АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/2805/14
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 04 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Слобожанське регіональне
управління», третя особа - ОСОБА_6 про
визнання несправедливими та
недійсними кредитного договору та
договору поруки,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року представник позивачів
ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним
позовом, в якому просила визнати
несправедливим та недійсним п.6, п.6.1 та
п.6.2 кредитного договору №111/06-Ф від 02
червня 2006 року, укладений між Банком та
ОСОБА_6 та договори поруки і додаткові
угоди, укладені між Банком та
позивачами.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що умови укладання
кредитного договору містять істотний
дисбаланс договірних прав та
обов»язків на шкоду споживача, під час
укладення додаткових угод до
кредитного договору було збільшено
відсоткову ставку за кредитом,
позивачам не було надано нового
графіку зниження розміру
заборгованості, тобто, не було надано
повної інформації щодо умов отримання
кредиту. Крім того, вимога про
нарахування та сплату неустойки є
завищеною і не відповідає засадам
справедливості, добросовісності та
розумності, а вимога про нарахування
пені є нечіткою та некоректною,
оскільки не зрозуміло, що мається на
увазі під поняттям «простроченою
сумою».

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 04 березня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Відкритого
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Слобожанське регіональне
управління», третя особа - ОСОБА_6 про
визнання несправедливими та
недійсними кредитного договору та
договору поруки - відмовлено.

З таким рішенням суду не погодилась
представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4
та подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове по
суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін з
підстав, передбачених ст.. 308 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що сторони добровільно
погодились на укладення спірних
договорів, сплачували за ними
відповідні виплати, а наявність
істотних порушень при їх складанні
позивачами не доведено.

Такі висновки колегія суддів вважає
правильними.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що 23 червня 2006 року між ВАТ «Банк
Фінанси та Кредит» в особі філії
«Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_6 укладений кредитний
договір, за яким останній отримав у
тимчасове платне користування на
умовах забезпеченості, поворотності,
строковості та платності кредитні
кошти у сумі 152 000 грн. (а.с.6-8)

На забезпечення виконання кредитного
зобов'язання між Банком та ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_6 укладений договір
поруки від 23 червня 2006 року (а.с.49).

21 серпня 2007 року та 01 серпня 2008 року між
Банком та ОСОБА_6 укладені додаткові
угоди, за якими Банк відкрив ОСОБА_6
відновлювальну кредитну лінію в сумі 262
600 грн. (а.с.9), а ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виступали поручителями перед
кредитором за виконання боржником
кредитного зобов'язання.

Позивачі посилаються на недійсність
кредитних договорів та додаткових угод
до них через порушення Банком ЗУ «Про
захист прав споживачів».

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину. Не є
укладеними правочини (договори), у яких
відсутні встановлені законодавством
умови, необхідні для їх укладення
(відсутня згода за всіма істотними
умовами договору; не отримано акцепт
стороною, що направила оферту; не
передано майно, якщо відповідно до
законодавства для вчинення правочину
потрібна його передача тощо).
Встановивши ці обставини, суд
відмовляє в задоволенні позову про
визнання правочину недійсним.

Як роз'яснено в п. 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів про визнання
кредитного договору недійсним суди
мають враховувати вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052,
1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про
захист прав споживачів». Кредитний
договір обов'язково має укладатись у
письмовій формі (стаття 1055 ЦК);
недодержання письмової форми тягне
його нікчемність та не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його нікчемністю.

Суди повинні розмежовувати кредитний
договір, який є недійсним у силу закону
(нікчемний), або може бути визнаний
таким у судовому порядку (оспорюваний)
з підстав, встановлених частиною
першою статті 215 ЦК, та кредитний
договір, який є неукладеним (не
відбувся), що не може бути визнаний
недійсним, зокрема, у випадку, коли
сторони в належній формі не досягли
згоди щодо хоча б з однієї його
істотної умови або зміст яких
неможливо встановити, виходячи з норм
чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1
ЦК).

Згідно ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 Цивільного
кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли усіх істотних
умов договору згідно ст. 638 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що
кредитний договір від 23 червня 2006 року,
договір поруки та додаткові договори
до них підписані позивачами на кожній
сторінці (а.с.6-9,49). Своїм підписом
позивачі підтвердили факт своєї згоди
з усіма умовами договорів.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Враховуючи положення ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, саме позивач має довести
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання угод недійсними і
настанням відповідних наслідків.

Таким чином, судом першої інстанції
обгрунтовано відмовлено у позові через
недоведеність істотних порушень при
укладенні спірних договорів.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вимогами закону та
матеріалами справи.

Суд повно та всебічно з'ясував
обставини по справі, наданим доказам
дав належну оцінку і постановив
законне і обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційних скарг висновки суду
не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 04 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: