Справа № 1326/6214/12
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/1636/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» - Ковальчук Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення
Франківського районного суду м.Львова
від 28 листопада 2013 року в справі за
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 в
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість в сумі 1 781 120,25 грн. та 3219
грн. судових витрат, а всього 1 784 339,25
грн.

Рішення суду в частині стягнення
розміру пені оскаржив представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 В апеляційній скарзі
стверджує про порушення норм
процесуального права. Зазначає, що
позовну вимогу про стягнення пені у
розмірі 114 993,32 грн. задоволено
виключно на підставі розрахунку
наданого позивачем, в такому не
наведено жодної формули підрахунку
пені, а тому вважає такий неналежним
доказом. Просить рішення суду змінити в
частині зменшення розміру
заборгованості, який підлягає
стягненню, до 1669345,93 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» - Ковальчук Л.Я. про заперечення
доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої
інстанції відповідає вказаним вимогам
закону.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено
такі обставини.

16 червня 2011 року ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» (кредитор) та
ОСОБА_5 (позичальник) уклали кредитний
договір, відповідно до якого кредитор
надав позичальнику кредит у розмірі 1
598588,26 грн. строком по 16.03.2028 року зі
сплатою 11,80 % річних.

17 червня 2011 року між сторонами
було укладено Додаткову угоду до
кредитного договору, згідно з п.2 якої
викладений в новій редакції графік
погашення кредиту та інших платежів за
кредитним договором та розрахунок
сукупної вартості кредиту.

Згідно з розрахунком
заборгованості по кредиту така складає
1 781 120,25 грн., з яких 1 603 261,04 грн. -
заборгованість за кредитом, 62 865,89 грн. -
заборгованість по сплаті відсотків, 114
993,32 грн. - пеня.

Згідно з ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватись належним
чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено,
що у разі порушення зобов»язання
настають правові наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Згідно з ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов»язання.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції обгрунтовано виходив з того,
що позичальник порушив умови
кредитного договору щодо строків
платежів відповідно до умов договору,
договором передбачено право банку
вимоги дострокового повернення
кредиту при порушенні строків платежів
за договором, в зв»язку з чим
підставною є вимога кредитора про
дострокове повернення кредиту,
процентів та сплату пені.

Висновок суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
доказам, що містяться в матеріалах
справи.

Посилання апелянта, яке зводиться
до незгоди з поданим позивачем
розрахунком пені, колегією суддів не
приймається до уваги у зв»язку з
наступним.

Пунктом 16.3 кредитного договору
передбачено, що за просторочення
виконання будь-яких грошових
зобов»язань за кредитним договором
позичальник сплачує кредитору пеню в
розмірі 1% від простроченої суми до
оплати сум за кожен день прострочення
(а.с.9), тобто Договором визначено
порядок розрахунку пені.

Як вбачається з поданого
представником позивача розрахунку
пені такий здійснений відповідно до
ст.549 ЦК України, виходячи від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов»язання за кожен день
прострочення відповідно до п.16.3
Договору.

Згідно зі ст.212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Однак апелянтом ні в суді першої
інстанції, ні апеляційному суду не
представлено жодного доказу на
спростування розрахунку пені, поданого
позивачем, а відтак доводи останнього
про визнання розрахунку пені
неналежним доказам визнаються
колегією суддів голослівними.

Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз"яснено у п. 27 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка. Істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов»язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов»язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов"язання).

Однак оскільки відповідачка не
подавала до суду заяви про зменшення
неустойки і не зазначала обставин, які
б мали істотне значення для вирішення
цього питання, то в апеляційного суду
немає підстав для застосування
правових наслідків, встановлених ч. 3
ст. 551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не
свідчать про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
про неправильність висновків суду,
такі не грунтуються на матеріалах
справи та спростовуються дослідженими
доказами.

В зв"язку з наведеним колегія суддів
вважає, що суд, дослідивши докази та
давши їм належну оцінку, ухвалив
рішення про задоволення позову, що
відповідає вимогам закону, а тому нема
підстав для його скасування.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.ст. 313-315
ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Франківського районного суду
м.Львова від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді: Мікуш
Ю.Р.

Ніткевич А.В.