Номер провадження: 22-ц/785/4514/14
Номер справи місцевого суду: 491/1384/13-ц
Головуючий у першій інстанції Скуртов
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ананьївського районного суду Одеської
області від 26.02.2014 року, -

встановила:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що він є власником п'яти
корів. За усною домовленістю між
господарями корів їхнього села випас
череди худоби проводиться ними по
черзі.

25 вересня 2013 року він вигнав
своїх корів на пасовисько, тобто,
передав їх відповідачу ОСОБА_3, який за
черговістю повинен був випасати в той
день корів, але останній для виконання
даної роботи найняв відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5. Напередодні, зранку 25
вересня 2013 року корови були здоровими,
ознак захворювання не виявляли.
Близько 11 години 00 хвилин йому на
мобільний телефон зателефонували та
повідомили, що у двох його корів ознаки
здуття і вони знаходяться на полі,
поблизу пасовиська. Коли позивач
прийшов на місце, то побачив, що дві
його корови дійсно знаходяться на полі
з усіма ознаками захворювання. Одну з
корів вдалося врятувати ветеринарним
лікарям, інша наступного дня загинула.

Під час розтину трупу корови було
встановлено, що причиною загибелі
тварини стало поїдання на пасовищі
легко ферментативних кормів (молода
трава, залишки пророслого зерна
пшениці та інші пророслі на стерні), які
у великій кількості ростуть на
пасовищі. Дані трави в процесі
ферментації привели до різкого
виділення великої кількості отруйних
газів, (метан та інші), які викликали
параліч сфінктерів передшлуночків та
інтоксикацію внутрішніх органів,
венозну гіперемію, розширення серця і
смерті тварини.

У зв'язку з загибеллю корови позивач
поніс матеріальні збитки, його сім'я, а
саме: дружина, дочка з онучкою та
дитина, яка знаходиться під опікою в
їхній сім'ї, залишились без молочних
продуктів в достатній кількості,
вказані корови є джерелом існування
для нього та його рідних, оскільки він
та його дружина ніде не працюють,
живуть за рахунок ведення домашнього
господарства, здають молоко на
молокозавод. Загибель однієї з корів не
дають йому змоги повністю задовольнити
його потреби матеріального характеру,
в тому числі, в продуктах харчування.
Вважає відповідачів винними в тому, що
вони не вжили необхідних заходів для
забезпечення безпечного випасу корів,
тобто, недопущення їх випасу на
пасовищах, де наявна проросла
падалична пшениця, а також її зерна, та
просить надати йому рівноцінну корову
в натурі, або стягнути з відповідачів
вартість аналогічної рогатої худоби.

Під час розгляду справи позивач
підтримав свої позовні вимоги та
пояснив, що під час випасання череди
худоби, в якій були його корови, його
корова загинула внаслідок неналежного
ставлення відповідачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 до випасу худоби, оскільки в
полі, на якому проводився випас худоби,
була проросла падалична пшениця а
також зерна пшениці, а також невжиття
відповідачами заходів щодо
недопущення випасу корів на полях з
пророслою падаличної пшеницею.
Відповідачі відмовляються
відшкодувати спричинену йому шкоду,
тому він просить позов задовольнити та
зобов'язати відповідачів відшкодувати
завдані йому матеріальні збитки,
повернути рівноцінну корову в натурі
або стягнути з відповідачів вартість
аналогічної великої рогатої худоби,
стягнути з відповідачів на його
користь 1700 гривень в рахунок
відшкодування завданої йому моральної
шкоди, а також стягнути з відповідачів
на його користь понесені ним витрати,
пов'язані з проведенням розтину трупу
тварини, наданням юридичної допомоги,
сплати судового збору, та інші витрати,
пов'язані з зверненням до суду.

Відповідачі позов не визнали

Рішенням Ананьївського районного
суду Одеської області від 26.02.2014 року
позов задоволений частково.
Зобов'язано ОСОБА_3 відшкодувати ОСОБА_2
понесені ним матеріальні збитки шляхом
передачі йому корови віком п'ять років
вагою 370 кілограмів, а в разі
неможливості виконання рішення,
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
вартість корови віком п'ять років вагою
370 кілограмів в розмірі 5000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.
та за надання йому юридичної допомоги в
розмірі 500 грн., понесених ним витрат
при проведенні розтину трупу великої
рогатої худоби в розмірі 93 грн. 96 коп., а
всього 823 грн. 36 коп.

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування судового рішення в
зв'язку з тим, що воно ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, і ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
свідок ОСОБА_7 пояснив, що до нього
приїхав позивач та повідомив, що в
нього загинула корова. Після цього він
разом з позивачем, лікарем, що
обслуговує 1-шу сільську дільницю та
депутатом сільської ради виїхали на
місце. Приїхавши на місце, тобто, додому
до позивача, то там було проведено
розтин трупу тварини, в ході якого було
встановлено, що причиною загибелі
тварини стало поїдання великої
кількості зеленої маси, яке спричинило
отруєння та зупинку кишечника в
результаті виділення отруйних газів.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що 25
вересня 2013 року в першій половині дня
надійшов виклик про те, що захворіло
дві корови позивача. Він за викликом
прибув додому до позивача, де
знаходилися його корови з ознаками
атонії, були переповнені шлунки,
відсутня жуйка. Зі слів позивача йому
стало відомо, що корови знаходилися на
пасовищі і він їх звідти забрав. Він
призначив лікування по захворюванню
корів. Через сильну інтоксикацію було
промито шлунок корів. 27 вересня 2013 року
було проведено розтин трупу однієї з
корів позивача, яка внаслідок
захворювання загинула. Під час розтину
вони досліджували внутрішні органи, а
саме, печінку, селезінку, шлунок та інші
органи, дослідження яких вказали на
причину загибелі тварини.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що в
її присутності було проведено розтин
трупу корови позивача. Під час розтину
в шлунку була виявлена зелена маса та
зерна пшениці. Потім їй пояснили, що
корова випасалася на полі, де було
викошено пшеницю. На тому полі корова
з'їла забагато пророслої пшениці, а
також зерна пшениці. Також було
складено протокол розтину трупу
тварини, в якому вона поставила свій
підпис.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що 25
вересня 2013 року близько 11 години 00
хвилин їй на мобільний телефон
подзвонила ОСОБА_11, яка є дочкою ОСОБА_5,
та повідомила, що дві їхні корови
здулися. Після цього вона з позивачем
пішла на поле, де випасалася худоба. Там
вони побачили, що дві їхніх корови з
ознаками здуття. Одну корову вони
почали гнати додому, а друга залишилася
у стаді. Вона сказала ОСОБА_4, щоб вони
вигнали всіх корів з поля, на що
останній відмовився, пояснивши це тим,
що заради двох корів він не буде
виганяти корів з поля, тому що люди
знову будуть сваритися з ним з приводу
відсутності у корів молока. Спочатку
вони привели додому одну корову, а
потім іншу. В подальшому про
захворювання корів вона повідомила
ветеринарного лікаря ОСОБА_8, який
приїхав та провів всі необхідні заходи
по наданню допомоги коровам, та сказав,
що захворювання буде тривати протягом
двох діб. 26 вересня 2013 року одній з
корів стало краще і вона почала вживати
корм, а другій корові легше не стало. З
даного приводку вона повідомила
ОСОБА_8, який сказав, що одна корова
з'їла більше пророслої пшениці та її
зерен, а інша менше. Він порадив дати
коровам води. Близько 23 години 00 хвилин
вона прийшла до корів та побачила, що та
якій не стало краще, загинула. 27 вересня
2013 року було проведено розтин трупу
корови, під час якого вона була
присутня. В результаті розтину в шлунку
було виявлено зерно пшениці та зелену
масу.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що
після того, як здулася та загинула
корова позивача, в череді знову
здувалася корова. В полі, де проросла
пшениця, постійно пасуть корів.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що
він вважає, що корова загинула від
поїдання люцерни, так як незадовго до
цього він бачив позивача, який йшов з
копною зеленої люцерни, щоб нагодувати
своїх корів. Позивач годує своїх корів
люцерною і вночі для того, щоб вони
давали більше молока. При розтині трупу
корови він не був, а також не бачив, щоб
корова до загибелі їла люцерну, яку ніс
позивач. Він просто думає, що позивач
годував корову люцерною, але він не
вважає, що корова загинула через те, що
позивач годував її люцерною.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що
при розтині він присутній не був. Він
був присутній при утилізації корови. На
утилізації корови були присутні
ОСОБА_15 та позивач.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що
велику рогату худобу на тому полі, де
захворіла корова позивача, випасали і
раніше, а також і на теперішній час
проводиться випас корів на даному полі.

Свідок ОСОБА_17 пояснив, що
він 35 років працював у колгоспі на
посаді ветеринара, тому хоче пояснити,
що коли корова пасеться на пасовиську,
то до обіду корм у шлунку не
перетравлюється. Перетравлюється корм
корова лягає і починає перероблювати
корм. Отруєння люцерною починається
приблизно через три години. Якщо в
шлунок худоби потрапляє зерно, то там
вони набрякає, а коли потрапляє у
книжку, то там не встигає перетертися і
книжка забивається.

Покази свідків ОСОБА_12, яка
пояснила, що в полі де наявна поросла
падалична пшениця, в череді знову
здувалася корова, та там постійно
пасуть корів, ОСОБА_13, який вважає, що
позивач нагодував своїх корів зеленою
люцерною, але не вважає, що корова
позивача загинула через поїдання
люцерни, ОСОБА_14, який пояснив, що він
був присутній при утилізації корови, а
під час проведення розтину трупу
корови присутній не був, ОСОБА_17, який
пояснив, що він 35 років працював на
посаді ветеринара, та розказав про
процес травлення, який відбувається в
організмі великої рогатої худоби, є
такими, що не мають відношення та
доказового значення за фактом загибелі
корови позивача ОСОБА_2

Покази свідків ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_16,
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

Згідно протоколу розтину
трупа тварини № 01 від 27 вересня 2013 року
27 вересня 2013 року в с. Селиванівка
Ананьївського району Одеської області
проведено розтин великої рогатої
худоби, віком п'ять років та масою 370
кілограмів, яка належить ОСОБА_2. Розтин
проводився завідуючим незаразним
відділом Ананьївської районної
лікарні державної ветеринарної
медицини ОСОБА_7, завідуючим ПВМ
Ананьївської -1 сільської ради ОСОБА_8, в
присутності депутата Ананьївської -1
сільської ради Болдирєвої Т.П., свідка
ОСОБА_14, господаря тварини ОСОБА_2.
Встановлено, що корова захворіла на
пасовищі, зі слів господаря відомо, що
корова захворіла 25 вересня 2013 року в
обід, спостерігалася відмова від корму,
відсутність жуйки, акту відригування,
биття себе по череву задніми
кінцівками. Корова випасалася на полі
де проросла падалишня пшениця.
Патолого-анатомічний діагноз - Атонія
передшлунків, причиною загибелі
тварини є поїдання легко
ферментативних кормів (молода трава,
залишки пророслого зерна пшениці та
інші пророслі на стерні), які у великій
кількості ростуть на пасовищі. Дані
трави в процесі ферментації привели до
різкого виділення великої кількості
отруйних газів, (метан та інші), які
викликали параліч сфінктерів
передшлуночків та інтоксикацію
внутрішніх органів, венозну гіперемію,
розширення серця і смерті тварини (а.с.
10).

Станом на 02 жовтня 2013 року середньо
ринкова вартість корови віком п'ять
років становить 5000 гривень відповідно
довідки Ананьївського РСТ від 02 жовтня
2013 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема; 4)
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 614 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання. Правочин,
яким скасовується чи обмежується
відповідальність за умисне порушення
зобов'язання, є нікчемним.

Стаття 22 ЦК України вказує,
що особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) витрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин
справи, майнова шкода може бути
відшкодована і в інший спосіб, зокрема,
шкода, завдана майну, може
відшкодовуватися в натурі (передання
речі того ж роду та тієї ж якості,
полагодження пошкодженої речі тощо)

Між сторонами виникли
правовідносини згідно договору про
надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної
бездіяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Положення цієї
глави можуть застосовуватися до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Згідно ст. 902 ЦК України
виконавець повинен надати послугу
особисто. У випадках, встановлених
договором, виконавець має право
покласти виконання договору про
надання послуг на іншу особу,
залишаючись відповідальним в повному
обсязі перед замовником за порушення
договору.

Стаття 906 ЦК України вказує,
що збитки, завдані замовнику
невиконанням або неналежним
виконанням договору про надання послуг
за плату, підлягають відшкодуванню
виконавцем, у разі наявності його вини,
у повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором. Збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням договору про безоплатне
надання послуг, підлягають
відшкодуванню виконавцем в розмірі, що
не перевищує двох неоподаткованих
мінімумів доходів громадян, якщо інший
розмір відповідальності виконавця не
встановлений договором.

Відповідно до ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Згідно ст. 60 ч. 1,3,4 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту п. 5. Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Згідно ст. ч. 1 ст. 1166 майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її
вини,крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

В судовому засіданні
встановлено, та матеріалами справи
підтверджено, що між мешканцями с.
Селиванівка Ананьївського району
Одеської області була усна
домовленість про випас худоби,
відповідно до якої мешканці села
випасали худобу по черзі. 25 вересня 2013
року згідно черги, послуги з випасання
худоби надавав відповідач ОСОБА_3 і
взяв на себе зобов'язання про
збереження ввірених йому на випас
корів, але відповідач для виконання
вказаної послуги найняв ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, та випас корів 25 вересня 2013 року
особисто не здійснював. В результаті
цього корова позивача випасалася на
легко ферментативних кормах на
пасовищі, тому почала здуватися. В
результаті вказаного захворювання
корова загинула, у зв'язку з чим
позивачу були заподіяні збитки в
розмірі 5000 гривень.

Що стосується відповідачів
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, суд першої інстанції
вважав, що в їх діях відсутні порушення
зобов'язання по випасу худоби, оскільки
вони були найняті ОСОБА_3, тобто,
допомагали йому у випасі худоби, та не
укладали усної домовленості з
мешканцями с. Селиванівка щодо випасу
їхніх корів, отже, не могли взяти на
себе зобов'язання про збереження
ввірених їм корів та нести за них
відповідальність, тому не повинні
відшкодовувати позивачу збитків
внаслідок загибелі тварини.
Відповідальність за ввірених корів ніс
ОСОБА_3.,

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних
збитків підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Оскільки позивач ОСОБА_2 у позові до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
відшкодування моральної шкоди не довів
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог, а також не
надав суду жодних фактів, які
підтверджують заподіяння йому
моральної шкоди, у відшкодуванні
моральної шкоди позивачу ОСОБА_2 слід
відмовити.

Вирішуючи питання про судові
витрати, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що згідно ст. 88 ЦПК
України вони повинні бути покладені на
відповідача ОСОБА_3 пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4
та ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної шкоди, а також відмови в
задоволенні вимог до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про відшкодування моральної
шкоди не оскаржено. Доводи апеляційної
скарги не містять підстав для
скасування рішення суду в зазначені
частині.

Колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку задовольняючи позовні вимоги
про зобов'язання ОСОБА_3, відшкодувати
ОСОБА_2, понесені ним матеріальні
збитки шляхом передачі йому корови
віком п'ять років вагою 370 кілограмів, а
в разі неможливості виконання рішення,
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
вартість корови віком п'ять років вагою
370 кілограмів в розмірі 5000 грн.

Відповідачем ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі не оспорюються
висновки суду першої інстанції, що між
сторонами виникли правовідносини
згідно договору про надання послуг,
оскільки між мешканцями с. Селиванівка
Ананьївського району Одеської області
була усна домовленість про випас
худоби.

Разом з тим позивачем не доведено,
порушення відповідачем умов цієї
домовленості, оскільки не надано
доказів, які саме обов'язки покладені
на ОСОБА_3 цією домовленістю, умови
настання матеріальної
відповідальності сторін. Зокрема не
доведено, що особа яка здійснює випас
худоби слідкує за тим, що повинна їсти
худоба та в який кількості, межі випасу
худоби, настання майнової
відповідальності за порушення умов
усної домовленості.

Позивачем не доведено, що ОСОБА_3
порушив умови усної домовленості по
випасу худоби. Допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_12, ОСОБА_16
пояснили, що на полі де ОСОБА_3
здійснював випас худоби як до загибелі
корови позивача так і після цього
здійснюється випас худоби.

На підставі наведеного колегія вважає,
що позивачем не доведено вину ОСОБА_3 в
загибелі корови та підстави покладення
на ОСОБА_3 матеріальної
відповідальності за загибель корови.

Оскільки відсутні підстави для
задоволення позовних вимог позивача
про покладення на ОСОБА_3 обов'язку по
відшкодуванню шкоди за загибель корови
позивача, відсутні підстави для
задоволення вимог позивача про
стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.
та за надання йому юридичної допомоги в
розмірі 500 грн., понесених ним витрат
при проведенні розтину трупу великої
рогатої худоби в розмірі 93 грн. 96 коп., а
всього 823 грн. 36 коп.

Крім того стягуючи на користь позивача
витрати на правову допомогу суд першої
інстанції не звернув увагу на те, що
відповідно до ч 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем в галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Статтею 84 ЦПК України
передбачено, що витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця у галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

На підтвердження витрат на
правову допомогу позивачем надана
квитанція (а.с. 13) про отримання
адвокатом ОСОБА_20 від позивача 500 грн.
за надання юридичної допомоги.

Законом України «Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20 грудня
2011 року затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних справ. Статтею 1
зазначеного закону визначено, що
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у

цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Виходячи з аналізу змісту ст. ст. 84, 88
ЦПК України судові витрати на правову
допомогу - це фактично понесені
стороною і документально підтверджені
витрати, пов'язані з наданням цій
стороні правової допомоги адвокатом
або іншим спеціалістом в галузі права
при вирішенні цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні
обчислення витрат на правову допомогу
з розрахунку 40 відсотків розміру
мінімальної заробітної плати особи,
яка надає правову допомогу за годину її
роботи.

З наведених вище підстав не підлягають
задоволенню викладені в апеляційній
скарзі вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 витрат на правову
допомогу пов'язану з поданням
апеляційної скарги.

Разом з тим колегія ухвалюючи рішення
стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.
сплачені ОСОБА_3 при поданні
апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково. Рішення Ананьївського
районного суду Одеської області від
26.02.2014 року скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
зобов'язання ОСОБА_3, відшкодувати
ОСОБА_2, понесені ним матеріальні
збитки шляхом передачі йому корови
віком п'ять років вагою 370 кілограмів, а
в разі неможливості виконання рішення,
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
вартість корови віком п'ять років вагою
370 кілограмів в розмірі 5000 грн.
Стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені ним судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп.
та за надання йому юридичної допомоги в
розмірі 500 грн., понесених ним витрат
при проведенні розтину трупу великої
рогатої худоби в розмірі 93 грн. 96 коп., а
всього 823 грн. 36 коп.

Відмовити в задоволенні зазначених
позовних вимог ОСОБА_2.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич