АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2867/14
Головуючий 1-ої інстанції -
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого - Борової С.А.,

суддів - Крилової Т.Г., Трішкової І.Ю.,

при секретарі - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 04 березня
2014 року по справі за позовом
комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за опалення
та підігрів води,-

в с т а н о в и л а:

В грудні 2013 року КП «ХТМ» звернулось до
суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за опалення та підігрів
води за період з 01.05.2010 року по 01.11.2013
року у розмірі 8745 грн. 67 коп.

В обґрунтування своїх позовних позивач
посилався на те, що за адресою: АДРЕСА_1
мешкає відповідач, опалювальна площа
квартири складає 56,4 кв.м., квартира є
приватизованою, позивач надає послуги
з централізованого опалення та
підігрів води для потреб гарячого
водопостачання, з 01.05.2010 року по 01.11.2013
року утворився борг у сумі 8745 грн. 67
коп.. Підприємство звернулося до суду
для примусового стягнення
заборгованості за опалення та підігрів
води з ОСОБА_1, однак ухвалою суду він
був скасований.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 04 березня 2014 року позовні
вимоги КП «ХТМ» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за опалення та підігрів
води задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ»
заборгованість за опалення та підігрів
води у розмірі 8745 грн. 67 коп. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь КП «ХТМ» сплачений
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір у розмірі 114 грн. 70 коп.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказане рішення і ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову КП
«ХТМ» в повному обсязі. Судові витрати
покласти на позивача.

Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції фактичних
обставин справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що вона не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60
ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
правовідносини які між ними виникли та
закон їх регулюючий, виходячи з того, що
відповідач у передбаченому законом
порядку не був відключений від мережі
централізованого опалення, гарячого
водопостачання, така послуга йому
надавалась. Оскільки він не проводив
оплату, заборгованість підлягає
стягненню на користь позивача.

Висновок суду, з яким погоджується
судова колегія, ґрунтується на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень,
відповідає положенням ст. ст. 57-60, 64 ЦПК
України, та нормам матеріального права.

До такого висновку судова колегія
прийшла виходячи з наступного:

Житловий будинок по АДРЕСА_1, у якій
мешкає та є її власником відповідач, є
невід'ємною частиною житлового
будинку.

Судом встановлено, що у кухні та 1
кімнаті квартири проходять стояки
центрального опалення. Опалювальні
прилади приєднані до стояків. У одній
із кімнат демонтовано опалювальні
прилади за відсутності будь-якої
дозвільної документації.

Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України
власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до п. п. 24, 25 «Правил надання
послуг централізованого опалення,
постачання холодної, гарячої води та
водовідведення», затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630, споживач може
відмовитися від отримання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Відключення
споживача від мережі централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється в порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мережі
забороняється.

Пунктами 25, 26 цих Правил передбачено, що
відключення споживачів від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води
регламентується Порядком відключення
окремих житлових будинків від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води при відмові
споживачів від централізованого
теплопостачання, затвердженим Наказом
Міністерства будівництва, архітектури
та житлово-комунального господарства
України від 22 листопада 2005 року № 4, і
здійснюється у разі, коли технічна
можливість такого відключення
передбачена затвердженою органом
місцевого самоврядування відповідно
до Закону України «Про
теплопостачання» схемою
теплопостачання, за умови забезпечення
безперебійної роботи інженерного
обладнання будинку та вжиття заходів
щодо дотримання в суміжних приміщеннях
вимог будівельних норм і правил з
питань проектування житлових будинків,
опалення, вентиляції, кондиціонування,
будівельної теплотехніки, державних
будівельних норм з питань складу,
порядку розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва, а також норм
проектування реконструкції та
капітального ремонту в частині
опалення.

Порядком установлено, що для вирішення
питання відключення споживача від
мережі центрального опалення він
повинен звернутися до міжвідомчої
комісії (далі - Комісія) для розгляду
питань щодо відключення споживачів від
мережі з відповідною письмовою заявою.
Комісія після вивчення наданих
власником документів приймає
відповідне рішення, яке оформляється
протоколом. Відключення приміщень від
внутрішньо будинкової мережі
виконується монтажною організацією,
яка реалізує проект. По закінченню
робіт складається акт про відключення
від мережі централізованого опалення і
подається заявником до Комісії на
затвердження. Після затвердження акта
на черговому засіданні Комісії сторони
переглядають умови договору про
надання послуг з централізованого
опалення.

Таким чином, єдиною підставою для
зняття споживача з реєстраційного
обліку і припинення відповідних
нарахувань є акт про відключення, який
має бути затверджений відповідною
Комісією, а при відсутності
затвердженого комітетним органом акта,
відключення від системи
централізованого опалення без
дотримання відповідної процедури є
самовільним.

Відповідно до правил Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 26.09.2000 р.
№19/15-284, у п.1 зазначено, що споживач не
має права самовільно, з порушенням
проектних рішень переобладнувати
санітарно-технічне обладнання
житлових будинків і житлових
приміщень.

Власником квартира АДРЕСА_1 була
переобладнана за відсутністю права
відключення від системи центрального
опалення. Документи, які підтверджують
правомірність такого відключення на
підприємстві відсутні. При цьому немає
правового значення ким з власників був
проведений демонтаж, оскільки
відповідач не спростовував тих
обставин, що демонтаж проведений
самовільно. Згідно зі ст.. 322 ЦК України
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

ОСОБА_1 прийняв у власність майно та
погодився з тими порушеннями щодо
демонтажу центрального опалення, яке
мало місце у придбаній ним квартирі.

Щодо отримання послуг з гарячого
водопостачання, відповідач ці
обставини не оспорює.

Отже, у сторін виникли правовідносини з
приводу постачання теплової енергії,
які регулюються Законом України від 24
червня 2004 р. №1875-IV «Про
житлово-комунальні послуги» та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. №630 (далі Правила).

Згідно п.5 ч.3 ст.20 Закону №1875-IV споживач
зобов`язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Пунктом 18 Правил установлено, що
розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Відсутність договору не знімає
обов'язок споживачів по оплаті таких
послуг. Згідно ст. 11 ЦК цивільні права
та обов'язки виникають не лише з
підстав, передбачених законодавством,
а й з дій громадян. Такими діями є
фактичне використання цих послуг
споживачем та волевиявлення на їх
оплату.

Судом вірно з урахуванням строку
позовної давності вирахуваний розмір
заборгованості. При цьому суд взяв до
уваги звернення до суду позивача з
заявою про видачу судового наказу.
Такий судовий наказ був виданий судом 06
липня 2012 року та скасований 29 жовтня 2012
року, що відповідно до ст. 264 ЦК України
є підставою для переривання строку
позовної давності.

Висновок суду є обґрунтованим,
оскільки суд дійшов його на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин
справи та наявних в ній доказів, яким
дана відповідна оцінка.

Правильно встановивши юридичну
природу виниклих правовідносин, суд
застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
були предметом судової перевірки і не
дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих
доводів безпідставними, судова колегія
вважає обґрунтованими, такими що
відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, та навів у рішенні
мотиви спростування кожного з доводів,
які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а наведені в
апеляційній скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення відносно
скасування чи зміни оскаржуємого
судового рішення і висновків суду
першої інстанції не спростовують, в її
задоволенні належить відмовити на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 04 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: