АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/2292/14
Головуючий 1-ої інст. Федорова О.В.
Справа: № 2033/2-12/11
Доповідач - Кіпенко І.С.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 квітня 2014р.
Судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого судді - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М..,
Котелевець А.В.,

при секретарі - Таран В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року по справі
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
зобов'язання знести за свій рахунок
самочинну добудову та не чинити
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

12 вересня 2013 року позивач за зустрічним
позовом - ОСОБА_2 звернулася до суду з
уточненим позовом, в якому просила суд
зобов'язати відповідача - ОСОБА_3 знести
за свій рахунок самочинну добудову літ.
"А-1", сарай літ. "Т", льох літ. "П", що
розташовані по АДРЕСА_1 та зобов'язати
ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 у
користуванні земельною ділянкою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що відповідач без згоди позивача як
співвласника домоволодіння та
сумісного користувача земельної
ділянки, самовільно, без належного
дозволу та проекту, самочинно
побудувала на земельній ділянці, яка
знаходиться у спільному користуванні
(в тому числі спільний в'їзний двір),
зазначені вище самочинні добудови.

Рішенням Фрунзенського районного суду
від 15.05.2012року і Рішенням Апеляційного
суду Харківської області від 13.11.2012року
(які в цій частині не оскаржувались і не
скасовані) у позові ОСОБА_3 про визнання
права власності на зазначену самочинну
прибудову та надвірні споруди сарай та
льох - відмовлено. Отже у відповідачки
ОСОБА_3 відсутнє право власності на
зазначені об'єкти самочинного
будівництва.

Позивачка наголошувала, що зазначені
самочинні добудови перешкоджають їй
вільно користуватися земельною
ділянкою за вказаною адресою.

В судовому засіданні першої інстанції
представник ОСОБА_2, - позивачки за
зустрічним позовом, уточнені позовні
вимоги підтримав посилаючись на
обставини зазначені в позовній заяві.

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 та її представник, 3-я особа
ОСОБА_4 заперечували проти зустрічного
позову.

Справу розглянуто за відсутності 3-ї
особи ОСОБА_5

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу.

Посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Справа неодноразово призначалась до
розгляду в судовому засіданні
апеляційного суду, сторони
повідомлялись про час та місце
розгляду справи, однак позивачка за
зустрічним позовом ОСОБА_2 та 3-ї особи
до суду апеляційної інстанції не
з'явились.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК
України щодо неприпустимості
зловживання сторонами своїми
процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо
строків процесуальних дій, а також
зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК
України, колегія суддів визнала неявку
зазначених осіб в судове засідання
такою, що не перешкоджає апеляційному
розгляду справи, оскільки через їх
неявку колегія суддів неодноразово
відкладала розгляд справи.

Судова колегія, перевіряючи законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивачкою не надано вагомих підстав,
передбачених ст. 376 ЦК України, для
знесення надбудов та прибудов,
здійснених відповідачкою до своєї
частини спірного будинку.

З такими висновками суду погодитись не
можна, оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що власниками
домоволодіння по АДРЕСА_1 є:

ОСОБА_2 - 195/600 часток на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 05.03.2012 року, виданого
приватним нотаріусом ОСОБА_6, реєстр
№691;

ОСОБА_3 - 105/300 часток на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 19.03.2004 року, виданого 12-ю
Харківською державною нотаріальною
конторою, реєстр. № 4-234;

ОСОБА_4 - 195/600 часток на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, виданого
29.11.1984 року Виконавчим комітетом
Фрунзенської районної Ради народних
депутатів (47/300 частин) та на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
25.11.2005 року, виданого 12-ю Харківською
державною нотаріальною конторою,
реєстр. №3-2150.

Зазначене домоволодіння знаходиться
на земельній ділянці площею 1266 кв.м., що
знаходиться у спільному користуванні
всіх співвласників.

Зазначені обставини сторонами не
оспорюють ся.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2
наголошує, що відповідачка ОСОБА_3 без
її згоди як співвласника домоволодіння
та сумісного користувача земельної
ділянки, самовільно, без належного
дозволу та проекту, самочинно
побудувала на земельній ділянці, яка
знаходиться у спільному користуванні,
житлову добудову "А'-1 до житлового
будинку літ. "А-1", сарай літ. "Т" з льохом
літ. "П".

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 листопада 2012
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання права власності,
визначення порядку користування
земельною ділянкою та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя
особа - ОСОБА_5 про визначення порядку
користування земельною ділянкою, було
змінено рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 15 травня
2012 року, та в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
права власності на житлову прибудову
літ. «А1-1», яка розташована на АДРЕСА_1,
відмовлено.

В цій частині рішення суду в
касаційному порядку не оскаржувалось.

Таким чином, на даний час у
відповідачки ОСОБА_3 відсутнє право
власності на вказані об'єкти
нерухомості.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їх спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України право
власника на забудову здійснюється ним
за умови додержання архітектурних,
будівельних, санітарних, екологічних
та інших норм і правил, а також за умови
використання земельної ділянки за її
цільовим призначенням. Правові
наслідки самочинної забудови,
здійсненої власником на його земельній
ділянці встановлюються статтею 376 ЦК
України.

Проте матеріали справи на а.с. 339-341
містять висновок від ліцензованої
організації з приводу дотримання
протипожежної відстані між самочинно
здійсненою добудовою літ. "А- 1" та іншим
житловим будинком літ. "Б-1", який
розташований на цій же земельній
ділянці. Зазначена обставина створює
потенційну загрозу з приводу
виникнення та можливого поширення
пожежі від одного житлового будинку до
іншого.

Отже судова колегія враховує, що
будівельні роботи проводилися
відповідачкою з порушеннями державних
будівельних норм, зокрема без
наявності експертизи
проектно-кошторисної документації від
органів державного пожежного нагляду,
без дотримання вимог пожежної безпеки.

Статтею 376 ЦК України встановлено, що
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Крім того, за змістом ст. 358 ЦК України
проведення будь-яких будівельних робіт
в будинку, який є спільною частковою
власністю, без погодженням з іншим
співвласником є неправомірним.

Суд не звернув уваги на ту обставину, що
обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_2
посилалася на ст. 391 ЦК України,
відповідно до якої власник майна має
права вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном, та не взяв
до уваги роз'яснення постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Як роз'яснено у п. 5 зазначеної
постанови, відповідно до вимог статті
376 ЦК України право на звернення до
суду з позовом про знесення або
перебудову самочинно збудованого
об'єкта нерухомості мають як органи
державної влади, так і органи місцевого
самоврядування. У випадках порушення
прав інших осіб право на звернення до
суду належить і таким особам за умови,
що вони доведуть наявність порушеного
права (статті 391 ЦК України), а також
власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
(частина четверта статті 376 України та
стаття 391 ЦК України).

За таких обставин, судова колегія
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове рішення, яким
задовольняє позов ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст.
307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316,
317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 20 січня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкод
ОСОБА_2 у користуванні земельною
ділянкою, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3
знести за свій рахунок самочинну
добудову літ. "А-1", сарай літ. "Т", льох
літ. "П", що розташовані по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 121.8грн.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -