Справа №242/1360/14-ц
Провадження №2/242/538/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Селидівський міський
суд Донецької області у складі:
головуючого судді Пирогової Л. В., при
секретарі Гандзюк К. С., за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача Старенченка Ф. І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Селидове цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ДП
«Селидіввугілля» ВП «Шахта «Україна»
про стягнення суми одноразової
допомоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.04.2014 р. звернувся до суду з
позовом до ДП «Селидіввугілля» про
стягнення суми одноразової допомоги.
Позивач зазначив, що має стаж роботи в
вугільній промисловості 38 років. З
лютого 1979 р., по лютий 2001 р.-22 роки, на
шахті «Україна», з 2001 р. - по 2005 р., на
шахті «Росія», з 10.05.2005 р. по 05.04.2014 р.,
майже 9 років на ВП «Україна». В 2001 р.,
звільняючись за ст. 38 КЗпП України, у
зв»язку з виходом на пенсію, маючи стаж
роботи більше ніж 20 років, він не
отримав одноразову допомогу, у зв»язку
з тим, що в той час підприємство було у
в скрутному фінансовому становищі.
Одноразову допомогу, яка надається
згідно до п.12.15 «Галузевої Угоди» не
одержував. Звернувся за наданням
вищевказаної допомоги під час
звільнення в квітні 2014 р., але одержав
відмову, з цим висновком позивач не
згодний. Просить суд визнати його право
на одержання одноразової допомоги в
розмірі трьох середньомісячних
заробітків, як такого, що має стаж у
вугільній галузі понад 20 років та
зобов,язати відповідача виплатити йому
одноразову допомогу в розмірі трьох
середньомісячних заробітків
відповідно Постанови КМУ від 08.02.1995 р.
№100.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просив суд стягнути з
відповідача на його користь одноразову
допомогу в розмірі трьох
середньомісячних заробітків у зв,язку
з його звільненням з шахти «Україна»
05.04.2014 року.

Представник відповідача - ДП
«Селидіввугілля» Старенченко Ф.І. у
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, надав суду
письмові заперечення, в яких зазначив,
що позивач повинен був звернутися у
тримісячний строк до суду з позовом
про стягнення суми одноразової
допомоги, під час першого звільнення з
роботи у зв»язку з виходом на пенсію
13.02.2001 р. Згідно матеріалів справи
ОСОБА_1 звернувся через 13 років після
того коли він дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права на
отримання одноразової допомоги.
Позивач не наводить поважних причин
пропуску тримісячного строку
звернення до суду й не просить суд
поновити цей строк. Згідно роз»ясень,
які містяться у п. 25 Пленуму Верховного
суду України № 13 від 24.12.1999 р. «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
пропуск без поважних причин
тримісячного строку звернення до суду
є самостійною підставою для відмові у
позові, просить застосувати позовну
давність та наслідки спливу строку
позовної давності. На час першого
звільнення ОСОБА_1 у зв»язку з виходом
на пенсію 13.02.2001 р., ДВАТ «Шахта Україна»
не мала прибутку та отримувала дотації
з бюджету України, це означає, що ДВАТ
«Шахта Україна» не мала сплачувати
одноразову допомогу, передбачену п.12.15
«Галузевої Угоди» через відсутність
джерела фінансування цієї виплати.

Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

Відповідно Трудової книжки НОМЕР_1,
ОСОБА_1: 13.02.2001 р. звільнений за власним
бажанням з ДХК «Селидіввугілля» ДП
ДВАТ шахта «Україна» за ст. 38 КЗпП
України, у зв»язку з виходом на пенсію,
запис № 22; з 28.02.2001 року по 04.05.2005 р.
ОСОБА_1 працював на ДХК
«Селидіввугілля» ДП ДВАТ шахта «Росія»
записи № 23-25; з 10.05.2005 року по 05.04.2014 р.
ОСОБА_1 працював на шахті «Україна»,
записи № 26-32. 06.06.2005 року ДП «ДУЕК»
реорганізовано в ВП «Шахта «Україна»,
приєднано до ДП «Селидіввугілля»,
запис № 27.

07.04.2014 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до
директора шахти «Україна», згідно якої
просив виплатити трьохмісячну
допомогу за довгу працю у вугільній
промисловості, у зв»язку з тим, що він є
пенсіонером.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
законодавство ,що регулює спірні
правовідносини вважає, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно пункту 12.15 Галузевої угоди між
Міністерством вугільної промисловості
України, іншими державними органами,
власниками (об'єднаннями власників), що
діють у вугільній галузі, і
всеукраїнськими профспілками
вугільної промисловості, від 03.07.2001
року, в редакції, чинній на час
звільнення 05.04.2014 року ОСОБА_1,
працівнику, що має право на пенсію за
віком чи по інвалідності, при першому
його звільненні з Підприємства
(структурного підрозділу,
відособленого підрозділу, філіалу,
товариства і др.) (незалежно від причин
звільнення крім звільнення за
порушення законодавства, трудової
дисципліни та правил техніки безпеки)
сплачується одноразова допомога,
розмір якої залежить від стажу роботи в
галузі і середнього заробітку, для
чоловіків 20 років і більше у розмірі
трьох середньомісячних заробітків.
Про сплату цієї допомоги робиться
відповідний запис до трудової книжки.
Витрати на сплату одноразової допомоги
відносяться на валові витрати
Підприємства.

На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно цього Кодексу,
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не приймає до уваги ствердження
позивача про те, що при його звільненні
05.04.2014 р. з ВП «Шахта «Україна» ДП
«Селидіввугілля» на нього
поширювалася дія вимог п. 12.15 Галузевої
угоди, оскільки, як встановлено в
судовому засіданні, ОСОБА_1, як такого,
що має право на пенсію за віком вперше
було звільнено 13.02.2001 р. Тобто, право на
отримання одноразової допомоги
виникло у позивача під час його першого
звільнення з роботи у зв,язку з виходом
на пенсію.

Частиною 1,2 ст. 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного в місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права. У разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Згідно положень ст. 2 Закону України
«Про оплату праці» структура
заробітної плати включає: основну
заробітну плату, додаткову заробітну
плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

Відповідно до п. 1.3 Інструкції зі
статистики заробітної плати,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13.01.2004
р. № 5 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713, фонд
оплати праці складається з: фонду
основної заробітної плати, фонду
додаткової заробітної плати, інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. Відповідно п. 3.6 вказаної
Інструкції до фонду оплати праці не
належить одноразова допомога
працівникам, які виходять на пенсію
згідно з діючим законодавством та
колективними договорами.

Таким чином, позивач мав право
звернутися до суду з вимогами про
стягнення недоплаченої при звільненні
одноразової допомоги у зв,язку з
виходом на пенсію у передбачений ч. 1 ст.
233 КЗпП України тримісячний строк з
моменту, коли дізнався або повинен був
дізнатися про порушення свого права.

На підставі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно цього Кодексу,
в межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що
позивачем у справі не виконано вимоги
чинного цивільно-процесуального
законодавства щодо надання суду
доказів на підтвердження обставин, на
які він послався як на підставу своїх
вимог.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин та
правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо стягнення суми одноразової
допомоги є необґрунтованими та такими,
що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП
«Селидіввугілля» ВП «Шахта «Україна»
про стягнення суми одноразової
допомоги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Донецької області через Селидівський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя