Справа №
№ пров. 2/697/5/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року

Канівський міськрайонний суд
Черкаської області

в складі: головуючий -суддя Дубенець
М.І.

при секретарі Захарченко
В.В.

з участю адвокатів ОСОБА_1,
ОСОБА_2

розглянувши, у відкритому судовому
засіданні в м. Каневі цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання договорів дарування
недійсними та визнання права
власності , суд, -

В С Т А Н О
В И В:

адвокат ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовною заявою в інтересах ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договорів
дарування недійсними та визнання
права власності посилаючись на те, що
14.01.2011 року за нотаріально посвідченим
договором дарування ОСОБА_3 передала в
дар своєму квартиранту, ОСОБА_4,
житловий будинок АДРЕСА_1, який є єдиним
для неї житлом. Іншим нотаріально
посвідченим договором вона передала
ОСОБА_4 земельні ділянки, розташовані
за адресою : АДРЕСА_1 для
обслуговування житлового будинку ,
господарських будівель і споруд
площею 1000 кв. м. та для ведення
садівництва площею - 0,0721 га. Зазначені
договори укладено на вкрай невигідних
умовах під впливом тяжкої хвороби та
внаслідок психологічного тиску на
ОСОБА_3 з боку квартиранта при
наступних обставинах.В 2003 році ОСОБА_3
перенесла операцію на очах та при
виписці з лікарні в неї гострота зору
правого ока була 0,1, а лівого ока - 0,2 про,
що свідчить виписка з медичної картки
стаціонарного хворого № 519 від 21.01.2003
року, виданої Черкаською обласною
лікарнею. Враховуючи те, що ліки
коштують дорого та в ОСОБА_3 мала
пенсія,тому вона не виконувала
вказівки лікаря і не підтримувала зір,
втративши його. Лікарями Канівської
ЦРЛ їй було встановлено діагноз -
двобічна хронічна сенсоневральна
приглухуватість II ступеня, вважає, що
при такому діагнозі ОСОБА_3 не могла
навіть на слух належним чином
зрозуміти суть і умови договору. Тому,
враховуючи вік 86 років та стан здоров'я,
що вона майже сліпа та мала ваду слуху
цим і скористався відповідач, та
запропонував їй, що якщо вона підпише в
нотаріуса певні документи він буде за
нею доглядати, і після її смерті майно
перейде до нього. Так як в ОСОБА_3
близьких родичів не має, лише
залишилася сестра, якій 89 років і
племінниця, які проживають у м.Львові,
вона погодилася, бо самій важко
доживати віка та ще й з такими
хворобами. Разом з відповідачем
прибули до особи, яка назвалася
нотаріусом. Там їй сказали, що вже
документи готові і щоб не гаяти час
попросили підписати. Текст договорів
вона особисто не читала, так як не
зряча. З присутніх ОСОБА_3 ніхто не
зачитував текст, а лише показали де
потрібно поставити підпис. На цьому
вони разом з відповідачем пішли до
дому, але через деякий час ОСОБА_3
передала ОСОБА_4 грошові кошти для
зберігання для власного поховання, а
відповідач витратив їх сплативши
податок. З часу укладення договорів
ОСОБА_3 сама про себе повністю дбала:
доглядала худобу, готувала їсти,
поралася по господарству, ці факти
можуть підтвердити сусіди. В 2013 р. до
неї приїхала племінниця, ОСОБА_5, і
відповідач почав виганяти її з двору.
ОСОБА_3 не зрозумівши такі дії
відповідача, запитала, чому він так
робить, а він пояснив, що він хазяїн
домогосподарства і не бажає, щоб
сторонні ходили у нього в дворі. Коли
ОСОБА_5 попросила пояснити з яких це пір
він став хазяїном, на що ОСОБА_4
пояснив, що ОСОБА_3 подарувала йому
будинок з надвірними спорудами та
земельними ділянками. Не повіривши
його словам вони разом з племінницею
сходили до нотаріуса та попросили
виписати дублікати договорів, які були
укладені саме ОСОБА_3 Так як ОСОБА_3 не
зряча, то з договорами ознайомилась
ОСОБА_5 та пояснила, що вона безоплатно
передала своє майно ОСОБА_4, і в
договорі не зазначено, що він має
довічно її утримувати. Крім того, в
договорах зазначено, що вони
домовилися з ним про укладення
договорів сервітутів, але до цього часу
ніяких договорів вони не укладали.
Підписуючи договора, ОСОБА_3 вважала, що
підписує договір довічного утримання,
так як в силу свого віку та вад слуху і
зору текст договору вона не читала, їй
ніхто його не зачитував в голос, вона
вважає, що її обманули. Так як згідно
дублікату договору дарування, який
виданий приватним нотаріусом ОСОБА_6
08.05.2013 року, ОСОБА_3 дізналася, що вона
уклала помилково договір дарування,
тому строк звернення до суду за
захистом свого права вона не
пропустила.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримав посилаючись
на обставини, зазначені в позові та
просив винести рішення, яким визнати
договір дарування на житловий будинок
з надвірними спорудами за АДРЕСА_1,
укладений 14.01.2011 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Канівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі за № 12 від
14.01.2011 року, недійсним. Винести рішення,
яким визнати договір дарування
земельної ділянки під житловим
будинком, земельну ділянку для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд - 1000 кв.м кадастровий
№ :01:008:0134 та земельної ділянки для
ведення садівництва площею - 0,0721 га
кадастровий № :01:008:0376, що
знаходяться по АДРЕСА_1, укладений
14.01.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідчений приватним нотаріусом
Канівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрований в
реєстрі за № 14 від 14.01.2011 року,
недійсним. Винести рішення, яким
визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами за АДРЕСА_1.
Винести рішення, яким визнати за ОСОБА_3
право власності на земельну ділянку
під житловим будинком, земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд-1000
кв.м. кадастровий № :01:008:0134 та
земельну ділянку для ведення
садівництва площею - 0,0721 га кадастровий
№ :01:008:0376, що знаходяться на
АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала та пояснила, що дійсно
ОСОБА_8 разом із сім"єю проживав у неї на
квартирі , вона підписала договори
дарування домоволодіння та землі на
відповідача у нотаріуса, але нічого їй
не пояснили, вже пізніше , після
підписання договорів , нотаріус
ОСОБА_13 пояснила їй , що вона ніхто і
права на домоволодіння не має. Вона у
1997-1998 р.р. написала заповіт на користь
відповідача на все своє майно
добровільно , а договори дарування
відповідач оформляв сам, договори вона
не читала. Просила позов задоволити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав та пояснив, що починаючи з 1978
року він та його дружина проживали у
позивачки на квартирі. У 1987 р. отримали
квартиру. Позивач просила їх перейти
жити до неї назад і в 2004 році склала
заповіт на нього, за яким заповідала
все належне їй майно йому, а у 2007 році
вони перейшли жити до будинку позивача
АДРЕСА_1 .Вони жили у врем"янці . Ним було
за власні кошти перекрито дах на
будинку , робились поточні ремонти,
було поміняно вікна, встановлено
бойлер, все це робив за власні кошти та
витратив на це біля 8000 грн. Ініціатором
договорів дарування була сама
позивачка і вона розуміла , що це були
за договори, тиску на неї ніякого не
було, все було добровільно. Вона на
момент укладення договорів дарування
добре чула, зір був нормальний. Позивач
вела переписку листами з племінницею ,
торгувала козиним молоком та вела
зошит в якому записувала боржників ,
сама і на даний час отримує пенсію і
розписується за неї.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 в судовому засіданні просила в
задоволенні позову відмовити .

Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що
позов не визнає так як під час
укладення договорів дарування в
нотаріальній конторі позивачу було
роз'яснено зміст укладуваних
договорів, їх наслідки, її права та
обов'язки. Позивач особисто прийшла в
нотаріальну контору, стан здоров'я
дозволяв їй укладати договора
дарування. Позивач добре розуміла
значення своїх дій та наслідки
вчинення договорів дарування жилого
будинку та земельних ділянок, що їй
належали. Він тричі роз"яснював
позивачу умови договорів, вона
особисто підписувала договори
дарування не користуючись окулярами,
чула добре , тому ним і було посвідчено
договори дарування.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5
суду пояснила, що вона є племінницею
позивачки, вона проживає від тітки
далеко , у м. Львові, приїздити часто не
має можливості, але вони з нею
листуються.. Два роки до тітки не
приїздила , а коли приїхала , то
дізналась , що тіткою (
позивачем по справі) було оформлено
договори дарування. Відповідач сказав
їй , що у позивачки вона може перебувати
три дні, а потім щоб уїхала, бо він в
будинку хазяїн. Прочитавши договори
дарування їй стало відомо, що дійсно
позивач ніякого права на домоволодіння
та землю не має.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що позивач приходила до неї
часто в гості, із розмов їй стало відомо
, що позивачем було укладено договір
дарування, за яким своє домоволодіння
подарувала квартиранту. На даний час
позивач проживає одна, погано чує і
бачить, хоча раніше чула гарно та гарно
бачила. Про те , що позивачкою було
укладено договори дарування будинку
та землі на відповідача позивач
сказала їй особисто десь через рік
після їх укладення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
суду пояснила, що вона часто приходила
до позивачки по молоко. Їй відомо, що у
позивачки жили квартиранти , були
привітні люди. Років з три назад
позивачка повідомила їй , що вона
уклала договір дарування
домоволодіння на відповідача. Зір і
слух у позивача раніше були добрі, але
в даний час погіршилися.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що вона є дружиною
відповідача . Починаючи з 1979 року вона з
чоловіком ( відповідачем по справі)
проживали у позивачки на квартирі. В 1987
році отримали квартиру і переїхали
туди жити. У 2004 році позивачка склала
заповіт на них на своє домоволодіння .
Весь час просила , щоб вони перейшли до
неї жити . У 2007році після одруження сина
, вони перейшли жити до позивача .
Позивач сама говорила, що подарить їм
свій будинок. З ініціативи позивача
було укладено договір дарування , вона
розуміла, що це був за договір , все
було добровільно, до нотаріуса ходили
позивачка та її чоловік, вона до
нотаріуса не ходила.. Тиску на позивача
ніякого не було. Вони допомагали їй по
господарству. Три роки тому позивач і
чула , і бачила добре, листувалася з
племінницею, вела запис боржників за
продаж молока.

Спеціаліст ОСОБА_12( лікар лор
Канівської ЦРЛ) в судовому засіданні
пояснив, що він особисто проводив огляд
позивача , що і записано в її медичній
картці, та стверджує, що шепітну мову
розбірливо позивач чує на відстані 05 -1
м. , просту розмовну розбірливу мову
на відстані 5 м. В даний час може в неї
слух та зір і погіршилися , але ці зміни
сталися в зв"язку з її віком.

Заслухавши пояснення позивача та її
представника - адвоката ОСОБА_1,
відповідача та його представника -
адвоката ОСОБА_2, третьої особи,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд знаходить позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 717 ЦК України, за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що 14.01.2011 р. позивач
ОСОБА_3 подарувала відповідачу по
справі ОСОБА_4- житловий будинок з
надвірними спорудами АДРЕСА_1, що
підтверджується договором дарування
від 14.01.2011року реєстровий № 12 , який
було посвідчено приватним нотаріусом
ОСОБА_6 ( а.с.24-25). Одночасно сторони
домовилися встановити сервітут, який
полягає у особистому праві
дарувальника ( ОСОБА_3.) довічно і
безоплатно користуватися подарованим
житловим будинком з моменту переходу
права власності до обдарованого (
ОСОБА_4.)

Згідно договору дарування земельних
ділянок реєстровий № 14 від 14.01.2014року
( а.с.26- 27) позивач ОСОБА_3
подарувала відповідачу по справі
ОСОБА_4 належні їй на праві приватної
власності земельні ділянки : для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд площею - 1000кв.м. ; для ведення
садівництва ,площею -0,0721 га, які
розташовані АДРЕСА_1. Одночасно
сторони домовилися встановити
сервітут, який полягає у особистому
праві дарувальника ( ОСОБА_3.) довічно і
безоплатно користуватися подарованими
земельними ділянками з моменту
переходу права власності до
обдарованого ( ОСОБА_4.).

Суд приходить до висновку, що
волевиявлення позивача було вільним і
відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням.

Не знайшли підтвердження в суді
твердження позивача про те, що
відповідач уклав договори дарування
домоволодіння та земельних ділянок
АДРЕСА_1 внаслідок обману з його
сторони, оскільки такі обставини в суді
не доведені. Між позивачем та
відповідачем були довірливі стосунки,
він допомагав позивачу матеріально,
робив ремонт в будинку , поміняв дах,
вікна, встановив бойлер, відремонтував
підлогу в будинку.

Суд сприймає критично пояснення
позивача та її представника про те, що
зазначені договори дарування укладені
на вкрай невигідних для позивача
умовах, під впливом тяжкої для неї
обставини ( хвороби) , внаслідок
психологічного тиску на неї з боку
відповідача, так як ці їх твердження
повністю спростовуються показами
свідків в судовому засіданні та
поясненнями відповідача , який не
підтвердив зазначені обставини. Про
те, що під час підписання договорів
дарування позивач чудово розуміла
свої дії підтверджують третя особа по
справі приватний нотаріус Канівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
який пояснив, що три рази особисто
роз"яснював позивачу суть і наслідки
договорів дарування , позивач все
розуміла, особисто без окулярів їх
читала та підписувала, та свідки зі
сторони позивача ОСОБА_9, ОСОБА_10 , які в
судовому засіданні пояснили , що на
протязі року після підписання
договорів позивач при розмовах
особисто повідомила їх , що змінила
раніше складений нею заповіт на своє
майно на відповідача на договори
дарування , що раніше в позивача були
нормальними і слух , і зір , погіршилися
в останній час .

Також, проведеною по справі комісійною
судово- медичною експертизою № 42 -к від
04.11. 2013р.( а.с.94-97) встановлено , що
в наданій на експертизу медичній
карті амбулаторного хворого ОСОБА_3
даних про стан гостроти зору та слуху
станом на 14.01.2011року - не міститься .
Враховуючи стан гостроти зору ОСОБА_3
за роки , що передували 2011р. не
виключається можливість , що ОСОБА_3
могла самостійно без допомоги
сторонніх громадян та без
застосування окулярів читати тексти
друкованим шрифтом і , зокрема тексти,
які містяться в матеріалах справи.

Тобто , як вважає суд, на час підписання
договорів дарування позивач розуміла
суть і наслідки своїх дій.

Також суд сприймає критично надані
позивачем консультативні висновки (
а.с. 144-147) обласної лікарні про стан
зору та слуху позивача , так як вони
відображають стан здоров"я позивача на
даний час , а не на час підписання нею
договорів дарування .

Як вважає суд, позивачем не надано
суду жодних доказів і в судовому
засіданні таких не встановлено , про
те, що відповідачем вчинялися до
позивача психологічний чи інший тиск
з метою підписання нею вказаних
договорів дарування . Крім цього, про
добровільність їх підписання
позивачем свідчить і той факт , що до
цього існував заповіт , складений
позивачем раніше, добровільність
складання якого не заперечувала і
сама позивач в судовому засіданні.

З-за таких обставин суд вважає, що
позов є необгрунтованим та надуманим.

Оцінюючи досліджені в судовому
засіданні докази суд дійшов висновку,
що права позивача порушені не були,
тому підстав для визнання договорів
дарування житлового будинку та
земельних ділянок недійсним немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209 ч.3,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І
Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
договорів дарування недійсними та
визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Черкаської області через Канівський
міськрайонний суд протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
М . І . Дубенець