У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О., Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства
«Виробничо-комерційна фірма «Леся» про
визнання дій протиправними,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року до суду звернулася
ОСОБА_4 з позовною заявою про визнання
протиправним рішення Приватного
акціонерного товариства

«ВКФ «Леся» (далі - ПрАТ ВКФ «Леся») по
встановленню 48 годинного робочого
тижня в період з 15 липня 2013 року та 8
годинного робочого дня - 20 липня 2013 року
- протиправними. Вказала, що з 14 лютого
2013 року по 26 липня 2013 року вона
перебувала у трудових відносинах з
ПрАТ «ВКФ «Леся». В липні 2013 року
керівництвом ПрАТ «ВКФ «Леся» всупереч
вимогам ст. 50 КЗпП України було
встановлено 48 годинний робочий тиждень
з 15 липня 2013 року по 20 липня 2013 року
включно. 20 липня

2013 року (суботу) напередодні вихідного
дня (неділі), було встановлено

8 годинний робочий день, чим порушено її
право на гарантовану ст. 70 КЗпП України
тривалість щотижневого безперервного
відпочинку в розмірі не менш як сорок
дві години. З цих підстав просила
задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2012 року, в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2012 року скасувати
і ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог місцевий
суд вважав, а апеляційний суд погодився
з таким висновком, що робота позивачки

20 липня 2013 року була надурочною і
роботодавець на законних підставах
залучив ОСОБА_4 до надурочних робіт.

Проте повністю
погодитися з таким висновком неможна.

Згідно зі ст. 50 КЗпП України нормальна
тривалість робочого часу працівників
не може перевищувати 40 годин на
тиждень. Підприємства і організації
при укладенні колективного договору
можуть встановлювати меншу норму
тривалості робочого часу, ніж
передбачено в частині першій цієї
статті.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 62, ч.1 ст. 65 цього
ж Кодексу надурочні роботи, як правило,
не допускаються. Надурочними
вважаються роботи понад встановлену
тривалість робочого дня (статті 52, 53 і
61). Власник або уповноважений ним орган
може застосовувати надурочні роботи
лише у виняткових випадках, що
визначаються законодавством і в
частині третій цієї статті.

Надурочні роботи не повинні
перевищувати для кожного працівника
чотирьох годин протягом двох днів
підряд і 120 годин на рік.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КЗпП України робота у
вихідні дні забороняється. Залучення
окремих працівників до роботи у ці дні
допускається тільки з дозволу
виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
підприємства, установи, організації і
лише у виняткових випадках, що
визначаються законодавством і в
частині другій цієї статті.

Із позовної заяви вбачається, що
предметом судового спору є законність
залучення позивачки до виконання
трудових обов'язків у суботу 20 липня 2013
року

З огляду на предмет судового спору
з'ясуванню підлягали правові підстави
роботи позивачки у цей день.

Для цього суд мав перевірити
тривалість робочого часу позивачки за
тиждень та тривалість її щоденної
роботи, графік роботи позивачки.

Зважаючи на те, що 20 липня 2013 року є
календарним вихідним днем, суд мав
перевірити, чи був цей день робочим для
позивачки, чи це була надурочна робота
чи робота у вихідний день.

Залежно від встановленого суд мав
перевірити, чи дотримані роботодавцем
вимоги трудового законодавства та
колективного трудового договору, які
регулюють порядок залучення
працівників до надурочних робіт чи до
роботи у вихідний день.

Із рішення місцевого суду вбачається,
що судом ототожнено надурочну роботу з
роботою у вихідні дні і внаслідок цього
не встановлено обставин, які
відносяться до предмету доказування.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції апеляційний суд не звернув
уваги на те, що місцевий суд не
визначився із предметом доказування у
справі, і сам припустився цих же
помилок і, залишаючи без змін ухвалене
рішення, не послався на норми
матеріального права, за якими вирішив
справу.

Зазначені обставини свідчать про те, що
суди не визначилися із предметом
судового спору та предметом
доказування, підставами звернення до
суду.

З цих підстав ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 25 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 06 грудня 2012 року, скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Мазур Л.М.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.

Юровська Г.В.