Справа № 232/1683/12 Провадження №
22-ц/772/7/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Антонюк В.В.Категорія: 5
Доповідач: Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Вінницької області у складі:

головуючого судді : Якименко М.М.,

суддів: Вавшка В.С.,Колоса С.С.,

при секретарі : Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна»
до ОСОБА_3, виконкому Вінницької
міської ради, КП «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання недійсним свідоцтва про право
приватної власності на нежитлове
приміщення та скасування в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запису про реєстрацію права власності
на нежитлове приміщення за
апеляційними скаргами виконкому
Вінницької міської ради, КП «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
на рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 червня 2013
року ,-

ВСТАНОВИЛА:

До Вінницького міського суду
Вінницької області звернулось ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна» з
позовом до ОСОБА_3 , виконкому
Вінницької міської ради, КП «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
про визнання недійсним свідоцтва про
право приватної власності на нежитлове
приміщення та скасування в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запису про реєстрацію права власності
на нежитлове приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувались
наступним.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Вінниці від 12 березня 2012 року
звернуто стягнення на нерухоме майно-
нежитлове приміщення площею 1957.4 кв.м.,
що розташовано по АДРЕСА_1, яке є
предметом договору застави від 19.08.2009
року, укладеного між відповідачем
ОСОБА_3 та позивачем ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна».
Визнано за ОСОБА_3 в порядку звернення
стягнення на майно за договором
застави від 19.08.2009 року право власності
на вказане нежитлове приміщення.

Дане рішення ґрунтувалось на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 02.12.2011
року, яким було визнано за ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна»
право власності на нерухоме майно-
нежитлове приміщення площею 1957.4 кв.м.,
що розташовано по АДРЕСА_1.

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 12.03.2012
року відповідач ОСОБА_3 отримав
свідоцтво про право приватної
власності, виданого виконкомом
Вінницької міської ради, яке було
зареєстровано в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно КП
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації», про що було внесено
запис про реєстрацію права власності
за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення
площею 1957.4 кв.м., що розташовано по
АДРЕСА_1.

25.06.2012 року Апеляційним судом
Вінницької області рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 02.12.2011 року було скасовано та в
задоволенні позову ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія « Лів Електра Україна»
про визнання права власності на
самовільно збудоване нежитлове
приміщення відмовлено.

Приймаючи до уваги цю обставину, ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія « Лів Електра Україна»
звернулось до суду з заявою про
скасування рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 12.03.2012
року у зв»язку з нововиявленими
обставинами, яку ухвалою Ленінського
районного суду м. Вінниці від 18.09.2012
року було задоволено. Та на підставі
поданої заяви представника ОСОБА_3,
позов ОСОБА_3 до ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна» з
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
майно та визнання права власності
ухвалою суду від 03.04.2013 року було
залишено без розгляду.

Позивач зазначає, що свідоцтво про
право власності , видане на ім'я ОСОБА_3
є недійсним з огляду на те, що скасоване
судове рішення, яким було визнане таке
право, і як наслідок підлягає
скасуванню в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно запис на
реєстрацію права власності на
нежитлове приміщення площею 1957.4 кв.м.,
що розташовано по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 червня 2013
року позов ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна»
було задоволено. Визнано недійсним
свідоцтво № 882 від 12.04.2012 року про право
приватної власності , видане
виконкомом Вінницької міської ради на
ім'я ОСОБА_3 на нежитлове приміщення
площею 1957,4 кв.м., розташоване по
АДРЕСА_1. Скасовано в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запис про реєстрацію права власності
на нежитлове приміщення площею 1957,4
кв.м. , розташоване по АДРЕСА_1 за ОСОБА_3
( ідентифікаційний код НОМЕР_1).
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погодились з таким рішенням
виконком Вінницької міської ради та КП
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації». В апеляційних
скаргах, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просили рішення скасувати та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
та обставини справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду,заслухавши пояснення учасників
судового розгляду,вважає що скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Ч.3 ст.303 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги , якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, яке ухвалено
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
районного суду таким вимогам не
відповідає з огляду на наступне.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що свідоцтво
про право приватної власності на
нерухоме майно, видане на ім'я ОСОБА_3,
як правочин , підлягає визнанню
недійсним з підстав визначених ч.1 ст.203
та ч.3 ст.215 ЦК України, оскільки судове
рішення, на підставі якого було видане
дане свідоцтво скасоване. Відтак, як
наслідок підлягає скасуванню і запис
про державну реєстрацію в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
на ім'я відповідача ОСОБА_3

Але з таким висновком судова колегія не
погоджується з наступних підстав.

