Справа № 434/9469/13-ц
Провадження № 2/434/1140/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/Мотивована частина/

24 квітня 2014 року
Артемівський районний суд м. Луганська

у складі головуючого судді
Морозової С.М.

при секретарі
Іванової І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В

Позивач просить суд стягнути з
відповідачки в порядку реституції 56954
грн., сплачених по договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Луганськ від 07.04.2008 року,
посвідченого державним нотаріусом
Другої Луганської державної
нотаріальної контори Узловою-Азіме
С.Ю., який визнано недійсним на підставі
рішення апеляційного суду Луганської
області від 20.05.2013 року, посилаючись на
наступні обставини.

07 квітня 2008 року між сторонами був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, який
рішенням апеляційного суду Луганської
області від 20.05.2013року було визнано
недійсним.

Позивач, посилаючись на те, що при
визнанні правочину недійсним до сторін
необхідно застосовувати двосторонню
реституцію, але апеляційним судом
Луганської області вона не була
застосована, в добровільному порядку
відповідачка не бажає повернути кошти,
сплачені ним за придбання житлового
будинку, тому він просить стягнути з
відповідачки 56954 грн. сплачені ним при
укладенні договору купівлі-продажу.

Відповідачка позов не визнала, суду
пояснила, що договір купівлі-продажу її
житлового будинку був укладений нею
внаслідок помилки, яка має істотне
значення. При укладенні договору
купівлі-продажу вона вважала, що
укладає заповіт, ніяких грошів вона від
позивача не отримувала, бо не мала
наміру продавати свій будинок,
нотаріус підтвердила, що вона не була
свідком при передачі грошів і інших
доказів позивач на те, що вона отримала
від нього гроші, не надав.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, розглянувши
справу в межах заявлених позовних
вимог і наданих сторонами доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог
ЦПК України, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 07.04.2008 року між
ОСОБА_2 яка іменована далі як
«продавець» та ОСОБА_1 як «покупець»
був укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку, відповідно до якого
предметом договору є житловий будинок
з належними господарськими та
побутовими будівлями та спорудами, що
знаходяться у АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці, розмір якої
становить 452 кв.м. Продаж житлового
будинку за домовленістю сторін
вчиняється за 56954 грн., які отримані
продавцем від покупця до підписання
цього договору. Сторони підтверджують
факт повного розрахунку за проданий
житловий будинок. Загальна вартість
житлового будинку згідно витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно виданого МКП БТІ від 13.03.2008 року
становить 56953 грн.

П.3.2.1 вищезазначеного договору
передбачає право продавця вимагати
сплати встановленої ціни за житловий
будинок відповідно до умов цього
договору.

П.3.3 договору передбачає обов'язок
покупця сплатити за житловий будинок
ціну, встановлену цим договором.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 20.05.2013 року визнаний
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку АДРЕСА_1, укладений
між продавцем ОСОБА_2 та покупцем
ОСОБА_1, зареєстрований в реєстрі №4-165 07
квітня 2008 року.

З вищезазначеного рішення вбачається,
що позивачка, підписуючи вказаний
договір, мала на увазі укладення
заповіту, згідно якого право власності
на домоволодіння за нею зберігається, а
відповідач набуває його після її
смерті та вважала, що відповідач ОСОБА_1
буде надавати їй догляд та допомогу, в
яких вона мала потребу. Відсутність у
позивачки наміру продавати
домоволодіння підтверджується тим, що
після укладення вказаного договору
позивачка продовжувала у ньому
мешкати, несла всі витрати по його
утриманню, іншого домоволодіння у неї
немає, вона є людиною похилого віку, має
поганий стан здоров'я, перенесла
інсульт, внаслідок чого мала потребу у
сторонній допомозі та вважала, що
відповідач ОСОБА_1 буде надавати їй
таку допомогу у майбутньому.

Відповідно до ст.ст. 655, 656, 658 ЦК України
за договором купівлі-продажу,
продавець передає у власність
покупцеві, а покупець приймає або
зобов'язується прийняти майно і
сплатити певну грошову суму; предметом
договору може бути товар, який є у
продавця; право продажу товару
відповідно до ст.317 ЦК України належить
власникові.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 328, 387 ЦК
України власникові належить право
володіння, користування та
розпорядження своїм майном і дані
права власник здійснює на свій розсуд.
Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент його вчинення
стороною /сторонами/ вимог, які
встановлені ч.1, 3-5 ст.203 ЦК України;
недійсною визнається угода, що була
укладена з порушенням вимог чинного
законодавства. Якщо одна з сторін або
інша особа заперечує дійсність
правочину на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Ст.216 ЦК України передбачає, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а у разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою стороною.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009р. № 9, реституція як спосіб
захисту цивільного права
застосовується лише у разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсності правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину. Отже, реституція
застосовується до правових наслідків,
які були отримані сторонами на
підставі недійсного правочину.

Суд не приймає до уваги пояснення
представника позивача про те, що
відповідачка отримала гроші при
укладенні договору купівлі-продажу
будинку від 07.04.2008 року, що
підтверджується її підписом на
договорі, оскільки цей підпис свідчив
про те, що відповідачка мала на увазі
підпис заповіту, що встановлено
рішенням апеляційного суду Луганської
області і ця обставина відповідно ст.61
ЦПК України не може доказуватися при
розгляді інших справ. Договір
купівлі-продажу від 07.04.2008 року судом
був визнаний недійсним в повному
обсязі, як в частині наміру укладення
такого договору так і в частині
отримання грошів.

Таким чином, судом встановлено, що
договір купівлі-продажу будинку від 07
квітня 2008 року між сторонами був
визнаний недійсним в повному обсязі,
домовленість про укладення договору
купівлі-продажу будинку між сторонами
була відсутня, доказів про передачу
коштів за будинок у сумі 56954 грн.
відповідачці позивач суду не надав,
також позивач не надав пояснень, чому
після укладення договору
купівлі-продажу будинку та передачі
грошів відповідачці, відповідачка
продовжувала мешкати в будинку і яким
чином розпорядилася такими великими
коштами 56954 грн. при наявності
незначної пенсії при тому, що вони
мешкали разом, підпис відповідачки на
договорі купівлі-продажу будинку, який
пізніше був визнаний недійсним не може
свідчити про факт отримання грошів від
позивача, нотаріус Узлова-Азіме С.Ю.,
яка була допитана апеляційним судом
Луганської області підтвердила, що сам
факт передачі грошів вона при
укладенні договору купівлі-продажу не
бачила, на повторному виклику цього
свідка позивач не наполягав і інших
доказів, які б спростовували
ствердження відповідачки, що вона не
отримувала ніяких грошів від позивача,
суду не надано.

Виходячи з того, що реституція може
застосовуватися до правових наслідків,
які були отримані сторонами на
підставі недійсного правочину, але ж в
судовому засіданні факт отримання
грошів в сумі 56954 грн. при укладенні
договору купівлі-продажу 07.04.2008 року
відповідачкою від ОСОБА_1 не знайшов
підтвердження, тому суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 215-216, 655 ЦК
України, Постановою Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», керуючись
ст.ст. 61, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення в порядку
реституції 56954 грн., сплачених по
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 від 07.04.2008 року, який
було визнано недійсним на підставі
рішення апеляційного суду Луганської
області від 20.05.2013 року - відмовити за
безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Луганської області на протязі 10 днів з
дня проголошення рішення, а особами які
не були присутні під час проголошення
рішення на протязі 10 днів з дня
отримання копії рішення шляхом подачі
скарги через Артемівський районний суд
м. Луганська.

Суддя: