Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/5995/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Зубчук
Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Житомирської обласної ради про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 31
березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
Станишівської сільської ради
Житомирського району. Просила визнати
за нею право власності на кімнату
АДРЕСА_1 Житомирського району
Житомирської області за набувальною
давністю. В обґрунтування позову
зазначала, що з 02 серпня 1985 року по
даний час працює в Житомирській
обласній дитячій лікарні. На підставі
спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету дитячої
обласної лікарні 07 серпня 1995 року її
сім'ї було видано ордер № 62 на право
заселення спірної кімнати в
гуртожитку. Однак відповідач відмовляє
у вирішенні питання щодо приватизації
кімнати.

Ухвалою Житомирського районного суду
Житомирської області від 31 березня 2014
року проведено заміну неналежного
відповідача на належного - Житомирську
обласну раду (а.с.74,75).

Рішенням Житомирського
районного суду Житомирської області
від 31 березня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог. Вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Зазначає, що з 07 серпня 1995 року
проживає та зареєстрована у спірній
кімнаті, добросовісно, безперервно і
відкрито володіє нею, доглядає за
кімнатою та утримує її, проводить
поточний та капітальний ремонт,
сплачує комунальні послуги; вона
неодноразово зверталася до
Станишівської сільської ради,
Житомирської обласної державної
адміністрації щодо приватизації
вказаної кімнати, проте останні
відмовляли їй, не обґрунтовуючи своє
рішення.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що вона
не підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції на підставі ст.344 ЦК
України прийшов до правильного
висновку, що відсутні підстави для
визнання за позивачкою права власності
за набувальною давністю.

Так, відповідно до змісту частин 1
та 3 ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом, а якщо особа заволоділа
майном на підставі договору з його
власником, який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

Згідно змісту пунктів 1, 8
Прикінцевих та перехідних положень
зазначеного Кодексу він набирає
чинності з 1 січня 2004 року. Правила ст.344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів
справи, у зв'язку з роботою в
Житомирській обласній дитячій лікарні
позивачці для проживання в 1995 році на
підставі спільного рішення
адміністрації і профспілкового
комітету лікарні був наданий ордер на
заселення до кімнати АДРЕСА_1
Житомирського району Житомирської
області. Цей гуртожиток перебуває на
балансі Житомирської обласної дитячої
лікарні Житомирської обласної ради. Із
вказаного часу позивачка проживає у
вище зазначеному житловому приміщенні.

Законодавець визначив, що
набувальна давність поширюється на
випадки фактичного володіння чужим
майном. Наявність у володільця,
наприклад, договору оренди, наймання,
зберігання тощо виключає застосування
набувальної давності.

Відтак, для задоволення позовних
вимог відсутні правові підстави.

Посилання в апеляційній скарзі на
добросовісне безперервне та відкрите
проживання у спірній кімнаті
гуртожитку з 1995 року, проведення
ремонтних робіт та сплату комунальних
послуг не змінює висновків суду,
оскільки не встановлено факту
безтитульного володіння чужим майном.

Доводи апеляційної скарги
відносно відмови у приватизації
вказаної кімнати у гуртожитку не
можуть бути підставою для задоволення
вимог про визнання права власності на
житло за набувальною давністю.

Інші доводи апеляційної скарги
також є безпідставними, оскільки
ґрунтуються на помилковому тлумаченні
закону.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Житомирського районного
суду Житомирської області від 31
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: