У х в а л а

іменем україни

22 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Попович О.В.,Штелик С.П.,розглянувши
в попередньому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
приватного нотаріуса Дніпровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
третя особа - Шоста дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання заповіту нікчемним, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від
4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом до ОСОБА_5,
приватного нотаріуса Дніпровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
мотивуючи його тим, що у вересні 2008 року
його мати ОСОБА_7 склала заповіт,
відповідно до якого заповіла усе своє
майно йому та його брату ОСОБА_5 Про
зазначений заповіт було відомо всій
родині, заперечень не викликав.
Незадовго до смерті матері позивач
дізнався, що нею був складений новий
заповіт, відповідно до якого ОСОБА_7
заповіла усе своє майно тільки його
брату ОСОБА_5 Позивач зазначав, що його
мати не знала про існування нового
заповіту, до нотаріальної контори вона
не їздила. Ознайомившись із текстом
заповіту, позивачу стало відомо, що
ОСОБА_7 його не підписувала, у зв'язку із
похилим віком та фізичними вадами, що,
на думку, позивача викликало сумніви,
оскільки його мати була людиною
здоровою та не мала фізичних вад.

Позивач вважав, що заповіт ОСОБА_7 від 30
квітня 2009 року складений із порушенням
вимог чинного законодавства, не
відповідає вимогам Закону України «Про
нотаріат» та інших нормативно-правових
актів, які регулюють питання щодо
вчинення нотаріальних дій, посвідчення
правочинів (заповітів).

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд визнати нікчемним
заповіт від 30 квітня 2009 року, складений
ОСОБА_7

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 25
січня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано нікчемним заповіт від 30 квітня
2009 року, складений ОСОБА_7

Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
25 січня 2013 року скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою - третьою, п'ятою та шостою
статті 203 цього Кодексу. Недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається (стаття 215 ЦК України).

Відповідно до статті 45 Закону України
«Про нотаріат» при посвідченні
правочинів і вчиненні інших
нотаріальних дій у випадках,
передбачених законодавством,
нотаріусом перевіряється справжність
підписів учасників правочинів та інших
осіб, які звернулися за вчиненням
нотаріальної дії. Нотаріально
посвідчувані правочини, а також заяви
та інші документи підписуються у
присутності нотаріуса. Якщо заява чи
інший документ підписані за
відсутності нотаріуса, особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, повинна особисто підтвердити, що
документ підписаний нею. Якщо фізична
особа внаслідок фізичної вади або
хвороби не може власноручно підписати
документ, то за її дорученням у її
присутності та в присутності нотаріуса
цей документ може підписати інша особа.
Про причини, з яких фізична особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, не могла підписати документ,
зазначається у посвідчувальному
написі. Правочин за особу, яка не може
підписати його, не може підписувати
особа, на користь або за участю якої
його посвідчено.

Згідно із статтею 78 Закону України «Про
нотаріат» нотаріус, посадова особа
органу місцевого самоврядування,
начальник установи виконання покарань
засвідчують справжність підпису на
документах, зміст яких не суперечить
законові і які не мають характеру угод
та не містять у собі відомостей, що
порочать честь і гідність людини. На
угоді може бути засвідчена справжність
підпису особи, що підписалась за іншу
особу, яка не могла це зробити
власноручно внаслідок фізичної вади,
хвороби або з інших поважних причин.
Нотаріус, посадова особа органу
місцевого самоврядування, засвідчуючи
справжність підпису, не посвідчують
факти, викладені у документі, а лише
підтверджують, що підпис зроблено
певною особою.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4, апеляційний суд обґрунтовано
виходив із того, що при посвідченні
спірного заповіту нотаріусом не було
порушено вимог Закону України «Про
нотаріат», Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, а тому дійшов правильного
висновку про недоведеність позивачем
тієї обставини, що заповіт ОСОБА_7 від 30
квітня 2009 року не відповідає вимогам
закону та в силу цього є нікчемним.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судове
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 4 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.В.
Попович С.П. Штелик