Номер провадження: 22-ц/785/1691/14
Номер справи місцевого суду: 495/5829/13-ц
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Кравця Ю.І., Оверіної О.В.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошових сум за договором
позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що 01.11.2007 року він позичив ОСОБА_4
грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США
строком повернення до 01.11.2010 року, про
що останнім було складено відповідну
розписку.

Посилаючись на те, що у порушенні умов
договору ОСОБА_4 зобов'язання за
вказаним договором не виконав, борг не
повернув, ОСОБА_3 просив позов
задовольнити та стягнути на його
користь суму боргу з урахуванням 3%
річних від простроченої суми в розмірі
54 000 доларів США.

Рішенням Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року позов ОСОБА_3
було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
заборгованість у розмірі 54 000 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
складає 427 194 гривень, в тому числі: сума
боргу згідно розписки - 50 000 доларів США,
що у гривневому еквіваленті становить
395 550 гривень; заборгованість за
відсотками - 4000 доларів США, що
еквівалентно 31 644 гривень.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ОСОБА_4

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із
доведеності та обґрунтованості
позовних вимог щодо неповернення
відповідачем суми боргу за копією
боргової розписки від 01 лютого 2007 року.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_3
посилався на неповернення ОСОБА_4 суми
боргу й надав суду копію надрукованої
розписки, зазначаючи що її було
підписано власноручно відповідачем
ОСОБА_4

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
зазначив, що гроші у позивача в борг не
брав, розписку не складав і не
підписував.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно з висновком судового експерта
Харківського науково - дослідного
інституту судових експертиз ім. засл.
проф. М.С.Бокаріуса № 608 від 17.03.2014 року
проведеної в рамках кримінального
провадження по ознакам кримінального
правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 358
КК України, судово - технічної
експертизи оригіналу розписки від
01.11.2007 року, за якою ОСОБА_3 позичив
ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 50 000
доларів США, що є предметом розгляду
даної цивільної справи - в наданої на
дослідження розписці від 01.11.1007 року
від імені ОСОБА_4 первісно на аркуші
поперу пастою чорного кольору для
кульових ручок здійснювались
рукописні записи « 01 ноября 2007»,
«Шинкаренко» та підпис від імені
ОСОБА_4, потім електрофотографичним
засобом друкувався текст розписки.

Зазначений висновок судового експерта,
судова колегія вважає належним та
допустимим доказом в розумінні
приписів регламентованих ст. ст. 58, 59
ЦПК України. Інших доказів яки б
спростовували встановлені апеляційним
судом обставини та підтверджували
укладення договору позики між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 позивачем, відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України не надано та
матеріали справи не містять.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушенні вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України не встановив усіх обставин,
які мають значення для вирішення
справи, не визначився із характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає до застосування.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу призвело до
поверхневого вирішення спору.

За таких обставин оскаржуване судове
рішення не можна визнати законним та
обґрунтованим.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_3 у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 04 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про стягнення грошових сум за
договором позики відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

Ю.І.Кравець

О.В.Оверіна