Справа № 466/809/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 березня 2014року Шевченківський
районний суд м. Львова

в складі головуючої судді Баєва
О.І.

при секретарі Лелик
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про усунення перешкод в
користуванні, зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про
виселення та ін.,-

у с т а
н о в и в:

05.02.2014року ОСОБА_1 звернувся в суд із
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в
якому просив суд ухвалити рішення, яким
зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не
чинити йому перешкод у користуванні
нежитловим приміщенням на АДРЕСА_1;
визнати за ним право власності на 1/16
частину нежитлового приміщення
загальною площею 315,5 кв.м. на АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з 01.12.2011р. по
01.09.2013р. він орендував у відповідачів
нежитлові приміщення на АДРЕСА_1, які
він використовував як складські.
Оскільки дані приміщення були в
незадовільному стані, він зі згоди
відповідачів провів капітальний
ремонт приміщення, під час якого
влаштував другий поверх та додаткові
приміщення за рахунок об'єму горища. По
завершенню виконання робіт було
створено двоповерхову нежитлову
будівлю з мансардним поверхом площею
315,5 кв.м. Вартість робіт та матеріалів
становила 240 000,00грн. Вважає, що
внаслідок ремонтних робіт було
створено нову річ, а він став її
співвласником, однак відповідачі
заперечують виникнення у нього права
власності та вимагають виселитися з
орендованого приміщення, тому
вимушений звернутись до суду.

03.03.2014року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_1 в якому просять суд ухвалити
рішення, яким виселити ОСОБА_1 з
нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 та
визнати за ними право приватної
спільної часткової власності (по 1/3
частці кожному) на нежитлове
приміщення загальною площею 315,5 кв.м. на
АДРЕСА_1.

Зустрічну позовну заяву мотивували
тим, що на праві приватної спільної
часткової власності їм належать
нежитлові приміщення 1-го поверху:
НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5;
НОМЕР_6, площею 105,0кв.м. на АДРЕСА_1.
Зазначені приміщення 01.12.2011року були
передані в оренду ОСОБА_1 на строк до
01.09.2013року. По закінченню договору
оренди, а саме 03.09.2013року вони
звернулися до відповідача з листом про
повернення орендованого приміщення,
так як не мали наміру продовжувати
строк оренди. Не зважаючи на
вищенаведене, ОСОБА_1 не погодився на
припинення оренди та виселення з
приміщення зазначаючи, що здійснив
капітальний ремонт, та надбудову,
внаслідок реконструкції горища
орендованого приміщення, а тому вважає,
що має право на частку в зазначеному
приміщенні. Оскільки своїми діями,
відповідач за зустрічним позовом
чинить їм перешкоди у реалізації їх
прав, тому вимушені звернутись до суду
та просять зустрічний позов
задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом - ОСОБА_5
позовні вимоги підтримала повністю,
давши пояснення аналогічні тим, що
викладені у первісному позові та
просила первісний позов задовольнити в
повному обсязі. Зустрічний позов
заперечила повністю, покликаючись на
письмові заперечення долучені до
матеріалів справи та просила у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 заперечила
проти задоволення первісних позовних
вимог та просила у їх задоволенні
відмовити. Зустрічний позов підтримала
повністю, покликаючись на підстави та
мотиви викладенні у зустрічному
позові. Просила задовольнити
зустрічний позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове
засіданні не з'явились з невідомих суду
причин, однак подали до суду заяви, у
яких позовні вимоги підтримують та
просять суд слухати справу у їх
відсутності, а тому суд вважає за
можливе заслухати справу на підставі
наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що первісний
позов безпідставний та не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно копій витягів про державну
реєстрацію прав № 31442327, 31442375, 31442457
співвласниками нежитлових приміщень
1-го поверху: НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3;
НОМЕР_4; НОМЕР_5; НОМЕР_6, площею 105,0 кв.м.
на АДРЕСА_1, у рівних частках, є ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Судом встановлено, що 01.12.2011 року між
позивачем за первісним позовом - ОСОБА_1
та відповідачами - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 було укладено договір оренди
нежитлових приміщень. Згідно з умовами
даного договору, з 01.12.2011р. по 01.09.2013 р.
ОСОБА_1 орендував у відповідачів за
первісним позовом нежитлові
приміщення 1-го поверху під індексами
НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5;
НОМЕР_6 на АДРЕСА_1 та використовував їх
як складські приміщення. Оскільки
вищезгадані приміщення були в
незадовільному стані, ОСОБА_1 уклав
договір генерального підряду на
виконання робіт та розпочав ремонт
орендованого приміщення з
реконструкцією горища,
профінансувавши його виконання.
Вартість ремонтних робіт та матеріалів
становила 240000грн.

По завершенню виконання робіт було
створено двоповерхову нежитлову
будівлю з мансардним поверхом площею
315,5 кв.м. на АДРЕСА_1, що підтверджується
технічним паспортом.

04.09.2013року відповідачі звернулися до
ОСОБА_1 з листом про звільнення
орендованого приміщення у зв'язку з
закінченням строку договору оренди,
оскільки вони не мали наміру
продовжувати оренду.

Відповідно до ст. 778 ЦК України, наймач
може поліпшити річ, яка є предметом
договору найму, лише за згодою
наймодавця. Якщо поліпшення можуть
бути відокремлені від речі без її
пошкодження, наймач має право на їх
вилучення. Якщо поліпшення речі
зроблено за згодою наймодавця, наймач
має право на відшкодування вартості
необхідних витрат або на зарахування
їх вартості в рахунок плати за
користування річчю. Якщо в
результаті поліпшення, зробленого за
згодою наймодавця, створена нова річ,
наймач стає її співвласником. Частка
наймача у праві власності відповідає
вартості його витрат на поліпшення
речі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ст. 759 ЦК України - правовідносини
з оренди майна регулюються договором,
який відповідно до ст. 629 ЦК України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 3.1. Договору оренди - орендар
зобов'язується не здійснювати без
письмової згоди орендодавця
реконструкцію та перепланування
приміщень, що орендуються. У
відповідності з п. 6.8. договору оренди -
здійснені орендарем окремі поліпшення
приміщення, що орендується, які не
можна відокремити від приміщення без
його пошкодження, стають власністю
орендодавця, проте орендодавець має
відшкодувати орендарю понесені
витрати або зарахувати їх вартість в
рахунок орендної плати. Положення
даного пункту застосовуються лише за
умови, що такі поліпшення були
здійснені за згодою орендодавця.

Таким чином, як цивільним
законодавством так і умовами договору
чітко врегульовано необхідність
погодження власника, на здійснення
капітального поліпшення орендованого
майна, яке тягне за собою виникнення в
Орендаря права на частку в
орендованому майні. Однак всупереч ст.
60 ЦПК України, ОСОБА_1 не представив
суду жодної письмової згоди
відповідачів на реконструкцію та
перепланування приміщень.

Зобов'язання, відповідно до ст. 526 ЦК
України має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку, що первісний позов є
безпідставним та в його задоволенні
слід відмовити.

Щодо зустрічного позову, то суд вважає,
що позов є підставним та його слід
задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.12.2011р. по
01.09.2013р. відповідач за зустрічним
позовом - ОСОБА_1 орендував у позивачів -
ОСОБА_2, ОСОБА_3. ОСОБА_4 нежитлові
приміщення 1-го поверху під індексами
НОМЕР_1; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4; НОМЕР_5;
НОМЕР_6 на АДРЕСА_1. Оскільки дані
приміщення були в незадовільному
стані, ОСОБА_1 уклав договір
генерального підряду на виконання
робіт та профінансував їх виконання.

Частиною першою ст. 778 ЦК України
передбачено, що наймач може поліпшити
річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця.

У відповідності до ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно п. 3.1 Договору оренди від 01.12.2011 р.
укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 орендар зобов'язується
не здійснювати без письмової згоди
орендодавця реконструкцію та
перепланування приміщень, що
орендуються.

Незважаючи на вищенаведене,
відповідачем за зустрічним позовом,
всупереч вимогам закону та договору
оренди, без письмової згоди позивачів
було проведено ремонт та реконструкцію
нежитлових приміщень

Зобов'язання, відповідно до ст. 526 ЦК
України має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 785 ЦК України, у разі
припинення договору найму наймач
зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

04.09.2013року відповідачі звернулися до
ОСОБА_1 з листом про звільнення
орендованого приміщення у зв'язку з
закінченням строку договору оренди,
однак відповідач відмовився
добровільно висилитись з нежитлових
приміщень на АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_1
зазначає, що він від імені позивачів
виготовив проектні пропозиції та
отримав технічні висновки про
можливість реконструкції спірних
приміщень. Однак судом встановлено, що
вся документація замовлялася та була
отримана співвласниками приміщення, а
саме відповідачами за первісним
позовом, які мали намір проводити
реконструкцію. Копії зазначеної
документації були надані відповідачу
під час переговорів з приводу
виселення, як доказ того, що позивачі
мають намір проводити реконструкцію.

Незважаючи на наведене, відповідач
чинить перешкоди власникам у володінні
користуванні та розпорядженні
належним їм майном, та намагається
позбавити їх частини зазначеного
майна.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір.

Згідно ст. 386 ЦК України - власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

У зв'язку з реконструкцією спірних
нежитлових приміщень на замовлення
позивачів за зустрічним позовом
Львівським філіалом Державного
науково-дослідного та
проектно-вишукувального інституту
"НДІППРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ" проведено
технічне обстеження на відповідність
будівельним нормам здійсненної
реконструкції нежитлових приміщень на
АДРЕСА_1. З представленого суду
висновку вбачається, що за
результатами проведення технічного
обстеження об'єкта встановлено його
відповідність вимогам міцності,
надійності та придатності
експлуатації.

Статтею 41 Конституції України
встановлено, що ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності.

В силу ст. 319 ЦК України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
права вчиняти будь-які дії, які не
суперечать закону. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Діяльність власника може
бути обмежена або припинена або
власника може бути зобов'язано
допустити до користування його майном
інших осіб лише у випадках і в порядку
встановлених законом.

Згідно ст. 321 ЦК України право приватної
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку
встановленим законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник,
права якого не визнаються чи
оспорюються, вправі вимагати їх
визнання через суд.

У відповідності до ст. 331 ЦК України,
право власності на нову річ, яка
виготовлена особою, набувається нею,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва.

Суд, оцінивши в сукупності здобуті в
судовому засіданні докази, вважає, що
зустрічний позов слід задовольнити,
оскільки відповідач своїми
протиправними діями чинить позивачам
перешкоди в реалізації їх прав
власності. Крім цього достовірно
встановлено, що спірні нежитлові
приміщення відповідають державним
будівельним нормам, не порушують прав
та інтересів інших осіб.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України ст.ст. 11, 15, 319, 321, 386, 391, 392, 526, 629,
759, 785, 778 ЦК України, суд,-

в и р і ш и
в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
за безпідставністю позовних вимог.

позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити нежитлові
приміщення по АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право
спільної часткової власності по 1/3
частці кожного в нежитловому
приміщенні загальною площею 315,5 кв.м. по
АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі протягом десяти днів з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: О. І. Баєва