У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Нагорняка В.А.,

суддів: Леванчука А.О.,

Макарчука М.А.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач посилався на те, що 01 вересня 2008
року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір № 1245-08-ПК про
надання кредиту у сумі 12 300 грн.
Отримані кошти позичальник
зобов'язався повернути в строк до 31
серпня 2011 року та сплатити проценти і
комісійну винагороду банку за
користування кредитом. Крім того, 01
вересня 2008 року між банком,
позичальником та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки № 1049/08, згідно з яким
поручитель зобов'язався перед банком
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки у
випадку невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
позичальник та поручитель
відповідають перед банком як солідарні
боржники.

Згідно з п. 3.3 кредитного договору
позичальник зобов'язався щомісячно, в
термін з 01 по 10 число кожного місяця,
здійснювати погашення заборгованості
за кредитними ресурсами у сумі 341 грн 67
коп. та нарахованими процентами,
відповідно до графіку зниження розміру
заборгованості.

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору
позичальник повинен сплачувати
проценти за користування кредитними
ресурсами щомісячно, в строк з 01 по 10
число кожного місяця, згідно з графіком
зниження розміру заборгованості.

Відповідно до п. 4.7 кредитного договору
позичальник повинен сплачувати також
комісійну винагороду користування
кредитними ресурсами щомісячно, в
строк з 01 по 10 число кожного місяця у
розмірі 215 грн 25 коп.

Пунктом 6.1 кредитного договору за
прострочення повернення кредитних
ресурсів та/або сплат процентів
передбачена сплата пені з розрахунку 1 %
від простроченої суми за кожний день
прострочення.

З грудня 2008 року позичальник ухилявся
від виконання своїх обов'язків,
визначених у кредитному договорі,
внаслідок чого банк звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

13 жовтня 2009 року Лисичанським міським
судом прийнято рішення про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 20 502
грн 20 коп. та відкрито виконавче
провадження.

В ході проведення виконавчих дій
заборгованість згідно з виконавчим
листом була погашена у повному обсязі
тільки у травні 2013 року. Оскільки
кредитний договір не припинив своєї
дії і за його умовами нараховувались
відсотки, комісійні винагорода та пеня,
то станом на 08 липня 2013 року утворилась
заборгованість у сумі 82 020 грн. 62 коп.,
яка складається з: суми простроченої
заборгованості за процентами - 9246 грн 39
коп., суми простроченої заборгованості
за комісією -7 959 грн 21 коп. та пені - 64 815
грн 02 коп. Банком неодноразово
направлялись листи до позичальника та
поручителя з вимогою виконання
зобов'язань за кредитним договором, але
до теперішнього часу заборгованість не
погашена.

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором від 01 вересня 2008
року в сумі 82 020 грн 62 коп., а також
судовий збір у сумі 820 грн 21 коп.

Рішенням Лисичанського міського суду
Луганської області від 08 жовтня 2013 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованість за кредитним
договором з комісії та процентам за
договором за період з 16 вересня 2009 року
по 31 серпня 2011 року у сумі 8 845 грн 82 коп.,
судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп., а
всього 9 075 грн 22 коп. У задоволенні
позову до ОСОБА_2 про стягнення пені за
кредитним договором у сумі 64 815 грн 02
коп. відмовив у зв'язку зі спливом
строку позовної давності. У
задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 15 січня 2014 року рішення
Лисичанського міського суду
Луганської області від 08 жовтня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено частково. Стягнуто
з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному
порядку на користь ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» заборгованість за кредитним
договором від 01 вересня 2008 року у сумі 30
106 грн 10 коп., яка складається з суми
простроченої заборгованості за
процентами - 9 241 грн 35 коп., суми
простроченої заборгованості за
комісією у розмірі 5 811 грн 75 коп. та пені
у розмірі 15 053 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження судового
рішення може бути неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
стягуючи з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
від 01 вересня 2008 року у сумі 30 106
грн 10 коп., правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням меж
заявлених позовних вимог та конкретних
обставин справи на підставі наданих
сторонами доказів з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду апеляційної інстанції
з їх оцінкою.

Із матеріалів касаційної скарги,
змісту оскаржуваного рішення
апеляційного суду вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначеного судового
рішення.

Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права при розгляді
даної справи судом апеляційної
інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 15 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.А. Нагорняк

Судді: А.О.
Леванчук

М.А. Макарчук