Ухвала

іменем україни

02 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Журавель В.І.,
Євтушенко О.І.,

Євграфової Є.П.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Дніпропетровської міської ради про
розірвання договору оренди землі, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
розірвати договір оренди землі,
укладений ним з Дніпропетровською
міською радою, та зобов'язати
відповідача підписати акт
приймання-передачі від нього земельної
ділянки загальною площею 0,2805 га.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що між ним та Дніпропетровською
міською радою було укладено договір
оренди землі, згідно з яким остання на
підставі рішень Дніпропетровської
міської ради від 14 липня 2004 року № 89/18
та від 20 квітня 2005 року № 489/26 передала
йому в довгострокову оренду на 15 років
земельну ділянку загальною площею 0,2805
га. Площа частки, за яку справляється
плата, становить 7,42 % або 0,0208 га по
фактичному розміщенню нежитлових
приміщень, власником яких на дату
передачі земельної ділянки в оренду
був він, а саме: нежитлові приміщення
№ 194, XXXV, що знаходяться у будинку
АДРЕСА_1.

05 січня 2011 року зазначені вище
нежитлові приміщення були ним
відчужені на підставі договору
дарування нежитлових приміщень на
користь ОСОБА_4, про що він
неодноразово повідомляв
Дніпропетровську міську раду.

Оскільки жодної відповіді щодо
розірвання з ним договору оренди землі
у зв'язку зі зміною власника зазначених
вище нежитлових приміщень отримано не
було, просив позов задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 травня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Розірвано договір оренди земельної
ділянки від 19 травня 2005 року,
укладений між ОСОБА_3 та
Дніпропетровською міською радою.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
15 жовтня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення
місцевого суду від 20 травня 2013 року,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що 19 травня 2005
року між Дніпропетровською міською
радою та ОСОБА_3 було укладено договір
оренди землі, згідно якого останній
прийняв у строкове платне користування
терміном на 15 років земельну ділянку
площею 0,2805 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 вересня
2009 року, яке набрало законної сили, за
ОСОБА_3 було визнано право власності на
самовільно перебудоване приміщення №
194, XXXY по АДРЕСА_1, яке складається з літ.
А-9 в підвальній частині приміщення XXXV
(поз. 9-14) загальною площею 26 кв. м, на 1
поверсі приміщення № 194 (поз. 1-17) перший
рівень поз. 19-25 другий рівень) площею 487,4
кв. м, загальною площею 513,4 кв. м., в
загальному користуванні в підвалі у
приміщенні XXXV (поз. 15, 16, 21, 22) площею 17,8
кв. м, на 1 поверсі у приміщенні № 194 (поз.
18) площею 9,3 кв. м, усього в загальному
користуванні 27,1 кв. м без акта введення
в експлуатацію.

Згідно з договором дарування
нежитлових приміщень від 05 січня 2011
року, посвідченого приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
ОСОБА_3 передав у безоплатну власність
ОСОБА_4 нежитлові приміщення №
194, XXXV, розташовані за вказаною вище
адресою.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач добровільно відмовився від
права користування спірною земельною
ділянкою й вона перейшла в фактичне
користування до іншої особи.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив з того, що
місцевим судом були порушені права та
обов'язки нового власника нерухомості,
розташованої на спірній земельній
ділянці, який не був залучений до
участі у справі.

Однак з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Так, чинним Цивільним процесуальним
кодексом України визначені
повноваження апеляційного суду.

Згідно зі ст.ст. 303, 304 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Справа розглядається
апеляційним судом за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими законом.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 жовтня 2008
року № 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» роз'яснено, що посилання в
апеляційній скарзі на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважав
установленими, чи на невідповідність
висновків суду обставинам справи
підлягає перевірці апеляційним судом
шляхом дослідження доказів, яким, на
думку особи, що подала апеляційну
скаргу, суд першої інстанції не дав
оцінки або дав неправильну оцінку.

Крім того, апеляційний
суд скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове рішення за
наявності підстав, передбачених
статтею 309 ЦПК України. Зазначеними
підставами є: неповне з'ясування
обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважає встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Натомість апеляційний суд,
переглядаючи справу, не виконав своїх
обов'язків, визначених законом, не
встановив обставини, що мають значення
для правильного вирішення справи,
належним чином не спростував висновків
місцевого суду, не дав відповідної
правової оцінки наявним у матеріалах
справи доказам.

Так, вирішуючи спір, суд залишив поза
увагою норми ч.3 ст.7 Закону України «Про
оренду землі», згідно з якою до особи,
якій перейшло право власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
що розташовані на орендованій
земельній ділянці, також переходить
право оренди на цю земельну ділянку.
Договором, який передбачає набуття
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду, припиняється
договір оренди земельної ділянки в
частині оренди попереднім орендарем
земельної ділянки, на якій
розташований такий житловий будинок,
будівля або споруда.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України, якщо об'єкт
нерухомості розташований на земельній
ділянці в користуванні продавця, у разі
придбання права власності на об'єкт
нерухомості до набувача переходить
право користування земельною ділянкою,
на якій він розташований, у тому ж
обсязі і на тих же умовах, на яких ним
користувався попередній
землекористувач.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної
інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
ухвалене ним рішення не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України
таке рішення підлягає скасуванню з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
15 жовтня 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
В.І. Журавель

Є.П. Євграфова

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко