Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого
судді Скрипник К.О.

при секретарі
Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Терра Банк», треті особи - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, визнання кредитного
договору розірваним, недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання додаткових договорів
недійсними, визнання умов додаткових
договорів несправедливими, визнання
договорів іпотеки недійсними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 17 грудня 2013 року звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
згідно збільшених позовних вимог
вказала, що 27 квітня 2007 року між нею та
ЗАТ «Інвест-кредит Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Терра-Банк», було укладено кредитний
договір № 81-Ф/07/3 про надання
позичальнику кредиту у розмірі 175 000
грн. під 16% річних, строком до 26 квітня
2017 року, на придбання житла. До
кредитного договору були укладені
додаткові угоди, а саме, додаткова
угода від 27.04.2007 року та додаткова угода
№ 2 від 19.06.2008 року. У забезпечення
кредитного договору було укладено
договір іпотеки № 51-1/07 від 27.04.2007 р. про
передачу в іпотеку двокімнатної
квартири АДРЕСА_1 та договір іпотеки №
52-1/07 від 27.04.2007 р. про передачу в іпотеку
29/100 частин домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_3.
Після отримання кредиту позивач
здійснювала виплати згідно умов
договору і протягом трьох років
сплатила банку 131 872,75 грн. Але,
відповідач своїми діями збільшував
поточні вимоги платежів у рахунок пені,
прострочених процентів, обґрунтовуючи
такі дії тлумачення умов, виписаних в
кредитному договорі та додатках до
нього на свою користь та загрожуючи
вимогам дострокового повернення всієї
суми кредиту, що ставило позичальника
перед загрозою втрати житла.
Збільшення додатковим правочином від
19.06.2008 року щомісячної комісії на 50%, з
0,5% до 0,75 % від загальної суми боргу
призвело до того, що фінансові
можливості ОСОБА_1 вже не могли
покривати збільшені відповідачем
виплати за договором. Вважає, що під час
оформлення правовідносин були значні
порушення прав споживача, а саме,
відповідачем не було надано ні у
письмовій формі ні у іншій дані про
сукупну вартість кредиту та вартості
всіх послуг, що призвело до того, що
ОСОБА_1 не мала можливості передбачити
збільшення виплат за кредитним
договором. У день укладання кредитного
договору відповідачем додатково були
висунуті більш жорстокі умови надання
кредиту, а саме, вимога про підписання
додаткового правочину № 81-Ф/07/3 від
27.04.2007 р., яким була встановлена
додаткова відповідальність у вигляді
штрафу 30% від загальної суми кредиту.
Цей додатковий правочин позивач
вимушена була підписати під тиском
загрози втрати можливості придбання
житла. Вважає, що додатковий правочин
від 27.04.2007 року був укладений під
впливом тяжких обставин та умови
настання відповідальності такими, що є
нечіткими та двозначними, а умови
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 30% несправедливими. 19 червня 2008
року ОСОБА_1 була викликана до Банку де
їй було пред'явлено вимогу про
підписання додаткового правочину № 2
до кредитного договору № 81-Ф/07/3. Умови
цього правочину є вкрай невигідними,
оскільки ним були здійснені зміни п. 1.6
кредитного договору на 50% (з 0,5% до 0,75%)
підвищений розмір щомісячної комісії
на залишок заборгованості. Тому, ОСОБА_1
під загрозою настання обставин, під
загрозою втрати житла була вимушена
підписати додатковий правочин № 2 від
19.06.2008 року. Умови додаткового
правочину № 2 від 19.06.2008 року про
підвищення комісії є несправедливими.
Далі позивач зазначає, що відповідач у
судовому засіданні надав ксерокопію
додатку 1 до кредитного договору, однак
його достовірність викликає
обґрунтовані сумніви, оскільки підпис
ОСОБА_1 різко відрізняється від підпису
зразки якого є на інших документах та
цей додаток не містить підтвердження
про надання позивачу одного екземпляру
додатку, у зв'язку з чим додаток 1 до
кредитного договору має бути визнаний
таким, що не був укладений, та не був
наданий ОСОБА_1 Встановлення в судовому
засіданні доведеного факту того, що
оригінал додатку 1 не був наданий
позивачу, підтверджує доводи позовної
заяви про те, що п. 1.4 кредитного
договору, в якому міститься посилання
на додаток 1, не містить чітких строків
погашення кредиту та процентів. Тому
вважає, що судом має бути визнано зміст
умов п 1.4 кредитного договору таким, що
встановлює строк повернення кредиту не
пізніше 26 квітня 2017 року та не містить
інших строків, якими встановлено чіткі
дати погашення платежів по кредиту. У
березні 2010 року Банк звернувся з
позовною заявою з вимогою дострокового
погашення кредиту, процентів та інших
платежів та п. 2.3.5. кредитного договору
передбачено, що невиконання
позичальником умов договору
ініціювати розірвання договору та
вимагати дострокового погашення
кредиту, процентів та інших платежів
передбачених договором. Тобто, право
дострокового вимагання банком
погашення всієї суми кредиту
невідривно пов'язано із розірванням
кредитного договору, тому цей договір
має бути визнаний розірваним з дати
подання вимог про дострокове погашення
кредиту, процентів та інших платежів
саме з 11 березня 2010 року. Відповідач
порушив норми Закону України «Про
іпотеку», оскільки ні договір іпотеки
№ 51-1/07 від 27.04.2007 р., ні договір іпотеки
№ 52-1/07 від 27.04.2007 р. за своїм змістом, в
жодному пункті, ні прямо, ні
опосередковано не передбачають
збільшення основного зобов'язання чи
будь-яких інших виплат за основним
зобов'язанням, які могли б виникнути у
майбутньому, шляхом укладання додатків
до кредитного договору і які мають бути
забезпеченими зазначеною в цьому
договорі іпотекою. Позивач просила
визнати дії або бездіяльність ПАТ
«Терра Банк» пов'язану з відсутністю
письмового повідомлення про
інформування ОСОБА_1 перед укладанням
кредитного договору про кредитну умови
- протиправними та такими, що призвели
до неможливості правильної оцінки умов
отримання кредиту, прав та обов'язків
сторін; кредитний договір № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р., враховуючи невиконання
кредитодавцем зобов'язань про
повідомлення споживача у письмовій
формі про кредитні умови, керуючись
пунктом д) ч. 2 ст.11, п.1) ч. 7 ст. 15, ч. 9 ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» визнати розірваним з дати
його укладання, зобов'язати
відповідача зарахувати сплачені
ОСОБА_1 грошові кошти, пов'язані із
процентами, штрафами, пенею - в рахунок
погашення основного боргу за кредитом;
визнати додатковий правочин 1 від 27.04.2007
року до кредитного договору № 81-Ф/07/3
від 27 квітня 2007 р. таким, що був
укладений під впливом тяжких обставин;
визнати умови кредитного договору №
81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р. в частині
додаткового правочину від 27.04.2007 р.
стосовно умов настання
відповідальності такими, що є
нечіткими та двозначними, а умови
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 30% несправедливими; кредитний
договір № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р. в
частині додаткового правочину від
27.04.2007 р., який є його невід'ємною
частиною, враховуючи обставини
укладання цього правочину,
невідповідність його змісту нормам
права визнати недійсним; визнати
додатковий правочин 2 від 19.06.2008 р.
таким, що був укладений під впливом
тяжкої обставини; визнати умови
кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р. в частині додаткового
правочину 2 від 19.06.2008 р. несправедливим;
кредитний договір № 81-Ф/07/3 від 27 квітня
2007 р. в частині додаткового правочину №
2 від 19.06.2008 р., який є його невід'ємною
частиною, враховуючи обставини
укладання цього правочину визнати
недійсним; визнати додаток 1 до
кредитного договору таким, що не був
укладений та не був наданий ОСОБА_1;
визнати зміст умов п. 1.4 кредитного
договору № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р.
таким, що встановлює строк повернення
кредиту не пізніше 26 квітня 2017 року та
не містить інших строків, якими
встановлено чіткі дати погашення
платежів кредиту; визначити зміст умов
пунктів 4.2 кредитного договору № 81-Ф/07/3
від 27 квітня 2007 р., у сукупності із
змістом пунктів 1.3, 1.4 цього договору та
за відсутності зазначеного в ньому
додатку 1, керуючись ч. 8 ст. 18 Законом
України «Про захист прав споживачів»
такими, що встановлюють термін (строк)
після якого заборгованість вважається
простроченою - 26 квітня 2017 року, а всі
платежі, сплачені до цієї дати такими,
що сплачені своєчасно; кредитний
договір № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р.,
частина положень якого підлягає
визнанню недійсними і зумовлює зміну
інших положень договору визнати
недійсним в цілому, з моменту його
укладання; кредитний договір № 81-Ф/07/3
від 27 квітня 2007 р., у зв'язку із
зверненням ПАТ «Терра Банк» з позовом
від 11 березня 2010 року з вимогами
дострокового погашення кредиту,
процентів та інших платежів
передбачених договором, згідно умов п.
2.3.5 цього договору - визнати розірваним
з 11 березня 2010 року; визнати дії або
бездіяльність ПАТ «Терра Банк»
пов'язану з відсутністю внесення змін
до умов договору іпотеки № 51-1/07 від
27.04.2007 р. та договору іпотеки № 52-1/07 від
27.04.2007 р., пов'язаних із змінами
основного зобов'язання за кредитним
договором № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р., та
відповідно відсутність нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
таких змін - протиправними; договір
іпотеки № 51-1/07 від 27.04.2007 р. та договір
іпотеки № 52-1/07 від 27.04.2007 р., враховуючи,
що дії ПАТ «Терра Банк» щодо оформлення
змін до умов обтяження іпотечного
майна у разі змін основного
зобов'язання, які були здійснені
укладанням додатковим право чином від
27.04.2007 р. та додатковим право чином 2 від
19.06.2008 року не відповідають вимогам ч. 2
та ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
іпотеку» визнати недійсними.

