Справа № 466/2-536/11
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/1622/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів: Копняк
С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

з участю:
представника позивача ОСОБА_2,

представника
відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 грудня 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, від
імені яких діє ОСОБА_2, до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог - Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області про
усунення перешкод в користуванні жилим
будинком і земельною ділянкою та
зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, посилаючись на
незаконність, неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Зазначає, що висновок суду суперечить
висновку №4588 судової
будівельно-технічної експертизи від 28
лютого 2012 року та пояснення експерта
Бечкала Д.Ф. в судовому засіданні щодо
недотримання протипожежних розривів
між будинками. Вважає, що суд мав
застосувати до правовідносин ст. 391 ЦК
України, відповідно до якої власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Третя особа Інспекція
Держархбудконтролю у Львівській
області належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи, що
стверджується наявним у справі
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.
239), що відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2 на підтримання
апеляційної скарги, пояснення
представника відповідачів ОСОБА_3 на
заперечення скарги, перевіривши
матеріали справи, інвентаризаційні
справи на будинки, законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 10, 11, 15, 59,
60 ЦПК України кожна особа має право в
порядку встановленому цим Кодексом
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Розгляд
цивільних справ здійснюється не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. При
цьому кожна із сторін самостійно, на
власний розсуд розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору й
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Захист прав у порядку цивільного
судочинства - це передбачені законом
способи охорони цивільних, житлових,
земельних, сімейних чи трудових прав у
разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
передбачений ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Судом та матеріалами справи
установлено, що позивачі зареєстровані
і проживають у належному їм на праві
спільної часткової власності з червня
2007 року у будинку АДРЕСА_1 в м. Львові,
який складається з семи житлових
кімнат площею 149,6 кв.м, кухні, підвалу та
мансарди. Загальна площа будинку
становить 284,4 кв.м, він розташований на
призначеній для його обслуговування
земельній ділянці площею 0,9000 га.
Зазначена земельна ділянка межує із
належною відповідачам земельною
ділянкою від АДРЕСА_2

У судовому засіданні також
встановлено, що 15 січня 2009 року наказом
департаменту містобудування
Львівської міської ради №Б-3 «Про
проектування та будівництво гр.гр.
ОСОБА_6 і ОСОБА_6 індивідуального
двоквартирного житлового будинку на
АДРЕСА_2 зі знесенням існуючих на
ділянці житлового будинку та
нежитлових будівель» за результатами
розгляду звернення ОСОБА_6, власника
будинковолодіння АДРЕСА_2 в м. Львові,
та доданих до звернення
правовстановлюючих документів і
проектних пропозицій було дозволено їй
та її сестрі ОСОБА_7 проектування та
будівництво індивідуального
двоквартирного будинку за
вищевказаною адресою. 22 вересня 2009 року
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області відповідачам
ОСОБА_6 і ОСОБА_6 було видано дозвіл №1
865-09 на виконання будівельних робіт по
спорудженню двоквартирного житлового
будинку по АДРЕСА_2 в м. Львові. Вказаний
дозвіл було видано на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯД № 499833 від 12
серпня 2008 року, проектної документації
на будівництво, виготовленої ЛКП
«Архітектурно-будівельний нагляд» і
погодженої управлінням архітектури
департаменту містобудування
Львівської міської ради №3-Х-11222 2401 від
14 липня 2007 року, та висновку
комплексної державної експертизи
314-00916-09 від 10 червня 2009 року. На підставі
отриманого дозволу відповідачі ОСОБА_6
і ОСОБА_6 розпочали будівництво
двоквартирного будинку за вказаною
адресою у відповідності до розробленої
проектної документації та, зокрема,
заклали фундамент і спорудили перший
поверх будинку. При цьому розташування
будинку було здійснено ними відповідно
до погодженої проектної документації
(генплану). Відповідно до вищевказаної
проектної документації відстань від
існуючого будинку АДРЕСА_1 в м. Львові,
який належить позивачам ОСОБА_4 і
ОСОБА_5, до новобудови двоквартирного
будинку по АДРЕСА_2 в м. Львові
становить 5,3 м від кута до кута
будівель, а від перших віконних отворів
новобудови до дверного отвору
існуючого будинку - 9,4 кв.м. При
погодженні влітку 2009 року
проектно-кошторисної документації на
будівництво двоквартирного будинку
протипожежні відстані приймались як
для будівель II ступеню вогнестійкості
та на підставі ДБН360-92** (додаток 3.1.,
таблиця 1, примітка 6) і пояснювальної
записки, було видано відповідний
позитивний висновок.

В подальшому у зв'язку зі зверненнями
позивачів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було
встановлено, що придбаний ними
житловий будинок по АДРЕСА_1 в м. Львові
відноситься до ІІІ ступеню
вогнестійкості, оскільки перекриття
між мансардним поверхом та горищем є
дерев'яним. У зв'язку з цим, проектною
організацією ЛКП
«Архітектурно-будівельний нагляд»
було відкориговано робочий проект
«будівництво індивідуального
житлового будинку на АДРЕСА_2 в м.
Львові» в частині дотримання
протипожежних норм діючих нормативних
актів, який пройшов відповідне
погодження експертним висновком
Шевченківського РВ м. Львова ГУ МНС
України у Львівській області №11/920 від
12 липня 2010 року та управлінням
архітектури, департаменту
містобудування Львівської міської
ради №2401-3вих-1904 від 14 липня 2010 року.
Відтак згідно вимог відкоригованого
проекту, з додержанням нових
протипожежних розривів, відповідачі
ОСОБА_6 і ОСОБА_6 побудували другий
поверх будинку.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що відповідачі ОСОБА_6 і
ОСОБА_6 розпочали будівництво
двоквартирного житлового будинку по
АДРЕСА_2 в м. Львові в 2009 році в
установленому чинним законодавством
порядку, зокрема, маючи на це
відповідні правовстановлюючі
документи на земельну ділянку, на
старий існуючий будинок і господарські
споруди, рішення органу місцевого
самоврядування, розроблену проектну
документацію та дозвіл уповноваженого
органу на виконання будівельних робіт.
Розташування нового будинку було
здійснено ними відповідно до
погодженої проектної документації
(генплану), а закладання фундаменту і
спорудження першого поверху проведено
відповідно до розробленого і
погодженого в установленому порядку
робочого проекту. В подальшому, після
коригування в липні 2010 року робочого
проекту, будівництво другого поверху і
накриття будинку відповідачі стали
проводити з додержанням нових
протипожежних розривів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність вини
відповідачів у тому, що розробленим в
2009 році робочим проектом неналежно
враховано ступінь вогнестійкості
будинку позивачів.

Із висновку експертного дослідження №
19-07-12 від 19 липня 2012 року убачається, що
демонтаж на першому поверсі кута
будинку розміром 2,70 х 2,70 м на АДРЕСА_2 в
м. Львові, спрямованого в сторону
будинку АДРЕСА_1, технічно можливий.
Однак, проведення демонтажу частини
зовнішніх капітальних стін,
залізобетонного перекриття та
фундаментів означає, що необхідно буде
застосовувати механічне втручання, що
може привести до пошкоджень основних
конструктивних елементів будинку, і не
виключено, що це спричинить утворення
на них тріщин від механічних коливань,
послаблення вузлів конструктивної
схеми будинку та інші негативні
наслідки на будинок. Крім того, зняття
частини навантаження (демонтаж частини
несучих огороджуючих конструкцій стін,
перекриття та фундаментів) може
призвести до непередбачуваного
перерозподілу зусиль на основні
конструктивні елементи будинку і, як
наслідок даного явища, в будинку в
цілому почнуть відбуватися деформації
вузлів на перетині стін та перекриття.
Цей демонтаж негативно впливатиме на
загальний стан двоповерхового будинку
на АДРЕСА_2 в м. Львові.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Аналіз зазначеної норми свідчить, що
таке право вимоги пред'являється у
випадках створення фактичних або
юридичних перешкод до користування
майном. Фактичні перешкоди до
користування майном звичайно
створюються особою, яка є власником
об'єктів, суміжно розміщених з майном,
до користування яким створюються
(негаторний позов).

Установлено, що між будинковолодінням
позивачів та новобудовою відповідачів
на межі земельних ділянок споруджено
цегляний паркан товщиною в півтори
цегли і висотою до 2,6 м, що усуває
будь-яку можливість для відповідачів
чинити перешкоди позивачам у
здійсненні останніми права
користування своїм будинком та
земельною ділянкою.

Що стосується вимог щодо недотримання
відповідачами при будівництві будинку
будівельних норм і правил в частині
пожежної безпеки, районний суд дійшов
правильного і обгрунтованого висновку
про їх недоведеність.

Рішення районного суду вмотивоване,
грунтується на наявних у справі
доказах, відповідає нормам права.

Ураховуючи наведене, районний суд
підставно відмовив у задоволенні
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки
висновків суду не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин,
рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам.

Апелянтом не подано належних та
допустимих доказів для спростування
рішення суду першої інстанції, які б
мали доказове значення та
заслуговували на увагу, чи порушень
норм матеріального і процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування рішення відповідно до ст. 309
ЦПК України.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 13 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.