Справа № 161/4064/14-ц
Провадження № 2/161/1761/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 травня 2014 року Луцький
міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді -
Крупінської С.С.

при секретарі -
Бакай Г.М.

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
Кісь В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Терра Банк» в особі Волинської
дирекції про визнання п. 3.9 кредитного
договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
ПАТ «Терра Банк» в особі Волинської
дирекції про визнання п. 3.9 кредитного
договору недійсним.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
20.07.2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Терра
Банк» було укладено кредитний договір
№ 60478 про надання кредиту на умовах
овердрафту в сумі, що не перевищує
визначеного цим Договором ліміту
овердрафту. Кредитування здійснюється
через поточний рахунок, ліміт
овердрафту встановлено в розмірі 10 000
грн.

Згідно до п. 3.9 кредитного договору за
управління кредитом позивальник
сплачує щомісячну комісійну
винагороду в розмірі 400 грн.

Вважає, що при оформленні договору
працівником банку їй надали неправдиву
інформацію, щодо істотних умов
кредитного договору, а саме, що даний
договір є типовою формою, не несе
жодних наслідків-прихованих платежів,
та що грошові кошти в якості комісії
будуть зніматись з її рахунку лише у
випадку зняття коштів овердрафту.
Однак, на кредитній картці існує
заборгованість в розмірі 16 000 грн., хоча
вона карткою не користувалась, а борг
виник у зв'язку із несплатою комісійної
винагороди

Просить суд, визнати недійсним п. 3.9
кредитного договору № 60478 від 20 липня
2012 року укладений між нею до публічним
акціонерним товариством «Терра Банк» в
особі Волинської дирекції.

Представник позивача в судовому
засіданні подав заяву про уточнення
позовних вимога, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив в
задоволенні відмовити, та подав до суду
письмове заперечення.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов не
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 20.07.2012 року між
ОСОБА_3 та ПАТ «Терра Банк» було
укладено кредитний договір № 60478 про
надання кредиту на умовах овердрафту в
сумі, що не перевищує визначеного цим
Договором ліміту овердрафту.
Кредитування здійснюється через
поточний рахунок, ліміт овердрафту
встановлено в розмірі 10 000 грн.

Позивач посилається на те, що підставою
для визнання п. 3.9 кредитного договору
недійсним є та обставина, що при
оформленні даного договору
працівником банку їй надали неправдиву
інформацію, щодо істотних умов
кредитного договору, а саме, що даний
договір є типовою формою, не несе
жодних наслідків-прихованих платежів,
та що грошові кошти в якості комісії
будуть зніматись з її рахунку лише у
випадку зняття коштів овердрафту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитними договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і
погодженні між ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечував того, що
ОСОБА_3 на виконання умов договору
отримала в банку кредитну картку, на
яку було зараховано кредитні кошти в
сумі 10 000 грн.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити ЦК України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що
підставою визнання правочину
недійсним є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6
ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики. Розмір і порядок одержання
процентів встановлюється договором.

Як вбачається з матеріалів справи, то
пунктом 3.9 кредитного договору № 60478
від 20.07.2012 року передбачена сплата
позивачем щомісячної комісійної
винагороди за управління кредитом у
розмирі 400 грн.

Згідно за ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. При цьому, істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з кредитного договору, то
при його укладені позивачу були відомі
усі суттєві умови договору, про що
свідчать її особисті підписи в
кредитному договорі, додатку до
кредитного договору, та не існувало
ніяких інших умов, які б примусили її
прийняти умови на вкрай невигідних для
себе умовах.

Волевиявлення позивача підчас
укладання кредитного договору було
вільним, свідомим та повністю
відповідало її внутрішній волі та було
направлено на реальне настання
правових наслідків, що відповідає
вимогам ст. 203 ЦК України.

Доводи позивача, щодо невідповідності
умов кредитного договору вимогам
чинного законодавства в частині
стягнення з позивача комісії за
управління кредитом, передбачених п. 3.9
кредитного договору на думку суду є
безпідставними.

Що ж стосується посилання позивача на
ст. ст. 10, 27 Закону України «Про захист
прав споживачів», то судом встановлено,
що ПАТ «Терра Банк» було виконано умови
кредитного договору, ОСОБА_3 було
надано кредит в сумі 10 000 грн. шляхом
зарахування його на кредитну картку,
яка зберігається в позивача, а що
стосується нав'язування банком умов
одержання послуг, які ставлять
споживача у нерівне становище
порівняно з іншими споживачами, то
позивач, при ознайомленні з умовами
кредитного договору, могла відмовитись
від укладення кредитного договору та
звернутись до будь-якої іншої
банківської установи з приводу надання
їй кредиту.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Терра Банк» в
особі Волинської дирекції про визнання
п. 3.9 кредитного договору недійсним
слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 212-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 6, 203, 215, 627, 628, 629, 638, 1048, 1054
ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Терра Банк» в особі Волинської
дирекції про визнання п. 3.9 кредитного
договору недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Луцький
міськрайонний суд до апеляційного
суду у Волинській області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб які були відсутні під час
проголошення рішення, з дня отримання
його копії .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
С.С.
Крупінська