Колегією суддів встановлено, що на час
розгляду даної справи, в задоволенні
позову ОСОБА_3 до ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна» з
участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
майно та визнання права власності
рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10.12.2013 року (
набуло законної сили на підставі
ухвали апеляційного суду Вінницької
області від 28.02.2014 року) було
відмовлено.

За наслідками поданої ОСОБА_3
касаційної скарги, 01.04.2014 року Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ , було відкрите касаційне
провадження та зупинено виконання
вказаних судових рішень.

Як було встановлено судом першої
інстанції свідоцтво про право
власності на ім'я ОСОБА_3 на нерухоме
майно було видано виконкомом
Вінницької міської ради на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 12.03.2012 року.

Ухвалою суду від 18.09.2012 року було
вказане рішення було скасовано у
зв'язку з нововиявленими обставинами,
та в послідуючому позов ОСОБА_3 03.04.2013
року залишено без розгляду.

Ст.202 ЦК України визначено, що
правочином є дія особи,спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Колегія суддів вважає, що як дії так і
рішення, що спрямовані на видачу
свідоцтва про право власності так і
саме свідоцтво за своєю правовою
природою не є правочином з огляду на
відсутність ознак такого і не може бути
визнаним недійсним з підстав
визначених ст.ст.203,215 ЦК України.

Тому висновок суду з цього питання є
неправильним.

Ст.19 Конституції України передбачено,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування , їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Порядок проведення державної
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна регламентується
Законом України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»,а також
Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.20002 року №7/5 , норми якого діють в тій
частині, що не суперечить вимогам
Закону.

Ст. 6 Закон України « Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (далі Закон)
визначено , що до системи органів
державної реєстрації прав входять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав; органи
державної реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством
порядку).

Ст.8 Закону зазначає, що орган
державної реєстрації прав: проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;
забезпечує ведення Державного реєстру
прав; надає інформацію про
зареєстровані права та їх обтяження в
порядку, встановленому цим Законом;
забезпечує облік безхазяйного
нерухомого майна; здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом
та іншими законами України.

Ст.4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб,визначений законами України.

Скасовуючи запис в державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, суд
першої інстанції фактично підмінив
орган, який в межах визначеної
адміністративно-територіальної
одиниці виконує делеговані йому
державою повноваження щодо державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, що є неприпустимим.

Окрім того, згідно порядку ведення
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, затвердженого Міністерством
юстиції України ( наказ №7/5 від 28.01.2003
року) у випадку скасування на підставі
рішення суду рішення реєстратора БТІ
про державну реєстрацію прав або
визнання недійсним чи скасування на
підставі рішення суду
правовстановлюючого документа, на
підставі якого проводилась державна
реєстрація права власності на об'єкт,
права щодо якого підлягають державній
реєстрації чи іншого речового права на
нерухоме майно тощо, підлягають
поновленню на підставі заяви
заінтересованої особи, до якої
подається відповідне рішення суду.

Як встановлено в ході апеляційного
розгляду жодна із сторін в справі з
такою заявою до державного реєстратора
не зверталась, відмови від проведення
поновлення такого права не отримувала.

На зазначене вище суд першої інстанції
уваги не звернув.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення, є порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального
права.

Виходячи з наведеного колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з позивача на
користь відповідачів понесені
останніми судові витрати в розмірі 57,35
гривень на кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.19
Конституції України, ст.ст. 6,8 Закону
України « Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» , Тимчасовим положенням про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від
07.02.20002 року №7/5 ,ст.ст. 203,215 ЦК України,
ст.ст. ст.ст. 4, 307, 309, 313,314,316,317,319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги виконкому
Вінницької міської ради, КП « Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 червня 2013
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія « Лів Електра Україна»
до ОСОБА_3 , виконкому Вінницької
міської ради, КП «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» про
визнання недійсним свідоцтва про право
приватної власності на нежитлове
приміщення та скасування в державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
запису про реєстрацію права власності
на нежитлове приміщення відмовити.

Стягнути з ТОВ
«Виробничо-будівельно-монтажно-торгів
ельна компанія «Лів Електра Україна»
на користь виконкому Вінницької
міської ради 57,35 гривень судового збору
та на користь КП « Вінницьке міське
бюро технічної інвентаризації» 57,35
гривень судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення .

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з моменту його проголошення до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: