21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:
Євтушенко О.І., Горелкіної Н.А.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-Банк», третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 8 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 3 грудня
2013 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Правекс-Банк» (далі ПАТ «КБ
«Правекс-Банк»), третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 27 серпня 2008 року між ОСОБА_4
та Акціонерний комерційний банк
«Правекс-Банк» (далі - АКБ
«Правекс-Банк») укладено кредитний
договір № 446-003/08Р, відповідно до якого
ОСОБА_4 надано кредит в національній
валюті на загальну суму

108 800 дол. США, для споживчих цілей. З
метою забезпечення зобовʼ?язань за
кредитним договором, 27 серпня 2008 року
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
відповідно до якого предметом іпотеки
є двокімнатна квартира, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначав, що у момент укладення
зазначеного договору купівлі-продажу
нерухомого майна державна реєстрація
прав на нерухоме майно здійснювалася у
відповідності до вимог Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції від

7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в
Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року
за № 157/6445, відповідно до якого державна
реєстрація прав власності
здійснюється на підставі
правовстановлювальних документів.
Відповідно до пункту 5 Тимчасового
порядку державної реєстрації
правочинів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26
травня 2004 року № 671, державній
реєстрації підлягають правочини,
зокрема, договори купівлі-продажу
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна.

З аналізу договору купівлі-продажу від
27 серпня 2008 року двокімнатної квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
стала предметом іпотеки вбачається, що
державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 - внесення запису до
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, була здійснена БТІ лише

16 вересня 2008 року. На момент укладення
договору іпотеки, майно, що є предметом
договору іпотеки, не належало
іпотекодавцю на праві власності, що
суперечить вимогам ст. 5 Закону України
«Про іпотеку». Таким чином, на момент
укладення договору іпотеки від 27
серпня 2008 року № 446-003/08Р договір
купівлі-продажу від 27 серпня 2008 року, як
правочин не був зареєстрований БТІ в
державному реєстрі, у звʼ?язку з чим не
міг визнаватися дійсним і, відповідно,
продовжувати право власності на
обʼ?єкт нерухомості, який є предметом
договору купівлі-продажу. Позивач
просив визнати недійсним договір
іпотеки від 27 серпня 2008 року № 446-003/08Р
укладений між ОСОБА_4 та АКБ
«Правекс-Банк».

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 8 липня 2013
року в задоволені позовних вимог
ОСОБА_4 до ПАТ «КБ «Правекс-Банк», третя
особа - приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу -

ОСОБА_5, про визнання недійсним
договору іпотеки відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 3
грудня 2013 року заочне рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 8 липня 2013 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки також може
бути об'єкт незавершеного будівництва,
майнові права на нього, інше нерухоме
майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуте ним у
власність відповідне нерухоме майно у
майбутньому.

Судами встановлено, що згідно
кредитного договору від 27 серпня 2008
року

№ 446-003/08Р та додатку № 1 до нього, АКБ
«Правекс-Банк» надав

ОСОБА_4 кредит у національній валюті на
загальну суму 108 800 дол. США строком до 27
серпня 2020 року на споживчі цілі. На
виконання умов кредитного договору, 27
серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк»
та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №
446-003/08Р, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, згідно
якого, ОСОБА_4 передав АКБ
«Правекс-Банк» в іпотеку нерухоме
майно, яке знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно договору від

27 серпня 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
його укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
згідно з яким остання продала, а ОСОБА_4
придбав у власність нерухоме майно, яке
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов вірного
висновку відмовивши в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору іпотеки.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов до
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін заочного
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 8 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 3 грудня
2013 року, тому що судові рішення законні
та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення судами норм процесуального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного
суду м. Києва від 8 липня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 3
грудня 2013 року в справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Правекс-Банк», третя особа - приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу - ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним,
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Н.А. Горелкіна
В.І. Журавель