Справа № 591/3988/13-ц
Провадження № 2/591/29/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року Зарічний районний
суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді -
КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Сотник К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-х осіб: Перша
Сумська державна нотаріальна контора
Сумської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, Сумська міська рада

про визнання заповіту недійсним,
визнання права власності на
домоволодіння, усунення перешкод у
користуванні власністю -

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом і свої позовні вимоги
мотивує тим, що є дочкою померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6, яка до смерті
заповіла все своє майно, як рухоме, так
й нерухоме, де б воно не знаходилось і з
чого б воно не складалося відповідачу,
своєму сину ОСОБА_2, про що ОСОБА_1
довідалась з листа державного
нотаріуса після смерті своєї матері.
Позивачка вважає, що на час вчинення
правочину в останні роки, починаючи з
2011 року, померла ОСОБА_6 хворіла та мала
неадекватну поведінку та фактично була
несповна розуму, вважає, що заповіт,
посвідчений померлою під час періоду
коли із-за своєї хвороби вона не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, є недійсним. Позивачка
просить суд визнати заповіт, складений
08.09.2011року ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2
недійсним, визнати за нею право
власності на домоволодіння,
розташоване за адресою АДРЕСА_1.

20.11.2013 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про збільшення розміру позовних
вимог, яку мотивує тим, що вона згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 25.07.2012 року, є
власником 55/600 частин житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 вступив у
правовідносини з прийняття спадщини за
заповітом, після смерті ОСОБА_6 та
юридично ще не оформив своє право
власності. ОСОБА_2 постійно мешкає в
спірному домоволодінні та вважає його
своєю особистою власністю та постійно
чинить перешкоди ОСОБА_1 та іншим
співвласникам домоволодіння щодо
здійснення права користування ним,
оскільки відповідач зачиняється в
спірному жилому будинку та не впускає
до нього співвласників, тримає двох
великих собак, одна собака постійно
знаходиться в житловому будинку, а інша
у дворі, через що неможливо
приблизитись ані до будинку, ані до
двору. Також у позивачки відсутні ключі
від вхідних дверей в будинок,
відповідач відмовляється надати їй
дублікати ключів, тим самим створює
перешкоди в користуванні будинком та
порушує її право власності. Позивачка
просить суд ухвалити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_1 у користуванні своєю власністю,
а саме 55/600 частиною житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, в
тому числі забезпечити доступ їй
ОСОБА_1 до житлового будинку для його
вільного використання шляхом надання
відповідачем позивачці дубліката усіх
ключів від дверей, що ведуть до будинку,
а також зобов'язати Відповідача
перемістити усіх собак до вольєру.

Представник позивачки в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю. Вважає, що у відповідності до
ст.ст. 225, 236 Цивільного кодексу України
заповіт складений 08.09.2011 року ОСОБА_6 є
недійсним, померла мала важку хворобу
та не могла усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними під час
вчинення правочину, а також у
відповідності до ст.391 Цивільного
кодексу України є підстави для
усунення перешкод у здійсненні права
користування ОСОБА_1 своїм майном, а
саме 55/600 частиною житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, а
тому просить суд позов задоволити
повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнав повністю і
пояснив суду, що померла ОСОБА_6, його
мати і вона хворіла на онкологічне
захворювання, психічних розладів чи
захворювань, що могли б вплинути на
розуміння своїх дій під час вчинення
нею заповіту не мала. Також відповідач
повідомив суду, що дійсно тримає двох
собак, але на його думку, вони нікому не
заважають в тому числі й позивачці.
Одна собака взагалі маленька, кімнатна,
а ключі від будинку взагалі доступні
всім родичам, так як двері не
зачиняються вдень, а ключ лежить над
дверима, а тому просить суд в позові
відмовити.

3-ті особи: Перша Сумська державна
нотаріальна контора Сумської області,
Сумська міська рада про день та час
розгляду справи повідомлені належним
чином. Надали суду заяви, просять суд
слухати справу у відсутність
представників.

3-ті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 брати
відповідача позов не визнали і
пояснили суду, що відповідач - ОСОБА_2
їх рідний брат, він постійно мешкає в
спірному будинку, коли була жива мати і
хворіла на онкологію брат доглядав її і
вона йому заповіла будинок, вони не
претендують на будинок і були згодні,
що мати залишить брату частину будинку,
бо в нього немає іншого житла, а їх
рідна сестра-позивачка по справі
ОСОБА_1 не мешкає в будинку і ним не
цікавиться, їй ніхто не чинить
перешкоди, так як одна собака
знаходиться у вольєрі, а друга взагалі
маленька і мешкає в будинку. Будинок
вдень не замикається взагалі, а ключ
весь час лежить над вхідними дверима і
сестра-ОСОБА_1 про це знає, а тому
просять суд в позові відмовити.

Суд, вислухавши сторони,
дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, вважає, що
позовна заява ОСОБА_1 підлягає
частковому задоволенню, з таких
підстав:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати
позивачки ОСОБА_6, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть. Факт
споріднення між померлою ОСОБА_6 та
позивачкою ОСОБА_1 підтверджується
свідоцтвом про народження та
свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 11,
13).

12.12.2012 року після смерті ОСОБА_6
була відкрита спадкова справа, що
підтверджується витягом про
реєстрацію в спадковому реєстрі.

08.09.2011року приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 було посвідчено заповіт
у відповідності до якого ОСОБА_6
заповіла ОСОБА_2 все своє майно, як
рухоме, так і нерухоме, де б воно не
знаходилося та з чого б воно не
складалося і взагалі все те, що буде
належати на день смерті і на що за
законом матиме право ОСОБА_6, який
зареєстровано в реєстрі за №1804.

Після смерті ОСОБА_6 позивачка
звернулась до державного нотаріуса та
отримала відповідь, що в спадковій
справі міститься заповіт на все майно
померлої.

Позивачка зазначає, що на час
складення заповіту ОСОБА_6 виповнилося
83 роки та у неї розвився віковий
склероз і почастішали випадки
несприйняття дійсності, а також те, що
померла хворіла раком шлунку при якому
вона приймала сильнодіючі лікарські
препарати, вважає, що на час вчинення
правочину в останні роки, починаючи з
2011 року, померла ОСОБА_6 хворіла та мала
неадекватну поведінку та фактично була
несповна розуму, вважає, що заповіт,
посвідчений померлою під час періоду
коли із-за своєї хвороби вона не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, є недійсним. Також
позивачка зазначає, що вона згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 25.07.2012 року, є
власником 55/600 частин житлового будинку
з господарськими будівлями та
спорудами, розташованого за адресою
АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 вступив у
правовідносини з прийняття спадщини за
заповітом, після смерті ОСОБА_6 та
юридично ще не оформив своє право
власності. ОСОБА_2 постійно мешкає в
спірному домоволодінні та вважає його
своєю особистою власністю та постійно
чинить перешкоди ОСОБА_1 та іншим
співвласникам домоволодіння щодо
здійснення права користування ним,
оскільки відповідач зачиняється в
спірному жилому будинку та не впускає
до нього співвласників, тримає двох
великих собак, одна собака постійно
знаходиться в житловому будинку, а інша
у дворі, через що неможливо
приблизитись ані до будинку ані до
двору. Також у позивачки відсутні ключі
від вхідних дверей в будинок,
відповідач відмовляється надати їй
дублікати ключів, тим самим створює
перешкоди в користуванні будинком та
порушує її право власності.

13.03.2014 року ухвалою Зарічного
районного суду м. Суми по справі була
призначена посмертна
судово-психіатрична експертиза,
проведення якої доручено ОКЗ «Сумський
обласний клінічний психоневрологічний
диспансер» на вирішення якої
поставлені наступні запитання: чи
могла померла ОСОБА_6 усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними під
час складення нею заповіту 08 вересня 2011
року? Чи можливо виявити хронічний,
стійкий психічний розлад або психічні
захворювання померлої ОСОБА_6? Якщо так,
то які саме та в які періоди її життя?Чи
могло застосування лікарських засобів
під час лікування померлої ОСОБА_6
вплинути на її психічний стан та
усвідомлення своїх дій та керування
ними під час складення нею заповіту 08
вересня 2011 року?

15.04.2014року на адресу суду
надійшов акт судово-психіатричного
експерта №92 від 17.03.2014 року (а.с. 130-133),
яким надано відповіді на поставлені
запитання та зроблено висновок, що
померла ОСОБА_6 станом на 08.09.2011року,
тобто (на момент вчинення нею заповіту)
хронічним психічним захворюванням,
тимчасовим хворобливим розладом
психічної діяльності не страдала, за
своїм психічним станом могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, будь-яких лікарських
засобів у вересні 2011року, в тому числі й
таких, які б могли вплинути на її
психічний стан та усвідомлення
значення своїх дій ОСОБА_6 не вживала.

Враховуючи висновок
судово-психіатричної експертизи та
матеріали справи, позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання заповіту
недійсним та визнання права власності
на домоволодіння задоволенню не
підлягають, враховуючи наступне:

У відповідності до ст.ст. 57
Цивільного процесуального кодексу
України доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України встановлено
обов'язок кожної сторони довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст.ст.64, 66 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Висновок експерта - докладний
опис проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачкою не надано до суду
належних доказів, які б могли
підтвердити той факт, що померла ОСОБА_6
страждала хронічним психічним
захворюванням чи тимчасовим
хворобливим розладом психічної
діяльності в результаті якого вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними під час складання
заповіту 08.09.2011року. Навпаки, висновком
посмертної судово-психіатричної
експертизи робиться висновок, що
помела ОСОБА_6 08.09.2011року на момент
вчинення нею заповіту за своїм
психічним станом могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
будь-яких лікарських засобів у вересні
2011року, в тому числі й таких, які б могли
вплинути на її психічний стан та
усвідомлення значення своїх дій ОСОБА_6
не вживала.

У відповідності до ст. 202, 204
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

У відповідності до ст.1216 ЦК
України спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

У відповідності до ст.3 Закону
України «Про психіатричну допомогу»
кожна особа вважається такою, яка не
має психічного розладу, доки наявність
такого розладу не буде встановлено на
підставах та в порядку, передбачених
цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, позивачкою не
доведено факту психічного розладу у
померлої ОСОБА_6, тобто немає й законних
підстав щодо визнання заповіту
недійсним з підстав, передбачених ст.255
ЦК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в
частині усунення перешкод у здійсненні
права користування своєю власністю, а
саме 55/600 частин житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, то
зазначені позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 вступив у правовідносини з
прийняття спадщини за заповітом, після
смерті ОСОБА_6 та юридично ще не оформив
своє право власності. ОСОБА_2 постійно
мешкає в спірному домоволодінні та
вважає його своєю власністю та
постійно чинить перешкоди ОСОБА_1 щодо
здійснення права користування ним,
оскільки відповідач зачиняється в
спірному жилому будинку та не впускає
до нього позивачку, тримає двох собак,
одна собака постійно знаходиться в
житловому будинку, а інша у дворі, через
що неможливо потрапити до спірного
домоволодіння. Також у позивачки
відсутні ключі від вхідних дверей в
будинок, відповідач відмовляється
надати їй дублікати ключів, тим самим
створює перешкоди в користуванні
будинком та порушує її право власності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні не заперечував факту
утримання двох собак, одна з яких
мешкає в будинку, а також наполягав, що
саме він на сьогодні проживає в
спірному будинку, його обслуговує,
через що саме він є власником
зазначеного будинку.

Позовні вимоги в цій частині
підлягають задоволенню, враховуючи
наступне:

Згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від
25.07.2012року ОСОБА_1 є власником 55/600
частин житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1.

У відповідності до ч.1 ст. 316
Цивільного кодексу України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

У відповідності до ст.319 ЦКУ
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав».

У відповідності до ст.317 ЦКУ
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна».

У відповідності до ч.1 ст.383 ЦКУ
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

У відповідності до ст.150 Житлового
кодексу Української РСР громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди».

Згідно ст.391 ЦКУ власник майна
має право вимагати усунення перешкод
у здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном».

Згідно ст.15 ЦКУ кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання».

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає за необхідне задоволити позовні
вимоги ОСОБА_1, тобто Зобов'язати ОСОБА_2
не чинити перешкоди ОСОБА_1 у
користуванні власністю, а саме 55/600
частиною житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого за адресою АДРЕСА_1, а
саме: забезпечити доступ ОСОБА_1 до
житлового будинку для його вільного
використання шляхом надання ОСОБА_2
ОСОБА_1 дубліката усіх ключів від
дверей, що ведуть до будинку, а також
зобов'язати ОСОБА_2 помістити усіх його
собак до вольєру.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 15, 202, 203, 204, 316, 317, 319, 383,
1216, 1233, 1234 ЦК України , ст.3 Закону
України «Про психіатричну допомогу»,
ст.150 Житлового кодексу Української
РСР, ст.ст. 10-11, 57-60, 64, 88, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити
перешкоди ОСОБА_1 у користуванні
власністю, а саме 55/600 частиною
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами, розташованого
за адресою АДРЕСА_1, а саме: забезпечити
доступ ОСОБА_1 до житлового будинку для
його вільного використання шляхом
надання ОСОБА_2 ОСОБА_1 дубліката усіх
ключів від дверей, що ведуть до будинку,
а також зобов'язати ОСОБА_2 помістити
усіх його собак до вольєру.

В іншій частині позовних вимог
відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 - 229 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено
до Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Зарічний районний суд м. Суми
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ
КЛИМЕНКО А.Я.