АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/861/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 37 Красюк Г. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. РІШЕННЯ
31 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівГончар Н.
І. , Вишня Н. В. при секретаріБражнюк О.В.
позивача ОСОБА_6
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Шполянського
районного суду Черкаської області від
08 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання заповіту
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним, мотивуючи свої вимоги тим,
що 04.11.2008 р. її мати ОСОБА_10 на випадок
своєї смерті, заповідала їй все своє
майно, де б воно не знаходилось та з
чого б воно не складалося.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла і
позивачка звернулася до державного
нотаріуса Шполянської державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Від нотаріуса їй
стало відомо, що 25.06.2012 р. ОСОБА_10
зробила новий заповіт, в якому
заповідала все своє майно жительці м.
Шпола, ОСОБА_8 Даний заповіт був
посвідчений в сільській раді с.
Мар'янівка, Шполянського району,
секретарем Мар'янівської сільської
Позивач ОСОБА_6 просила суд
визнати недійсним заповіт
зареєстрований в реєстрі за №70 на
користь ОСОБА_8, посвідчений 25.06.2012 р.
секретарем Мар'янівської сільської
ради Шполянського району, Черкаської
області Кравченко Т.М. та призначити
почеркознавчу експертизу, для
вирішення питання про належність
підпису на заповіті на користь ОСОБА_8
посвідченого 25.06.2012 року - померлій
Рішенням Шполянського районного
суду Черкаської області від 08 лютого 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про визнання заповіту недійсним
- відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу, вважаючи, що рішення суду
першої інстанції прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та просить скасувати рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014 року
та ухвалити нове, яким заявлені нею
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції не
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки не ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання заповіту
недійсним, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що оскільки
відповідно до висновку
судово-почеркознавчої експертизи від
22.01.2014 р. встановлено, що два підписи від
імені ОСОБА_10 в графі «підпис» в двох
примірниках заповіту від 25.06.2012 р. від
її імені на ім'я ОСОБА_8 - виконанні
самою ОСОБА_10, а тому підстав для
визнання заповіту від 25.06.2012 р.
посвідченого секретарем Мар'янівської
сільської ради на ім'я ОСОБА_8 - немає, а
посадова особа Мар'янівської сільської
ради діяла відповідно до чинного
законодавства.

Проте погодитись з такими висновками
суду першої інстанції не є можливим.

Встановлено, що 25.06.2012 р. ОСОБА_10
склала заповіт на випадок своєї смерті
на ім'я відповідачки ОСОБА_8,
посвідчений секретарем Мар'янівської
сільської ради - Кравченко Т.М. Зі
змісту заповіту вбачається, що його
підписано власноручно ОСОБА_10

Висновком почеркознавчої
експертизи від 22.01.2014 року за № 1998-П/13-23
підтверджено, що підпис від імені
ОСОБА_10 розташованого в заповіті від
25.06.2012 року.

Згідно ст. 1234 ЦК України, право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту
встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення; має бути особисто
підписаний заповідачем, а якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу - за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів, і може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

Згідно ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

Виходячи з того, що правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав і з
наслідками, передбаченими законом, то
при вирішенні спору про визнання його
недійсним суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочину недійсним
і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6
статті 203 цього Кодексу. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257
ЦК України є нікчемним та відповідно до
ч. 2 ст. 215 ЦК України не потребує
визнання його недійсним.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо в
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою, службовою особою
відповідного органу місцевого
самоврядування.

Разом із тим згідно із ч. 1 ст. 1252 ЦК
України заповіт особи, яка перебуває на
лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому
стаціонарному закладі охорони
здоров'я, а також особи, яка проживає в
будинку для осіб похилого віку та
інвалідів, може бути посвідчений
головним лікарем, його заступником з
медичної частини або черговим лікарем
цієї лікарні, госпіталю, іншого
стаціонарного закладу охорони
здоров'я, а також начальником
госпіталю, директором або головним
лікарем будинку для осіб похилого віку
та інвалідів.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Мар'янівської сільської ради
N41 від 19 травня 2011 року "Про розподіл
обов'язків між керівництвом виконкому
Мар'янівської сільської ради" на
секретаря виконкому Кравченко Т.М.
покладено обов'язки вчиняти
нотаріальні дії (а. с. 24).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції у порушення ст. ст.
212 - 214 ЦПК України, не звернув уваги на
те, що п. 1 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських рад
народних депутатів від 25 серпня 1994 року
та ст. 37 Закону України "Про нотаріат"
право посвідчувати заповіти надано
посадовим особам місцевої ради лише за
умови, коли в населеному пункті немає
нотаріусів і реалізується це право на
території відповідної ради, оскільки
повноваження органу місцевого
самоврядування поширюються на
відповідну
адміністративно-територіальну одиницю
(ст. 1 Закону України "Про місцеве
самоврядування").

Відповідно до ст. 131 Закону України "Про
нотаріат" нотаріальний округ -
територіальна одиниця, в межах якої
нотаріус здійснює нотаріальну
діяльність і в межах якого знаходиться
державна нотаріальна контора, в якій
працює державний нотаріус, або робоче
місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріальні округи визначаються
відповідно до
адміністративно-територіального
устрою України. Нотаріус не вправі
здійснювати нотаріальну діяльність за
межами свого нотаріального округу. За
винятком заміщення інших нотаріусів у
випадках, передбачених цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, село
Мар'янівка Шполянського району, де було
посвідчено заповіт, розташоване за
межами території, яка відноситься до м.
Шпола, де проживала особа яка складає
заповіт та знаходиться її майно.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України та
ч. 1 ст. 1257 ЦК України, колегія суддів
приходить до висновку, що оспорюваний
заповіт є недійсним, оскільки
посвідчений посадовою особою, яка не
мала на це повноважень.

Але судом першої інстанції було
зроблено невідповідність висновків
обставинам справи, що призвело до
порушення норм матеріального права та
ухвалення неправильного рішення. За
таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають до
задоволення.

Апелянт також оспорює дійсність
заповіту в апеляційній скарзі по
підставах, що спірний заповіт за життя
спадкодавця (померла ІНФОРМАЦІЯ_1) не
був зареєстрований в Спадковому
реєстрі, а пройшов заповіт реєстрацію
08.01.2013 року. Обов'язковість реєстрації
заповіту передбачена ч. 4 ст. 1247 ЦК
України. Посилаючись на положення 210 ЦК
України, апелянт зазначає, що такий
правочин є вчиненим з моменту його
державної реєстрації, а так як він
зареєстрований після смерті
спадкодавця, то при його реєстрації
була відсутня воля спадкодавця.

Дані підстави не були зазначені
позивачем в позовній заяві, та не були
підставами позовних вимог, а тому не
перевірялись судом першої інстанції.

Відповідно до п. 2.3. Положення про
Спадковий реєстр, затвердженого
наказом Мінюста від 07.07.2011року N 1810/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 11 липня 2011 р. за N 831/19569
визначено, що посадові особи органу
місцевого самоврядування проводять
реєстрацію заповітів в Спадковому
реєстрі шляхом подання Держінформ'юсту
або його філіям заяв за формою,
наведеною в додатках 1 - 3, 9. Таким чином,
реєстрація заповіту в Спадковому
реєстрі не залежить від волі
спадкодавця.

Аналіз наведених норм дає підстави
для висновку про те, що при вирішенні
судом спору про визнання договору
недійсним з підстав відсутності у
сторони волі на його укладення правове
значення має наявність такої волі на
момент досягнення сторонами договору
згоди в належній формі з усіх істотних
умов договору, а не на момент його
державної реєстрації. Вчинення
правочину слід вважати момент, коли
сторони свого часу досягли згоди з усіх
істотних умов. Така правова позиція
оприлюднена Верховним Судом України в
своїй постанові №6-118цс13 від 25 грудня 2013
року.

За таких обставин дане твердження
апелянта про недійсність заповіту ще і
по підставах його реєстрації вже після
смерті спадкодавця є безпідставними.

Так як позовні вимоги ОСОБА_6
підлягають до задоволення, то
відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача необхідно стягнути судові
витрати по справі (судовий збір за суд
першої інстанції 114,70 гривни та 122
гривни судовий збір за розгляд
апеляційної скарги) = 236,70 гривни.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014 року
задоволити.

Рішення Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 лютого 2014 року
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
визнання заповіту недійсним,-
задоволити.

Визнати недійсним заповіт, складений 25
червня 2012 року ОСОБА_10, яким все своє
майно ОСОБА_10 заповіла ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі за №70 та
посвідчений секретарем Мар'янівської
сільської ради Шполянського району
Черкаської області Кравченко Т.М.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10
судові витрати по справі в сумі 236
гривень 70 коп.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після його
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
його проголошення.

Головуючий :

Судді :