Ухвалою від 31 березня 2014 року до
участі у справі в якості третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору залучені ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

В судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги і
просили їх задовольнити. В
обґрунтування позовних вимог
посилалися на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник ПАТ «Терра Банк» у судове
засідання не з`явився, про день і час
проведення слухання справи
повідомлявся належним чином. У минулих
судових засіданнях позовні вимоги не
визнав в повному обсязі та заперечував
проти їх задоволення.

Треті особи у судове засідання не
з'явилися, письмово просили слухати
справу у їх відсутність, позовні вимоги
підтримали та не заперечували проти їх
задоволення.

Суд, вислухавши пояснення
представників позивача, вивчивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити за наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що
27 квітня 2007 року між ЗАТ «Інвест-Кредит
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«Терра Банк», і ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 81-Ф/07/3, відповідно
до умов п. 1.1. якого банк надав
позичальнику ОСОБА_1 кредит шляхом
відкриття відкличної не відновлюваної
кредитної лінії у сумі 175 000,00 грн.
терміном з 27 квітня 2007 року до 26 квітня
2017 року включно (а.с.13-15).

Згідно умов п. 1.3. кредитного
договору позичальник ОСОБА_1 сплачує 16%
річних.

Згідно умов п. 1.2. кредитного
договору кредит надається на поточні
потреби.

В подальшому між банком та ОСОБА_1
були укладені додаткові угоди до
кредитного договору, а саме: додаткова
угода від 27.04.2007 року, в якій з метою
добросовісного виконання договірних
зобов'язань зі сторони Позичальника та
у випадку невиконання або неналежного
виконання Позичальником умов
кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 року Позичальник сплачує
Банку штраф у розмірі 30% від суми
кредиту, визначеної пунктом п. 1.1
кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 року (а.с.16).

Додатковою угодою № 2 від 19.06.2008
року - змінився п. 1.6 кредитного
договору та викладений в наступній
редакції: додатково до процентів
Позичальник сплачує Банку комісії: в
день видачі кредиту - за відкриття
кредитного рахунку на рахунок №?
08 в розмірі 0,5 %; в день видачі
кредиту - за розрахунково-касове
обслуговування згідно Тарифів Банку,
які діяли на момент підписання цього
Договору на рахунок №? 12;
щомісячно до 15 числа та на момент
дострокового погашення заборгованості
за кредитом - за обслуговування
кредитного рахунку в розмірі 0,75 % на
залишок заборгованості на рахунок №?
6190 (а.с.17).

Видача банком кредитних коштів
відповідно до умов п. 1.1 кредитного
договору здійснювалась шляхом видачі
готівки з каси банку або безготівковим
перерахуванням, за реквізитами,
наданими позичальником.

Банк виконав свої зобов'язання за
кредитним договором перед ОСОБА_1 в
повному обсязі.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк»
та ОСОБА_1, ОСОБА_7 (який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.162), ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, був укладений договір іпотеки
№ 51-1/07 від 27 квітня 2007 року, нотаріально
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за номером
1371, відповідно до якого майновими
поручителями було передано у іпотеку
нерухоме майно, а саме: квартира
АДРЕСА_1, яка належить останнім на праві
власності, на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 13.06.1994 р.,
виданого на підставі розпорядження
державного підприємства «Авіаагрегат»
№ 288 (а.с.18-21).

Також в забезпечення виконання умов
кредитного договору 27 квітня 2007 року
між ЗАТ «Інвест-Кредит Банк» та ОСОБА_1
було укладено договір іпотеки № 52-1/07,
згідно умов якого ОСОБА_1 передала в
іпотеку Банку належні їй на праві
власності 29/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_3. Вказаний договір іпотеки
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 (а.с.22-25).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як зазначено у ч.2 цієї статті, до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Абзац 2 пункту 2 Постанови пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду цивільних справ за позовами
про захист прав споживачів» серед
іншого передбачає, що відносини, які
витікають із договорів про надання
фінансово-кредитних послуг для
задоволення власних побутових потреб
громадян у тому числі про надання
кредитів регулюються положеннями
Закону України «Про захист прав
споживачів».

Відповідно до ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», договір,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками, є
договором про надання споживчого
кредиту; а отже, на правовідносини, які
виникли між позивачем та відповідачем,
поширюються вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів».

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» виконавець
послуг не повинен включати у договори
із споживачем умови, які є
несправедливими.

Згідно з ч. 2, п. 3, ч. 3 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності,
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача, зокрема, встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця.

Відповідно до ч. ч. 5, 6, 8 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
якщо положення договору визнано
несправедливим, таке положення може
бути визнано недійсним. У разі коли
визнання положення недійсним зумовлює
зміну інших положень договору, на
вимогу споживача договір може бути
визнаним недійсним у цілому. Нечіткі
або двозначні положення договорів із
споживачами тлумачаться на користь
споживача.

Суд не погоджується із твердженням
представника позивача щодо
несправедливості умов додаткової
угоди від 27.04.2007 року щодо сплати штрафу
в розмірі 30%, оскільки ОСОБА_1
ознайомлена з умовами Кредитного
договору та додатковими угодами та не
мала до них будь-яких заперечень і,
погодившись із ними, підписала. На
момент укладення договору сторони
усвідомлювали значення своїх дій і
могли керувати ними. Також, суд
встановив, що при укладенні договору
відсутній будь-який обман чи інше
приховування фактів, які б мали істотне
значення та були свідомо приховані
ними; внаслідок цього договором не було
порушено прав та законних інтересів
інших осіб; договір не був укладений
під впливом тяжкої для позивача
обставини.

У зв'язку з чим не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання умов кредитного договору №
81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р. в частині
додаткового правочину 2 від 19.06.2008 р.
несправедливим, оскільки вказані
вимоги нічим не підтверджені, а
зводяться тільки до незгоди позивача
виконувати вимоги договору.

Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

В Постанові Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» зазначено, що відповідно
до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений
під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним, визначено, що
тяжкими обставинами можуть бути тяжка
хвороба особи, членів її сім'ї чи
родичів, смерть годувальника, загроза
втратити житло чи загроза банкрутства
та інші обставини, для усунення або
зменшення яких необхідно укласти такий
правочин.

З аналізу вищезазначених норм
випливає, що заявлені вимоги про
визнання правочину недійсним можуть
бути задоволені при доведенні фактів
обману, насильства, погрози, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок тяжких для сторони обставин
і наявність їх безпосереднього зв'язку
із волевиявленням сторони вчинити
правочин на вкрай невигідних для неї
умовах.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Позивач зазначила, що тяжкими
обставинами є загроза втрати житла,
однак нею жодним належним та
допустимим доказом не підтверджено,
укладення оспорюваних правочинів саме
під впливом цієї обставини.

Підписавши вказані угоди, позивач
погодилася із їх змістом, у тому числі з
терміном повернення кредитних коштів,
порядку нарахування відсотків за
користування кредитом та штрафних
санкцій.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, як
зазначено у ч. 1 ст.628 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ч.2 цієї статті
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За правилами ч.2 ст.640 ЦК України,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчиненої іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Доводи позивача про наявність в неї
тяжкого матеріального становища не
можуть бути прийняті судом, так як
позивачем не надано жодних доказів, що
підтверджують дані обставини.

Оскільки, відповідно до принципу
свободи договору (ст.ст. 6, 627 ЦК України),
сторони договору на власний розсуд
визначають його зміст і формулюють
його конкретні умови, якщо тільки зміст
якої-небудь умови імперативно не
визначений законом чи іншими правовими
актами, тому не має законних підстав
для задоволення позовних вимог в
частині визнання додаткового
правочину 1 від 27.04.2007 року до
кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р. таким, що був укладений під
впливом тяжких обставин; кредитний
договір № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р. в
частині додаткового правочину від
27.04.2007 р., який є його невід'ємною
частиною, враховуючи обставини
укладання цього правочину,
невідповідність його змісту нормам
права недійсним; визнання додаткового
правочину 2 від 19.06.2008 р. таким, що був
укладений під впливом тяжкої
обставини; кредитний договір № 81-Ф/07/3
від 27 квітня 2007 р. в частині додаткового
правочину № 2 від 19.06.2008 р., який є його
невід'ємною частиною, враховуючи
обставини укладання цього правочину
недійсним.

Умови кредитного договору
задовольняли позивача на протязі
значного часу, позичальник сплачував
кредит, тим самим погоджувався зі всіма
його істотними умовами.
Представники позивача так і не надали
суду пояснень, чому лише зі спином
шести років після укладення кредитного
договору позивач вирішив, що кредитний
договір є незаконним.

Суд не може прийняти твердження
позивача та її представників, що
позивачка не отримувала та не
підписувала додаток № 1 до кредитного
договору № 81-Ф/07/3 графік зменшення
ліміту, оскільки суд неодноразово
роз'яснював право позивача про
призначення судової почеркознавчої
експертизи з приводу спірного питання,
однак позивач не скористався своїм
правом, клопотання про призначення
експертизи не заявив.

Статтями 10, 11, 57, 58, 60, 212, 213 ЦПК
України передбачено, що сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

При цьому належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Відповідно до вимог ч. 4
ст. ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

А тому, позовні вимоги в частині
визнання додатку 1 до кредитного
договору таким, що не був укладений та
не був наданий ОСОБА_1 є
необґрунтованими та недоведеними.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою договір
є правочином та основною підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків відповідно до ст. 11 ЦК
України.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних справ та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

У той же час, відповідно до ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 ЦК України, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Однак, позивач ОСОБА_1 не надала
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження того, що
кредитний договір і договори іпотеки
суперечили нормам цивільного
законодавства України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства на
момент їх укладання.

Судом встановлено, що при укладенні
договорів ОСОБА_1 мала вільне
волевиявлення на вчинення правочину,
що підтверджується її підписом на
кредитному договорі та договорах
іпотеки. Сторони мали достатній обсяг
дієздатності для укладення спірного
кредитного договору та спрямованість
на настання правових наслідків,
обумовлених ним.

У зв'язку з тим, що у суду не має
підстав визнавати кредитний договір і
договори іпотеки недійсним, вимоги
позивача в частині визнання кредитного
договору недійсним в цілому, з моменту
його укладання; договір іпотеки № 51-1/07
від 27.04.2007 р. та договір іпотеки № 52-1/07
від 27.04.2007 р., враховуючи, що дії ПАТ
«Терра Банк» щодо оформлення змін до
умов обтяження іпотечного майна у разі
змін основного зобов'язання, які були
здійснені укладанням додатковим
правочином від 27.04.2007 р. та додатковим
правочином 2 від 19.06.2008 року не
відповідають вимогам ч. 2 та ч. 1 ст. 19
Закону України «Про іпотеку» визнати
недійсними не підлягають задоволенню,
оскільки є безпідставними, та
необґрунтованими.

Таким чином, суд встановив, що під
час підписання кредитного договору
позивач була ознайомлена з його
умовами, висловила свою згоду щодо умов
договору та волевиявлення шляхом
підписання зазначеного договору, у
зв'язку з чим суд вважає посилання
позивача на несправедливість умов
договору такими, що не заслуговують на
увагу.

У зв'язку з чим не підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
визнання умов кредитного договору №
81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р. в частині
додаткового правочину від 27.04.2007 р.
стосовно умов настання
відповідальності такими, що є
нечіткими та двозначними, а умови
відповідальності у вигляді штрафу в
розмірі 30% несправедливими.

Окрім наведеного вище слід вказати,
що відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

При встановлених судом обставинах,
наведені позивачем та представником
позивача твердження знайшли своє
спростування у судовому засіданні.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України -
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Також обґрунтуванням позовних вимог
ОСОБА_1 суперечить той факт, що остання
була повідомлена про всі умови
кредитування, позивач була ознайомлена
з умовами договору і підписала його,
жодних доказів того, що позивач
зверталась до відповідача з
пропозицією про внесення змін до умов
договору або щодо роз'яснення
конкретних положень договору суду не
надано.

Судом також встановлено, що в
порушення умов договору, позивач свої
зобов'язання належним чином не
виконала, допустила прострочення
повернення кредиту і сплати відсотків.

