АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2932/14
Справа: № 638/795/13-ц
Категорія: відшкодування шкоди
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційними скаргами
Державної казначейської служби
України та прокуратури Харківської
області на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 03 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної казначейської служби
України в особі Головного управління
державної казначейської служби
України в Харківській області,
прокуратури Харківської області,
Головного управління МВС України в
Харківській області, треті особи:
слідчий відділу розслідування ДТП СУ
ГУМВС України в Харківській області
Оксененко Євген Миколайович, прокурор
прокуратури Харківської області
Здоровик Марія Мар’янівна про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом, в
подальшому уточненим, у якому
вказувала на те, що 08 червня 2012 року
близько 21 год. 30 хв. вона переводила
коня, що належить її матері, та
вершником на якому була її подруга
ОСОБА_5, по пішохідному переходу на вул.
Ком. Корка в м Харкові. Однак, в цей час
на проїжджій частині дороги не
очікувано з'явився автомобіль «ДЕУ»
р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7,
який допустив наїзд на коня, у наслідок
чого той загинув, а вершниця ОСОБА_5
отримала середньої тяжкості тілесні
ушкодження.

18.06.2012 року за фактом вказаної
дорожньо-транспортної пригоди слідчим
відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС
України в Харківській області
Оксененком Є.М. було винесено постанову
про порушення кримінальної справи №
57120375 за ознаками злочину,
передбаченого ст. 286 КК України.

27.07.2012 року тим же слідчим було винесено
постанову про порушення кримінальної
справи відносно позивачки по факту
порушення ПДР за ст. 291 КК України.

27.08.2012 року позивачці слідчим було
пред'явлено постанову про притягнення
її як обвинуваченої у скоєнні злочину,
передбаченого ст. 291 КК України, та
відносно неї було застосовано
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд.

Того ж дня, тобто 27.08.2012 року позивачка
подала до Київського районного суду м.
Харкова скаргу на постанову слідчого
Оксененка Є.М. про порушення відносно
неї кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст. 291 КК
України.

Постановою судді Київського районного
суду м. Харкова від 28 вересня 2012 року
скаргу позивачки було задоволено, а
постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС
України в Харківській області
Оксененка Є.М. від 27.07.2012 року про
порушення відносно неї кримінальної
справи скасовано.

Проте, за апеляційною скаргою
прокурора прокуратури Харківської
області Здоровик М.М. ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 22.10.2012 року постанова судді
Київського районного суду м. Харкова
від 28 вересня 2012 року була скасована, а
справа направлена на новий розгляд до
того ж суду першої інстанції.

При новому розгляді скарги позивачки
постановою судді Київського районного
суду м. Харкова від 16.11.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 06.12.2012 року, постанову слідчого ВР
ДТП СУ ГУМВС України в Харківській
області Оксененка Є.М. від 27.07.2012 року
про порушення відносно позивачки
кримінальної справи було скасовано.

Таким чином, протягом більш ніж сто
днів позивачка, якій на той час
виповнилося лише 19 років та яка є
студенткою зооветакадемії,
безпідставно перебувала під слідством
у процесуальному статусі
обвинуваченої у злочині, який вона не
скоювала, що спричиняло їй сильні
душевні страждання, позаяк незаконне
притягнення її до кримінальної
відповідальності та майбутня
перспектива постати перед судом і бути
засудженою за злочин, що нею не
скоювався, фактично змінили уклад її
життя, вона вимушена була тривалий час
доказувати свою невинуватість,
постійно перебувала в нервовому стресі
та емоціональній напрузі, не знаючи як
жити далі, підтримувати стосунки з
оточуючими, в неї суттєво погіршився
сон та загальний стан здоров'я.

При цьому на всі свої звернення та
скарги щодо незаконного порушення
відносно неї кримінальної справи,
адресовані начальнику слідчого
управління ГУ МВС України в
Харківській області та прокурору
Харківської області, вона отримувала
відповіді, що дії слідчого ВР ДТП СУ
ГУМВС України в Харківській області
Оксененка Є.М. стосовно порушення
відносно неї кримінальної справи є
законними та будь-яких порушень
діючого законодавства з боку
останнього не вбачається.

Крім того, не зважаючи навіть на те, що
постанова слідчого Оксененка Є.М. від
27.07.2012 року про порушення відносно
позивачки кримінальної справи була
скасована судом, відомості про факт
скоєння нею кримінального
правопорушення, передбаченого ст. 291 КК
України, були внесені до Єдиного
реєстру досудових розслідувань та
розпочато кримінальне провадження, аж
поки 25.12.2012 року старшим слідчим ВР ДТП
СУ ГУМВС України в Харківській області
Попельнюк Ю.П. не було винесено
постанову про закриття кримінального
провадження відносно позивачки за
відсутності в її діях ознак складу
кримінального правопорушення.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що зазначеними діями
слідчого Оксененка Є.М. їй було
заподіяно важкої моральної шкоди,
позаяк зі статусу свідка незаконним
рішенням останнього вона була
переведена в статус обвинуваченої, яка
значно збільшилася внаслідок
формальних відписок на її звернення до
прокуратури області та слідчого
управління, позивачка ОСОБА_2 на
підставі ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 5
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду», Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду»,
затвердженого спільним Наказом
Міністерства юстиції України,
Генеральної прокуратури України та
Міністерства фінансів України № 6/5/3/41
від 04.03.1996 року, просила суд:

- стягнути з Державного казначейства
України на її користь в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
завданої їй внаслідок незаконного
порушення проти неї кримінальної
справи та притягнення її до
кримінальної відповідальності в
якості обвинуваченої за ст. 291 КК
України, 50 000,00 грн. за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
безспірного списання коштів з єдиного
казначейського рахунку;

- стягнути з Головного управління МВС
України в Харківській області на її
користь у рахунок відшкодування
завданої їй моральної шкоди 25 000,00 грн.;

- стягнути з прокуратури Харківської
області на її користь у рахунок
відшкодування завданої їй моральної
шкоди 25 000,00 грн.

У судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_2 підтримав заявлені
нею вимоги в повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні,
посилаючись в їх обґрунтування на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представники відповідачів: Державної
казначейської служби України та
прокуратури Харківської області
заявлені позивачкою ОСОБА_2 вимоги не
визнали та заперечуючи проти
задоволення цих вимог посилались на їх
недоведеність та безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
позивачки 5 000,00 грн. на відшкодування
заподіяної їй моральної шкоди.

У задоволенні решти заявлених
позивачкою ОСОБА_2 вимог судом першої
інстанції відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, Державна казначейська
служба України та прокуратура
Харківської області в апеляційних
скаргах просять скасувати це судове
рішення та ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог в
повному обсязі.

В обґрунтування своїх скарг апелянти
посилаються на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, та порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, представник відповідача -
Державної казначейської служби
України вказує на те, що позивачка
ОСОБА_2 не довела як факту спричинення
їй моральної шкоди, так і наявності
передбачених законом підстав для її
відшкодування.

Представник відповідача - прокуратури
Харківської області окрім
недоведеності позивачкою ОСОБА_2 факту
спричинення їй діями органів
досудового слідства та прокуратури
моральної шкоди посилається й на те, що
порушена відносно неї кримінальна
справа з обвинуваченням у скоєнні
злочину до суду для її розгляду по суті
не направлялась і будь-якого
кримінального покарання до
обвинуваченої ОСОБА_2 не
застосовувалось.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду в оскаржуваній його частині у
відповідності до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційних скарг, та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позовних вимог,
районний суд повно й всебічно дослідив
обставини справи, представлені докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин та закон їх
регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Пунктом третім частини другої статті 11
ЦК України передбачено, що завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі є підставою
виникнення цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у
душевних страждання, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вона є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення.

При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності та
справедливості.

Як роз'яснено в п.п. 5, 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року N 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду визначені
законодавцем у ст. 1167 ЦК України.

Відповідно до частини першої
коментованої статті моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1167 моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала,
зокрема в разі, якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт.

Відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, передбачено статтею 1176 ЦК
України.

Відповідно до вказаної правової норми
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду безпосередньо
врегульовано Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року
№ 266/94-ВР з наступними змінами (далі:
Закон № 266/94-ВР).

Частиною 1 статті 1 Закону № 266/94-ВР в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин, передбачалось,
що відповідно до положень цього
Закону підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові, зокрема
внаслідок незаконного засудження,
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян;

У випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої
статті 2 Закону № 266/94-ВР в редакції, що
набрала чинності з дня набрання
чинності Кримінальним процесуальним
кодексом України, право на
відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає, у тому числі, й у випадку
закриття кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення або відсутністю у
діянні складу кримінального
правопорушення.

Право громадянина на відшкодування
моральної шкоди передбачено пунктом 5
статті 3 Закону № 266/94-ВР.

Згідно статті 4 зазначеного Закону
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктом 5 статті 3 цього
Закону, провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Статтею 13 Закону № 266/94-ВР передбачено,
що питання про відшкодування
моральної шкоди за заявою
громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства.

При цьому розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Як встановлено по справі, 18.06.2012 року
постановою слідчого відділу
розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в
Харківській області Оксененком Є.М.
було винесено постанову про порушення
кримінальної справи за ознаками
злочину, передбаченого ст. 286 КК
України, за фактом
дорожньо-транспортної пригоди, що мала
місце 08.06.2012 року, а саме: скоєння водієм
автомобіля «ДЕУ» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_7 на
перехресті вул. Уборевича та Ком. Корка
в м. Харкові наїзду на коня, вершником
якої була гр-ка ОСОБА_5, внаслідок чого
остання отримала тілесні ушкодження та
була доставлена до міської клінічної
лікарні невідкладної медичної
допомоги.

27.07.2012 року тим же слідчим ВР ДТП СУ
ГУМВС України в Харківській області
було винесено постанову про порушення
кримінальної справи відносно
позивачки ОСОБА_2 по факту порушення
ПДР за ст. 291 КК України.

27.08.2012 року слідчим Оксененком Є.М. було
винесено постанову про притягнення
позивачки ОСОБА_2 як обвинуваченої у
скоєнні злочину, передбаченого ст. 291 КК
України, та застосовано відносно неї
запобіжний захід у вигляді підписки
про невиїзд.

Постановою судді Київського районного
суду м. Харкова від 28 вересня 2012 року за
скаргою ОСОБА_2 постанову слідчого ВР
ДТП СУ ГУМВС України в Харківській
області Оксененка Є.М. від 27.07.2012 року
про порушення відносно неї
кримінальної справи було скасовано.

Проте, за апеляційною скаргою
прокурора прокуратури Харківської
області Здоровик М.М. ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 22.10.2012 року постанова судді
Київського районного суду м. Харкова
від 28 вересня 2012 року була скасована, а
справа направлена на новий розгляд до
того ж суду першої інстанції.

При новому розгляді скарги ОСОБА_2
постановою судді Київського районного
суду м. Харкова від 16.11.2012 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 06.12.2012 року, постанову слідчого ВР
ДТП СУ ГУМВС України в Харківській
області Оксененка Є.М. від 27.07.2012 року
про порушення відносно позивачки
кримінальної справи було остаточно
скасовано.

25.12.2012 року старшим слідчим ВР ДТП СУ
ГУМВС України в Харківській області
Попельнюк Ю.П. було винесено постанову
про закриття кримінального
провадження відносно позивачки ОСОБА_2
за відсутності в діянні останньої
складу кримінального правопорушення.

Таким чином, слід визнати, що позивачка
ОСОБА_2 була незаконно притягнута
органом досудового розслідування як
обвинувачена у вчиненні злочину, якого
вона не скоювала, та тривалий час
(декілька місяців) перебувала під
слідством із застосуванням до неї
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд, що безумовно обмежувало її
права, як громадянки України.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі та частково задовольнивши
заявлені позивачкою ОСОБА_2 вимоги,
обґрунтовано стягнув з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України на користь останньої 5 000,00 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
заподіяної їй незаконними діями органу
досудового розслідування.

Що ж стосується доводів апеляційних
скарг Державної казначейської служби
України та прокуратури Харківської
області про недоведеність позовних
вимог ОСОБА_2 щодо заподіяння їй
моральної шкоди, то ці доводи апелянтів
судова колегія оцінює критично та
відхиляє, оскільки сам факт заподіяння
позивачці такої шкоди, пов'язаної з
незаконним притягненням її як
обвинуваченої у вчиненні злочину, який
вона не скоювала, застосуванням до неї
запобіжного заходу у вигляді підписки
про невиїзд, а також тривалого
перебування під слідством, та
відповідних у зв'язку з цим душевних і
моральних страждань і переживань, які
вочевидь мали місце, в даному випадку
сумнівів не викликає, а визначений
судом першої інстанції розмір її
відшкодування з урахуванням усіх
обставин справи, на думку судової
колегії відповідає вимогам як
розумності так і справедливості, та
узгоджується з приписами статті 13
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду».

Інші доводи апеляційних скарг
відповідачів є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті розглянутого
цивільно-правового спору в
оскаржуваній його частині не
спростовують, і не дають підстав для
висновку| про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України та
прокуратури Харківської області -
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: