У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

22 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Ступак О.В.,
Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Богдан - Авто Луцьк»,
третя особа - Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в місті Луцьку, про
визнання звільнення з роботи
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, покладення
матеріальної відповідальності на
особу, винну в незаконному звільненні,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 01 серпня 2011 року він
працював на посаді слюсаря з ремонту
автомобілів ТОВ «Богдан-Авто Луцьк».
09 листопада 2012 року з позивачем
стався нещасний випадок на
виробництві, в ході якого він,
виконуючи вказівку та наказ
керівництва, зазнав істотних розладів
здоров'я.

Наказом № 24-к від 11 червня 2013 року
ОСОБА_4 було звільнено з роботи на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
позивач просив визнати звільнення з
роботи незаконним, визнати незаконним
та скасувати наказ про звільнення від 11
червня 2013 року, визнати недійсним запис
№ 21 в його трудовій книжці, поновити на
роботі, стягнути заробітну плату за час
вимушеного прогулу, відшкодувати
моральну шкоду, покласти матеріальну
відповідальність на особу, винну в
незаконному звільненні з роботи.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 10 лютого 2014 року, у
задоволенні позову було відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження судами і при їх
дослідженні та встановленні судами
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 грудня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 10
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун О.В. Ступак &nbsp;
С.П. Штелик