Номер провадження 6/754/418/14
Справа № 754/7404/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

13.05.2014
м. Київ

Суддя Деснянського районного
суду міста Києва Петріщева І.В.,
розглянувши подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у місті
Києві про тимчасове обмеження права
боржника виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в місті Києві звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
поданням про тимчасове обмеження права
боржника виїзду за межі України, в
якому просить тимчасово обмежити у
праві виїзду за межі України ОСОБА_1,
обґрунтовуючи тим, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
знаходиться виконавчий лист №2-306
виданий 10.02.2009р. Деснянським районним
судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дитини у розмірі 1/3 частини заробітку,
але боржник добровільно не виконує
рішення суду, заборгованість згідно
виконавчого документа перевищує 6
місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України подання державного виконавця
розглянуто судом негайно без виклику
та повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає подання не обґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню, з
таких підстав.

Судом встановлено, що виконавчий
лист №2-306 виданий 10.02.2009р. Деснянським
районним судом м. Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання дитини у розмірі 1/3 частини
заробітку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, провадження з виконання
судових рішень є самостійною і
невід'ємною частиною судового
розгляду.

Статтею 19 Конституції України
зазначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну
виконавчу службу" передбачає, що
виконання рішень, перелік яких
встановлюється законом про виконавче
провадження, покладається на державних
виконавців відповідних відділів
державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

З урахуванням наведеного,
державний виконавець при проведенні
виконавчих дій зобов'язаний діяти не
лише у відповідності з вимогами Закону
України "Про виконавче провадження",
але й дотримуватися інших законів,
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Частинами 2-3 статті 2 Протоколу No.4
до Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод встановлено, що
кожен є вільним залишати свою країну,
на здійснення цього права не можуть
бути встановлені жодні обмеження, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Так, забезпечення майнових прав
не може здійснюватись шляхом обмеження
основоположних свобод.

Стаття 33 Конституції України
гарантує кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України свободу пересування та право
вільно залишати територію України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 та ч. 2 ст.
6 Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України" від 21 січня 1994 року,
громадянинові, який має паспорт для
виїзду за кордон, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

Законодавством не передбачено
застосування судом таких заходів до
громадян як тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України.

Разом з тим, суду не надано
доказів вжиття будь-яких заходів
примусового виконання рішення,
установлених Законом України "Про
виконавче провадження", своєчасного та
повного вчинення виконавчих дій,
відкриття виконавчого провадження,
доказів надсилання не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові копії постанови про
відкриття виконавчого провадження,
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, неможливості
виконання рішення суду, а також
підтвердження наміру виїхати
найближчим часом за межі України.

Виходячи з вищезазначеного,
використовуючи принцип
справедливості, визначений ст. 1 ЦПК
України, враховуючи, що державним
виконавцем не надано доказів про
ухилення від виконання рішення суду, а
також доказів щодо наявності у
боржника паспорта для виїзду за межі
України, суд не вбачає підстав для
задоволення подання.

Керуючись ст.ст. 210, 377-1 ЦПК, ст. 33
Конституції України, ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України" від 21
січня 1994 року,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції в місті
Києві про тимчасове обмеження у праві
виїзду за межі України ОСОБА_1
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду міста Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
шляхом подачі в 5-денний строк з дня
проголошення ухвали апеляційної
скарги.

Суддя
Петріщева І.В.