УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Мазур Л.М., Макарчука М.А.,
Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
адміністрація Заводського району м.
Миколаєва, ОСОБА_8, про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою,

та позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою,

за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 08 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_7, в якому просили усунути
перешкоди у користуванні майном шляхом
знесення двох будівель.

На обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що є власниками
житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2.

Вказали, що відповідачі без погодження
з ними розпочали будівництво двох
житлових будинків на суміжній
земельній ділянці з порушенням
будівельних та санітарних норм, а також
без відступу від спільної межі, тому
просили задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

У січні 2012 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5, в якому
просила зобов'язати відповідача
усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
огорожі.

На обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що є власником
земельної ділянки площею 91 кв. м за
адресою: АДРЕСА_3, а власником суміжного
житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_5,
який самовільно захопив частину її
земельної ділянки загальною площею 10
кв. м, побудувавши на їх спільній межі з
відступом в 1 метр в глиб її ділянки
кам'яну огорожу.

Посилаючись на викладені обставини
просила задовольнити позов у повному
обсязі.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 03 вересня 2012 року позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 і
позов ОСОБА_7 до ОСОБА_5 об'єднано в одне
провадження.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 30 жовтня 2012 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні майном закрито з підстав,
встановлених п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
(а.с. 66, т. 2).

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11 грудня 2012 року
позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод у користуванні майном
залишено без розгляду з підстав,
встановлених п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України (а.с. 73, т. 2).

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 11 грудня 2012 року
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні майном
залишено без розгляду з підстав,
встановлених п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України
(а.с. 74, т. 2).

У грудні 2012 року ОСОБА_5 уточнив
позовні вимоги та просив зобов'язати
ОСОБА_7 за власний рахунок знести
належний їй житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_3, посилаючись на те, що
вказаний будинок було побудовано без
відступу від межі належної йому на
праві власності земельної ділянки та з
порушенням ДБН та СНІП України.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 05 березня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_7
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 08 листопада
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_7
задоволено, рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 05
березня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_7
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про часткове задоволення
позовних вимог.

Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок
знести частину огорожі, яка
розташована між земельними ділянками
домоволодіння АДРЕСА_3, що належить
ОСОБА_7, та АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5
по АДРЕСА_2, довжиною 12,17 м, позначену на
плані земельної ділянки будинку
АДРЕСА_2, починаючи відлік від червоної
лінії по АДРЕСА_2.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, мотивуючи
свої доводи неправильним
застосуванням судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушенням норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції і залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_7
виходив із недоведеності заявлених
позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7 та ухвалюючи в цій частині нове
рішення про їх часткове задоволення, а
в іншій частині залишаючи рішення
місцевого суду без змін, врахував
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 31 травня 2011 року № 6286-6287,
висновок судової будівельно-технічної
експертизи від 26 червня 2013 року, а також
письмові доповнення до висновку цієї
експертизи від 18 жовтня 2013 року
та від 04 листопада 2013 року, та
обґрунтовано виходив з того, що право
ОСОБА_7, як власника земельної ділянки,
порушено внаслідок самовільного
зайняття ОСОБА_5 частини її земельної
ділянки та побудови огорожі на цій
земельній ділянці, що у свою чергу
перешкоджає останній користуватися
належною їй на праві власності
земельною ділянкою.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судом
апеляційної інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом апеляційної
інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 08 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Л.М. Мазур М.А. Макарчук А.В. Маляренко