Справа № 361/1674/14-ц
Провадження № 2/361/1060/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого судді -
Пухної О.М.

при секретарі - Баришевській Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -

в с т а н о в и в :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
житловому будинку АДРЕСА_1, в зв'язку з
його відсутністю на вказаній житловій
площі більше двох років без поважних
причин, а також зняти відповідача з
реєстраційного обліку за зазначеною
адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилалася на те, що вона, на підставі
договору дарування від 12 грудня 1996
року, зареєстрованого в БТІ за № 237,
отримала у дар від ОСОБА_3 житловий
будинок

АДРЕСА_1, житловою площею 62,4 кв.м., з
надвірними будівлями та спорудами:
сарай, сарай, погріб, огорожа. 12 липня 2008
року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, дочка позивача,
уклали шлюб. 12 листопада 2008 року
відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у
спірному будинку.

ОСОБА_1 як власник вказаного нерухомого
майна проти реєстрації чоловіка дочки
у належному їй будинку не заперечувала.
17 липня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 було розірвано. Після
розірвання шлюбу відповідач у
житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає
більше двох років. Реєстрація
перешкоджає позивачу у реалізації її
права власності на вищевказане
нерухоме майно, у зв'язку з чим ОСОБА_1
була змушена звернутися до суду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
надала пояснення аналогічні фабулі
позовної заяви, позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
у повному обсязі, проти ухвалення
заочного рішення не заперечувала.

У судове засідання відповідач не
з'явився, про час і місце розгляду
справи належним чином повідомлявся,
причини неявки суду невідомі.

Враховуючи наведене, суд вважає за
можливе провести заочний розгляд
справи на підставі наявних матеріалів.

Заслухавши пояснення позивача, свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, та
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що 12 грудня 1996 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір
дарування, посвідчений та
зареєстрований 12 грудня 1996 року
державним нотаріусом Броварської
районної державної нотаріальної
контори

Власенко Г.П. в реєстрі за № 2-2734, яким
позивач отримала у дар житловий
будинок АДРЕСА_1, житловою площею 62,4
кв.м., з надвірними будівлями та
спорудами: сарай, сарай, погріб, огорожа
(а.с. 8).

Судом також з'ясовано, що 12 липня 2008
року ОСОБА_2 та ОСОБА_5, дочка позивача,
уклали шлюб, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1,
виданого

12 липня 2008 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Броварського
міськрайонного управління юстиції
Київської області, актовий запис № 343

(а.с. 12).

Відмітка у паспорті відповідача
ОСОБА_2, копію якого додано до позовної
заяви, свідчить, що 12 листопада 2008 року
він був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, що також підтверджується
копією довідки № 366, виданої 11 лютого 2014
року виконавчим комітетом Княжицької
сільської ради Броварського району
Київської області (а.с. 9, 10).

З копії рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від

17 липня 2012 року у цивільній справі №
1007/5652/2012, провадження

№ 2/1007/2039/2012 вбачається, що шлюб між
ОСОБА_5 та ОСОБА_2

17 липня 2012 року було розірвано (а.с. 13).

Судом також з'ясовано, що відповідач
ОСОБА_2 після розірвання шлюбу між ним
та ОСОБА_5 за місцем реєстрації не
проживав, його речі у спірному
житловому будинку відсутні, про що
свідчить акт підтвердження фактичного
не проживання ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1, виданий 12 вересня 2013 року
депутатом Княжицької сільської ради
Броварського району Київської області

Лахоцькою А.Ф. (а.с. 18). Вищевказані факти
також підтверджували допитані у
судовому засіданні свідки ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

ОСОБА_8

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого
протоколу до Конвенцїі про захист прав
людини і основних свобод, ст. ст. 316, 317,
319, 321 ЦК України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Гарантуючи захист
права власності, закон надає власнику
право вимагати усунення будь - яких
порушень його прав хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння.

Способи захисту права власності
передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом права власності особи може
бути, зокрема, житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначене
та придатне для постійного проживання
в них (ст. 379 ЦК України).

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
права власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї інших осіб і розпорядження
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати (ч.1 ст. 88
ЦПК України).

Зважаючи на викладене, враховуючи що
відповідач ОСОБА_2 дійсно більше двох
років не проживає у спірному житловому
будинку, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 щодо усунення
перешкод у користуванні ОСОБА_1 її
власністю, а саме житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації
ОСОБА_2, підлягають задоволенню в
повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 224-233 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 її власністю, а саме житловим
будинком АДРЕСА_1, шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_2 за вказаною адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243 гривень 60
копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О. М. Пухна