Справа № 758/820/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

12 травня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Гуменюк А. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» про визнання недійсними пунктів
кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «РОДОВІД БАНК»
про визнання недійсними пунктів
кредитного договору.

Свої вимоги мотивує тим, що 27 серпня 2008
року між ним та ВАТ «РОДОВІД БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД
БАНК» був укладений договір кредитний
договір № 77.1/АК-01564.08.2, відповідно до
умов якого Банк відкрив позичальнику
не відновлювану кредитну лінію на суму
82 611 євро терміном до 27.08.2015 року.

Зазначив, що згідно п. 1.5.1 даного
договору щомісячна плата за
обслуговування кредиту встановлюється
в розмірі 0,03% від суми виданого кредиту,
а відповідно до п. 3.6 договору за
порушення строків повернення кредиту
чи сплати процентів, позичальник має
сплачувати Банку за кожен день
прострочення пеню в розмірі 1,6 % від
суми простроченої заборгованості.

Посилаючись на те, що п. 1.5.1 та 3.6
кредитного договору є незаконним,
суперечить вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону
України "Про захист прав споживачів",
оскільки визначений у п. 3.6 розмір пені
становить понад 50% вартості кредиту,
просить визнати недійсними п. 1.5.1. та п.
3.6. кредитного договору від 27 серпня 2008
року, укладеного між ОСОБА_1 та
Відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК».

У судовому засіданні позивач позов
підтримав, з тих же підстав просив його
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини поважності неявки в
судове засідання суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за
відсутності відповідача з дотриманням
вимог, встановлених законом.

Суд, вважає можливим розглядати справу
у відсутності представника
відповідача на підставі наявних у
справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ПАТ «РОДОВІД
БАНК» є повним правонаступником ВАТ
«РОДОВІД БАНК».

Як встановлено у судовому засіданні, 27
серпня 2008 року між позивачем та
відповідачем був укладений кредитний
договір № 77.1/АК-01564.08.2 (а.с. 5-8),
відповідно до умов якого Банк відкрив
позичальнику не відновлювану кредитну
лінію на суму 82 611 євро терміном до
27.08.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1.5.1 даного договору
передбачено, що щомісячна плата за
обслуговування кредиту встановлюється
в розмірі 0,3000% від суми виданого
кредиту.

Згідно п. 3.6 договору за порушення
строків повернення кредиту чи сплати
процентів, позичальник має сплачувати
Банку за кожен день прострочення пеню в
розмірі 1.6 (одна ціла шість десятих)
процентів від суми простроченої
заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач просить визнати дані пункти
договору недійсними у зв'язку із тим,
що останні не відповідають приписам ст.
18 Закону України «Про захист прав
споживачів» та розмір пені, який
встановлений у п. 3.6 договору становить
понад 50% вартості кредиту.

За положеннями ст. 18 Закону України
«Про захист прав споживачів» продавець
(виконавець, виробник) не повинен
включати у договори із споживачами
умови, які є несправедливими.

Умови є несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про встановлення вимоги
щодо сплати споживачем непропорційно
великої суми компенсації (понад
п'ятдесят відсотків вартості
продукції) у разі невиконання ним
зобов'язань за договором.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування. Якщо у зв'язку із
вчиненням недійсного правочину другій
стороні або третій особі завдано
збитків та моральної шкоди, вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Статтею 217 ЦК України визначено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів» Якщо положення
договору визнано несправедливим,
включаючи ціну договору, таке
положення може бути змінено або
визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або
визнання його недійсним зумовлює зміну
інших положень договору, на вимогу
споживача:

1) такі положення також підлягають
зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним
у цілому.

Положення, що було визнане недійсним,
вважається таким з моменту укладення
договору. Якщо до положення вносяться
зміни, такі зміни вважаються чинними з
моменту їх внесення.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» до договорів
із споживачами про надання споживчого
кредиту застосовуються положення
цього Закону про несправедливі умови в
договорах.

З урахування викладеного, суд вважає,
що встановлена п. 3.6 кредитного
договору пеня, перевищує п'ятдесят
відсотків вартості кредиту, являється
несправедливою умовою кредитного
договору, який створює істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків на шкоду споживача та
суперечить Закону України „Про захист
прав споживачів", а тому пункти 1.5.1. та
п. 3.6. кредитного договору від 27 серпня
2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та
Відкритим акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» слід визнати
недійсними.

Крім того, необхідність застосування
цього Закону України до споживчого
кредитування звернуто увагу у Рішенні
Конституційного Суду України № 15-рп/2011
від 10 листопада 2011 року (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг).

У цьому Рішенні Конституційного Суду
України зазначено, що у справі про
захист прав споживачів кредитних
послуг держава забезпечує особливий
захист більш слабкого суб'єкта
економічних відносин, а також фактичну,
а не формальну рівність сторін у
цивільно-правових відносинах, шляхом
визначення особливостей договірних
правовідносин у сфері споживчого
кредитування та обмеження дії принципу
свободи цивільного договору. Це
здійснюється через встановлення
особливого порядку укладення
цивільних договорів споживчого
кредиту, їх оспорювання, контролю за
змістом та розподілу відповідальності
між сторонами договору.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України стягненню з відповідача на
користь ОСОБА_1 підлягають витрати по
оплаті судового збору у розмірі 487 грн.
20 коп.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 18 Закону України «Про захист
прав споживачів», ст. ст. 202, 203, 215-217, 625,
626, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88,
209, 212-215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним п. 3.6. кредитного
договору від 27 серпня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим
акціонерним товариством «РОДОВІД
БАНК».

Визнати недійсним п. 1.5.1 кредитного
договору від 27 серпня 2008 року,
укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим
акціонерним товариством «РОДОВІД
БАНК».

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі
487 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду міста Києва шляхом
подання через Подільський районний суд
міста Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя М. О. Шаховніна