А заявлені позивачем вимоги про
визнання кредитного договору
недійсним суд розцінює, як бажання
уникнути відповідальності та не
виконувати взяті на себе обов»язки за
кредитним договором.

Крім того, не заслуговують на увагу і
не ґрунтуються на законі позовні
вимоги в частині визнання зміст умов п.
1.4 кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р. таким, що встановлює строк
повернення кредиту не пізніше 26 квітня
2017 року та не містить інших строків,
якими встановлено чіткі дати погашення
платежів кредиту; визначення зміст
умов пунктів 4.2 кредитного договору №
81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р., у сукупності із
змістом пунктів 1.3, 1.4 цього договору та
за відсутності зазначеного в ньому
додатку 1, керуючись ч. 8 ст. 18 Законом
України «Про захист прав споживачів»
такими, що встановлюють термін (строк)
після якого заборгованість вважається
простроченою - 26 квітня 2017 року, а всі
платежі, сплачені до цієї дати такими,
що сплачені своєчасно, а тому не
підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині
визнання дії або бездіяльність ПАТ
«Терра Банк» пов'язану з відсутністю
письмового повідомлення про
інформування ОСОБА_1 перед укладанням
кредитного договору про кредитні умови
- протиправними та такими, що призвели
до неможливості правильної оцінки умов
отримання кредиту, прав та обов'язків
сторін; кредитний договір № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р., враховуючи невиконання
кредитодавцем зобов'язань про
повідомлення споживача у письмовій
формі про кредитні умови, керуючись
пунктом д) ч. 2 ст.11, п.1) ч. 7 ст. 15, ч. 9 ст. 15
Закону України «Про захист прав
споживачів» визнати розірваним з дати
його укладання, зобов'язати
відповідача зарахувати сплачені
ОСОБА_1 грошові кошти, пов'язані із
процентами, штрафами, пенею - в рахунок
погашення основного боргу за кредитом
не підлягають задоволенню, оскільки є
необґрунтованими та безпідставними, а
тому не підлягають задоволенню.

Тобто, при підписанні кредитного
договору, всі передбачені чинним
законодавством вимоги для укладення
договорів були дотримані, договори
містять всі передбачені чинним
законодавством відомості, дотримано
всіх вимог щодо змісту та форми їх
укладення, а тому не вбачається підстав
стверджувати про невідповідність їх
умов вимогам законодавства.

Представники позивача в судовому
засіданні не заперечували, що
зазначені у кредитному договорі
кредитні кошти були отриманні
позивачем ОСОБА_1 та були спрямовані на
придбання житла.

Тому, позовні вимоги в частині визнання
кредитного договору № 81-Ф/07/3 від 27
квітня 2007 р., у зв'язку із зверненням
ПАТ «Терра Банк» з позовом від 11
березня 2010 року з вимогами
дострокового погашення кредиту,
процентів та інших платежів
передбачених договором, згідно умов п.
2.3.5 цього договору - розірваним з 11
березня 2010 року; визнання дії або
бездіяльність ПАТ «Терра Банк»
пов'язану з відсутністю внесення змін
до умов договору іпотеки № 51-1/07 від
27.04.2007 р. та договору іпотеки № 52-1/07 від
27.04.2007 р., пов'язаних із змінами
основного зобов'язання за кредитним
договором № 81-Ф/07/3 від 27 квітня 2007 р., та
відповідно відсутність нотаріального
посвідчення та державної реєстрації
таких змін - протиправними не
підлягають задоволенню, оскільки не
ґрунтуються на законі.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а у
відповідності до положень ч.1. ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене та
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд приходить до висновку, що немає
підстав для визнання кредитного
договору, договорів іпотеки
недійсними, оскільки судом
встановлено, що договори відповідають
вимогам діючого законодавства України,
з урахуванням добутих в судовому
засіданні доказів, судом встановлено,
що ці договори відповідають
волевиявленню сторін та були
спрямовані на виникнення
правовідносин.

Отже, з огляду на вищевикладене, в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити в повному обсязі.

Відповідно до Закону України «Про
судовий збір», судові витрати
необхідно віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного,
керуючись Постановою Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" зі змінами,
Законом України «Про захист прав
споживачів» ст. ст. 625, 626, 627, 628, 638 ЦК
України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Терра Банк», треті особи - ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дій
протиправними, визнання кредитного
договору розірваним, недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання додаткових договорів
недійсними, визнання умов додаткових
договорів несправедливими, визнання
договорів іпотеки недійсними -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник