У Х В А Л А

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

головуючого
Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
зменшення розміру аліментів за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 12
листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 10 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що рішенням Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 30 листопада 2012 року з нього
стягнуто аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітнього сина,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
850 грн щомісячно. 13 листопада 2012 року
він уклав шлюб із ОСОБА_5, від якого
мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Зазначав, що він працює водієм і його
заробітна плата складає 1 158 грн 47 коп.
на місяць, відтак, встановлений розмір
аліментів становить 73 % від його
заробітної плати, яка є єдиним джерелом
його доходів, що позбавляє його
можливості утримувати його молодшого
сина та сім'ю.

У зв'язку з цим позивач просив суд
зменшити розмір аліментів, які з нього
стягуються на користь відповідачки на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
встановити їх у розмірі 30 % його
заробітку (доходу), але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 12
листопада 2013 року позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання малолітнього сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в
розмірі 750 грн щомісячно до досягнення
дитиною повноліття. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10 січня
2014 року рішення міського суду
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, визначений
рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
листопада 2012, у розмірі 850 грн
щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання
малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі Ѕ частини усіх
видів доходу, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 10 січня
2014 року і до досягнення дитиною
повноліття. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
подана відповідачем довідка про
середньомісячну заробітну плату не
підтверджує реального заробітку
позивача; разом з тим, оскільки
відповідач має на утриманні ще одну
неповнолітню дитину, відтак, розмір
аліментів, визначений в твердій
грошовій сумі, підлягає зменшенню.

Скасовуючи рішення районного суду та
стягуючи аліменти з позивача в розмірі
Ѕ частини усіх видів доходу,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач має постійне місце роботи та
стабільний щомісячний заробіток, є
молодою працездатною людиною і
спроможний сплачувати аліменти у
такому розмірі.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 30
листопада 2012 року, що набрало законної
сили 19 лютого 2013 року, з ОСОБА_3 стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_4 на
утримання неповнолітнього сина,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 850 грн
щомісячно.

13 листопада 2012 року ОСОБА_3
зареєстрував шлюб із ОСОБА_5, від якого
мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У матеріалах справи наявна копія
трудового договору від 9 липня
2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8, за
яким ОСОБА_3 працює водієм і його
заробітна плата встановлена у розмірі
мінімальної заробітної плати + 1 %.

Згідно з довідкою про заробітну плату
та інші види доходів за перше півріччя
2013 року від 4 вересня 2013 року дохід
ОСОБА_3 за вказаний період склав 6 950 грн
82 коп.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених ст. 184 цього
Кодексу.

Урахування зазначених обставин для
правильного вирішення спору та не
порушення прав жодної із сторін, дитини
є необхідним із огляду на роз'яснення,
дані судом у п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
про те, що вирішуючи питання щодо
розміру аліментів, суд повинен
ураховувати: стан здоров'я, матеріальне
становище дитини і платника аліментів;
наявність в останнього інших
неповнолітніх дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх
дочки, сина; інші обставини, що мають
істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182
СК України. При цьому необхідно мати на
увазі, що зміна законодавства в частині
визначення мінімального розміру
аліментів на одну дитину не є підставою
для перегляду постановлених раніше
судових рішень про їх стягнення. Що ж до
максимального розміру аліментів, які
стягуються з боржника, то відповідно до
ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче
провадження" він не повинен
перевищувати 50 відсотків заробітної
плати цієї особи.

Проте апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212 -214, 316 ЦПК не дав їм
оцінки, не дослідив надані докази та не
спростував доводів відповідача про
неможливість сплачувати аліменти на
одну дитину у розмірі 50 % усього доходу.

Посилання апеляційного суду на те, що
позивач є «молодою працездатною
людиною і спроможний сплачувати
аліменти в розмірі Ѕ частину усіх видів
доходу», є пропозицією на майбутнє, є
припущенням, що заборонено
ч. 4 ст. 60 ЦПК України, оскільки
обставини, які підтверджують
можливість позивача сплачувати
вказаний розмір аліментів, мають
існувати на час ухвалення рішення суду,
а не на майбутнє.

У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України
апеляційний суд на вказані вимоги
закону уваги не звернув та не врахував
доводів позивача про те, що його
заробітна плата є єдиним джерелом його
доходу, а виплата Ѕ частини цього
доходу як аліментів позбавляє його
можливості утримувати іншу
неповнолітню дитину та сім'ю.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10 січня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І.
Гулько

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко