АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 3642 /2014
інстанції - Камбулов Д.Г.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Пустовойт
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Термоелектро-Україна», третя особа:
генеральний директор ТОВ
«Термоелектро-Україна» Буйновський
Віктор Дмитрович про поновлення на
роботі, виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу;

за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 16 грудня 2013 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду
м.Києва від 16.12.2013 року в задоволенні
позову ОСОБА_4 до ТОВ
«Термоелектро-Україна», третя особа:
генеральний директор ТОВ
«Термоелектро-Україна» Буйновський
В.Д. про поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог. Посилається на незаконність
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що представником
позивача неодноразово подавалися
заяви про допит в якості свідків осіб,
які можуть підтвердити факт тимчасової
непрацездатності Позивача в момент
відсутності на робочому місці та факт
звернення за медичною допомогою. Проте,
з невідомих причин суд відмовив у
задоволенні цих заяв. Крім того, суд
першої інстанції, ухвалюючи
оскаржуване рішення, в якості
основного доказу, прийняв до уваги лист
СМСЧ-2 (м. Южноукраїнськ) від 16.12.2013 року,
який невідомим чином вже 16.12.2013 року о
14-30потрапив до приміщення Оболонського
районного суду міста Києва з міста
Южноукраїнську, на думку апелянта,
згаданий лист є підробкою. Крім того,
позивач не був належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання.

Також, судом першої інстанції не
враховано, що згідно з листком
непрацездатності, виданому позивачу
12.06.2013 року, в нього вранці 12.06.2013 року
діагностовано гостре респіраторне
вірусне захворювання, підтверджене
лікарською комісією СМСЧ-2 (м.
Южноукраїнськ), яке очевидно не виникає
раптово, як травма тощо. Тобто,
однозначно говорити про
працездатність позивача у період його
відсутності на робочому місці з 13:00 до
17:00 11 червня 2013 року неможливо.

Крім того, позивач, згідно з посадовою
інструкцією (копія додасться) не мав
постійно знаходитися на робочому місці
(у кабінеті) для виконання своїх
обов'язків.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу в повному обсязі,
посилаючись на доводи, викладені в ній.
Представник відповідача Пустовойт О.С.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення. Позивач
ОСОБА_4, третя особа Буйновський В.Д. в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлялись
належним чином. Неявка вказаних осіб в
судове засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач та відповідач перебували у
трудових відносинах, позивач займав
посаду радника Генерального директора
ТОВ «Термоелектро-Україна».

Рішення про прийняття на роботу
позивача було прийнято Генеральним
директором Товариства, про що було
видано наказ № 5 о.с. від 11 лютого 2013
року. (а.с. 37). З копії заяви позивача про
прийняття його на роботу вбачається, що
він був ознайомлений з режимом роботи
та правилами внутрішнього трудового
розпорядкуТовариства (а.с. 36).

Відповідно до наказу №10 від 11.12.2013 року
ОСОБА_4 було визначено постійне місце
роботи у Южноукраїнській філії ТОВ
«Термоелектро- Україна», яка
знаходиться за адресою: Миколаївська
область, м. Южноукраїнськ, промзона, 11.
(а.с. 38).

З правил внутрішнього трудового
розпорядку ТОВ «Термоелектро-Україна»,
затвердженого Генеральним директором
та представником трудового колективу
(а.с. 48-52) вбачається, що для працівників
Южноукраїнської філії ТОВ
«Термоелектро-Україна» встановлено
наступнийрежим роботи: робочий час : -
початок роботи з 08:00, обідня перерва - з
12:00 до 13:00, закінчення роботи - 17:00,
вихідні дні - субота та неділя, (п. 5.3
правил).

З матеріалів справи вбачається, що
системним адміністратором Горняком C.B.,
було складено пояснювальну записку на
ім'я директора Южноукраїнської філії
ТОВ «Термоелектро-Україна» Гавриленка
О.В. про відсутність ОСОБА_4 на робочому
місці 11.06.2013 року з 13:00 до 17:00. (а.с. 39).

Про відсутність позивача на
роботідиректор Южноукраїнської філії
Гавриленко О.В. повідомив Генерального
директора ТОВ «Термоелектро-Україна»
Буйновського В.Д. доповідною запискою
№382 від 11.06.2013 року. (а.с. 41).

11.06.2013 року комісією у складі директора
Южноукраїнської філії ТОВ
«Термоелектро-Україна», юрисконсульта
Мачкової О.П., старшого інспектора
відділу кадрів Муляр В.А., системного
адміністратора Горняка C.B. було
складено акт №1 про відсутність на
робочому місці ОСОБА_4 без поважних
причин з 13:00 до 17:00, що було відображено
в табелі обліку робочого часу за
червень 2013 року (а.с. 42-46).

З пояснень представника відповідача
вбачається, що на момент складання
акту, причини відсутності на роботі
ОСОБА_4, керівництву Товариства та будь
- яким іншим працівникам Товариства не
були відомі та не були встановлені.

Факт непрацездатності позивача в
період з 12.06.2013 року по 17.06.2013 року
підтверджений копією листка
непрацездатності, виданого лікарем
спеціалізованої медико- санітарної
частини -2 у м. Южноукраїнську Сухіною
Н.Д. (а.с. 11). Факт відсутності позивача
на робочому місці з поважних причин в
зазначений період не оспорюється
представником відповідача.

ОСОБА_4 з'явився на робочому місці 18
червня 2013 року. При цьому свою
відсутність на роботі 11.06.2013 року з 13:00
год. до 17:00 год., пояснивхворобою та
зверненням до спеціалізованої
медико-санітарної частини № 2 у м.
Южноукраїнську, де отримав талон на
прийом на 12.06.2013 року, про що зазначив у
пояснювальній службовій записці та
надав лікарняний лист. (а.с. 10).

Будь-яких належних та допустимих
доказів, у розумінні ст. 58, 59 ЦПК
України, які б свідчили про хворобливий
стан позивача, про його звернення 11.06.2013
року до спеціалізованої
медико-санітарної частини № 2 у м.
Южноукраїнську та про його
відсутність на робочому місці 11.06.2013
року з 13:00 год. до 17:00 год. з поважних
причин, ОСОБА_4 суду не надав.

З змісту акту № 2 від 18.06.2013 року
вбачається, що ОСОБА_4 було ознайомлено
з актом № 1 від 11.06.2013 року про його
відсутність на робочому місці, від
підписання якого ОСОБА_4 відмовився,
про що комісією у складі директора
Южноукраїнської філії TOB
«Термоелектро-Україна» ГавриленкоA.B.,
юрисконсульта Мачкової О.П., начальника
відділу кадрів Глазунової Г.Н. було
складено відповідний акт (а.с. 43).

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (у тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Постанова Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
визначає, що при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п.4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що за передбаченими
КЗпП нормами прогулом визнається
відсутність працівника на роботі як
протягом усього робочого дня, так і
більше трьох годин безперервно або
сумарно протягом робочого дня без
поважних причин, які повністю
виключають вину працівника (наприклад,
у зв'язку з перебуванням у
медвитверезнику, самовільним
використанням без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишенням роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального навчального закладу).

В матеріалах справи знаходиться
відповідь ДЗ «СМСЧ № 2 МОЗ України» за
№ 3598/01- 03 від 16.12.2013 року, відповідно до
якої 11.06.2013 року приймання хворих
здійснювали 5 дільничних терапевтів та
жодних територіальних обмежень в
прийманні хворих терапевтами не було,
всі хворі приймались згідно талонів, а
при відсутності талонів - в порядку
«живої» черги любим терапевтом, не
залежно від місця проживання.
Лікар-терапевт Сухіна Н.Д. працює в
поліклініці за сумісництвом і здійснює
прийом тричі на тиждень (понеділок,
середа, п'ятниця), тобто 11.06.2013 року
Сухіна Н.Д. прийом не вела, що також
підтверджується й наданою Позивачем
відповіддю ДЗ «СМСЧ № 2 МОЗ України» за
№ 3593/01-03 від 16.12.2013 року.

Також, в матеріалах справи
знаходиться наданий Позивачем лист
непрацездатності серія АГД № 603918, який
було відкрито з 12 червня 2013 року по 17
червня 2013 року лікарем-терапевтом
Сухіною В.Д.

Таким чином, в матеріалах справи
відсутні докази, які б свідчили про
поважність причин відсутності
позивача на роботі 11.06.2013 року з 13.00 до
17.00 год. Посилання апелянта на ту
обставину, що суд першої інстанції
безпідставно відмовив йому у допиті
свідків, які б могли підтвердити суду
його хворобливий стан 11.06.2013 року не
свідчить про ухвалення судом
незаконного рішення, оскільки свідки
не є фахівцями в медичних питаннях, а
будь - яких письмових доказів з цього
питання позивач суду не надав. Він не
довів суду факту свого звернення до
лікарні 11.06.2013 року, не попередив свого
керівника про хворобливий стан та про
те, що він уходить з роботи та
звертається до лікаря. Не свідчить про
підробку довідки і дата її видачі -
16.12.2013 року, оскільки така довідка
могла бути видана 16.12.2013 року і
доставлена представником відповідача
в суд 16.12.2013 року на 14.50 год. (час початку
судового засідання).

За таких обставин, враховуючи
положення внутрішнього трудового
розпорядку TOB «Термоелектро-Україна», а
також вимоги КЗпП України, судом
обгрунтовано визнано правомірними дії
відповідача по звільненню позивача з
роботи на підставі ч.4 ст. 40 КЗпП
України, у зв'язку з його відсутністю на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня без поважних причин, а
тому йому вірно відмовлено у
задоволенні позову.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 16 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: