Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді:
Гансецької І.А.

суддів: Микитюк О.Ю.,

Товянської О.В.

при
секретарі: Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі справу за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства
„Енергопостачальна компанія
„Житомиробленерго" про визнання дій
протиправними, відшкодування майнових
збитків і моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 січня 2014 року,

в с т а н о в и л
а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом. В обгрунтування
позовних вимог зазначив, що є
звільненим у відставку з органів
внутрішніх справ за віком та вислугою
років. В зв'язку з тим, що проживає у
селищі міського типу, має передбачені
підпунктом «а» пункту першого
Постанови КМУ № 879 від 01.08.1996 року
пільги по оплаті електричної енергії.
Відповідач, порушуючи вказану норму,
31.08.2011 року знеструмив належне йому
житло, чим завдав майнової і моральної
шкоди. Просив визнати
антиконституційним звуження його
права на отримання ним та членами його
сім'ї пільгового електрозабезпечення,
визнати протиправним відключення від
електропостачання 31.08.2011 року квартири
АДРЕСА_1; визнати безпідставним
нарахування грошових коштів за липень
2013 року; заборонити провадити поспішні
та необгрунтовані відключення від
електроенергії належне йому житло;
стягнути з відповідача на його користь
85816,00 грн. на відшкодування майнової і
моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного
суду м.Житомира від 23 січня 2014 року
ОСОБА_2 в позові відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати дане рішення суду та
ухвалити нове по суті заявлених
позовних вимог. Посилається на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно вимог ч.5 ст.22 Закону України
«Про міліцію» ОСОБА_2, як працівник
міліції у відставці, який проживає у
селищі міського типу, забезпечується
безоплатно житлом з опаленням і
освітленням за встановленими нормами.
Відповідні норми встановлено
підпунктом "а" пункту 1 Постанови КМУ
№879 від 01.08.1996 року. Зокрема, даною
постановою визначено, що у сільській
місцевості і селищах міського типу для
громадян, яким відповідно до
законодавства держава забезпечує
безоплатне освітлення житла
(квартири), пільга надається в межах 30
кВт. год на місяць. Вказаним
підпунктом Постанову доповнено 31.12.2004
року. До цього часу норма безоплатного
освітлення житла працівників міліції,
що проживають у сільській місцевості
та селищах міського типу складала 75
кВт. год на сім'ю з однієї-двох осіб на
місяць, у тому числі, якщо обидва
члени сім'ї мають право на знижку, і
додатково 15 кВт. год на кожного іншого
члена сім'ї, а також осіб, які не
належать до членів сім'ї пільговика,
але зареєстровані і проживають у
зазначеному житловому приміщенні.

З наведеного вбачається, що позовні
вимоги про визнання
антиконституційним звуження права
позивача на отримання ним та членами
його сім'ї пільгового
електрозабезпечення є безпідставними,
оскільки відповідач при визначенні
норми пільгового забезпечення
електричною енергією позивача
користувався вимогами діючої
Постанови КМУ №879 від 01.08.1996 року із
змінами і доповненнями.

Також з матеріалів справи вбачається,
що між Зарічанським РЕМ ПАТ «ЕК
«Житомиробленерго» та ОСОБА_2 12.03.2005
року укладено договір про користування
електричною енергією №84-354. Пунктом 13
договору визначено, що Споживач
щомісячно сплачує за фактично спожиту
електричну енергію до термінів, які
зазначені у платіжних документах,
виписаних Постачальником, які є
невід'ємною частиною договору, або
щомісячно до 10 числа наступного місяця.
Пунктом 22.1 договору передбачено, що
споживач несе відповідальність за
прострочення внесення платежів за
електричну енергію. Причиною
відключення житла позивача від
освітлення була заборгованість за
спожиту електроенергію в сумі 59,55 грн.,
що складається з заборгованості в сумі
46,65 грн., відповідно до угоди №197 від
13.10.2006 року по погашенню заборгованості
у 2005-2006 роках та 12,90 грн.
заборгованості, що виникла за
використання електроенергії понад
пільгову норму за період з березня по
червень 2011 року.

Згідно пункту 27 Правил користування
електричною енергією для населення,
затверджених постановою КМ України №
1357 від 26.07.1999 року, у разі несплати за
спожиту електричну енергію протягом 10
днів після терміну, зазначеного у
договорі чи платіжному документі та
неотримання енергопостачальником
повідомлення про оплату на 20 день
споживачу надсилається попередження
про відключення електричної енергії.

За п.35 вказаних Правил
енергопостачальник має право
відключити споживача у разі порушення
термінів сплати за спожиту
електричну енергію у порядку
визначеному п.27 цих Правил, або
порушення умов договору про
реструктуризацію заборгованості.

27.07.2011 року позивачу було направлено
попередження про необхідність
погасити заборгованість в сумі 59,55 грн.
Станом на 27.08.2011 року заборгованість
погашена не була, тому 31.08.2011 року
постачання електричної енергії було
відключено.

Позивач не надав суду належних і
допустимих доказів того, що борг у сумі
59,55 грн.йому було нараховано
безпідставно. В подальшому вказаний
борг ОСОБА_2 було сплачено, в зв'язку з
чим 22.12.2011 року електропостачання до
його квартири відновлено.

Таким чином, підстави для визнання
протиправним відключення від
електропостачання 31.08.2011 року квартири
АДРЕСА_1, відсутні.

Позовні вимоги про відшкодування
майнових збитків та моральної шкоди є
похідними від попередніх вимог, тому
задоволенню не підлягають.

Також безпідставними є вимоги позивача
щодо неправильного нарахування
відповідачем грошових коштів за липень
2013 року, оскільки позивачем не доведено
факт неправильного нарахування
відповідачем коштів за використання
електроенергії у липні 2013 року, наданий
суду акт від 08.08.2013 року не є належним і
допустимим доказом.

Щодо позовних вимог про заборону
відповідачу провадити поспішні та
необгрунтовані відключення житла
позивача від енергопостачання, слід
зазначити наступне. Завданнями
цивільного судочинства є вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, тому суд не може зобов'язати особу
в майбутньому не вчиняти певні дії в
зв'язку з можливим порушенням прав
інших осіб. Судове рішення не може
грунтуватися на припущеннях.
Відповідно, позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Приймаючи до уваги викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення ухвалено судом першої
інстанції з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Залишити без змін рішення
Корольовського районного суду
м.Житомира від 23 січня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: Судді: