Номер провадження: 22-ц/785/3320/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів
Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ПАТ «Альфа-Банк» -
Борщенко Костянтина Юрійовича на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 січня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ
«Альфа-Банк», за участю третьої особи -
ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів поруки, -

ВСТАНОВИЛА:

До Київського районного суду м. Одеси
звернулись ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вказаним
позовом та з урахуванням уточнень
посилалися на те, що 23 грудня 1989 року
між ними зареєстровано шлюб, про що в
книзі реєстрації актів про одруження
зроблено відповідний запис за № 971. 04
березня 2008 року ОСОБА_5 уклала з ПАТ
«Альфа-Банк» кредитний договір №
SME0009425. З метою забезпечення повернення
кредитних коштів, 04 березня 2008 року ПАТ
«Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_4 договір
поруки № SME0009425/3, відповідно до якого
ОСОБА_4 поручається перед ПАТ
«Альфа-Банк» за виконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань перед ПАТ «Альфа-Банк» по
кредитному договору № SME0009425 від 04
березня 2008 року. Крім того, 10 жовтня 2008
року ОСОБА_5 уклала з ПАТ «Альфа-Банк»
ще один кредитний договір № SME0018255. З
метою забезпечення повернення
кредитних коштів, 10 жовтня 2008 року ПАТ
«Альфа-Банк» уклало з ОСОБА_4 договір
поруки № SME0018255/3, відповідно до якого
ОСОБА_4 поручається перед ПАТ
«Альфа-Банк» за виконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань перед ПАТ «Альфа-Банк» по
кредитному договору № SME0018255 від 10
жовтня 2008 року. ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вважають, що вищевказані договори
поруки укладені з численними
порушеннями діючого законодавства
України, зокрема законодавства про
захист прав споживачів, а також норм
Сімейного кодексу України, оскільки
при їх підписанні Банк не враховував
сімейний стан поручителя ОСОБА_4, тобто
підписав ці договори поруки без
письмової згоди ОСОБА_3. Крім того,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що у
договорах поруки взагалі відсутній
пункт про роз'яснення поручителю
змісту ст.ст. 3, 21, 65, 74 Сімейного кодексу
України, хоча Сімейний кодекс України
регулює сімейні особисті немайнові та
майнові відносини між подружжям, між
батьками та дітьми, усиновлювачами та
усиновленими, між матір'ю та батьком
дитини щодо його виховання, розвитку та
утримання. Позивачі просили суд
визнати недійсним договір поруки №
SME0009425/3, укладений 04 березня 2008 року між
ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 та договір
поруки № SME0018255/3, укладений 10 жовтня 2008
року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4.
(а.с. 21-26).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 15 січня 2014 року (суддя Рева
С.В.) задоволено позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ПАТ «Альфа-Банк», за участю третьої
особи - ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів поруки (а.с.52-54).

11.02.2014 року представник ПАТ
«Альфа-Банк» - Борщенко Костянтин
Юрійович подав апеляційну скаргу на
вказане рішення суду та заяву про
поновлення строку на апеляційне
оскарження. В обґрунтування
представник апелянта посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права, а саме на
порушення правил підсудності, на те, що
згоди одного із подружжя для укладання
договору поруки не потрібно, на пропуск
позивачами строку позовної давності.
Просив рішення Київського районного
суду м. Одеси від 15 січня 2014 року
скасувати та постановити нове, яким у
задоволені позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в
судовому засіданні подану апеляційну
скаргу підтримав. Позивачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, в судове засідання не
з'явились, про день і час розгляду
справи сповіщені належним чином, про що
свідчить приєднане до матеріалів
справи поштове повідомлення. При цьому,
колегія суддів відхилила клопотання
ОСОБА_4 про відкладення слухання справи
за мотивами неможливості явки особисто
та її представника за поважних причин,
яке було подано через канцелярію суду в
день судового засідання та
зареєстровано 07.04.2014 р. за вх. № 22-7337.
Поважна причина в заяві не зазначена та
не підтверджена стороною як відносно
себе так ї її представника (який до того
ж не вказаний), а сама сторона в зал
судового засідання не з'явилась,
обмежившись здачею письмового
клопотання поданого через канцелярію
суду особисто в день судового
засідання. При цьому, справа призначена
у доповіді на 9-30, а канцелярія суду
починає прийом документів з 9-00, тобто
ОСОБА_4 своїм правом прийняти участь в
судовому засіданні не скористалась. У
відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК
України неявка учасника провадження на
стадії апеляційного провадження не
перешкоджає розглядові справи.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась, про день і час розгляду
справи сповіщена належним чином за
адресою реєстрації. У відповідності з
вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України неявка
учасника провадження на стадії
апеляційного провадження не
перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, пояснення представника
апелянта, судова колегія дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов`язковою підставою для
скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
оспорювані позивачами договори поруки
укладені з порушенням норм цивільного
законодавства (а.с. 53), зокрема те, що
договори поруки виходять за межі
дрібних побутових (ст. 31 ЦК України), а
тому відповідач не дотримався вимог ст.
65 СК України щодо отримання згоди
другого із подружжя на укладання
правочину, який виходить за межи
дрібного побутового, а тому на
підставі ч. 1 ст. 215 та ч.1 ст. 203 ЦК
України визнав недійсними договір
поруки № SME0009425/3, укладений 04 березня 2008
року між Публічним акціонерним
товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_4 та
договір поруки № SME0018255/3, укладений
10 жовтня 2008 року між Публічним
акціонерним товариством «Альфа-Банк»
та ОСОБА_4 (а.с. 54).

Але з таким застуванням норм
матеріального права до спірних
правовідносин колегія суддів
погодитись не може.

Як вбачається з матеріалів справи, 04
березня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«Альфа-Банк» було укладено кредитний
договір № SME0009425. З метою забезпечення
повернення кредитних коштів, 04 березня
2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_4
було укладено договір поруки № SME0009425/3,
відповідно до якого ОСОБА_4 поручається
перед ПАТ «Альфа-Банк» за виконання
ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед ПАТ
«Альфа-Банк» по кредитному договору №
SME0009425 від 04 березня 2008 року.

10 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та ПАТ
«Альфа-Банк» укладено ще один
кредитний договір № SME0018255. З метою
забезпечення повернення кредитних
коштів, 10 жовтня 2008 року між ПАТ
«Альфа-Банк» та ОСОБА_4 укладено
договір поруки № SME0018255/3, відповідно до
якого ОСОБА_4 поручається перед ПАТ
«Альфа-Банк» за виконання ОСОБА_5 своїх
зобов'язань перед ПАТ «Альфа-Банк» по
кредитному договору № SME0018255 від 10
жовтня 2008 року.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Згідно зі ст. 73 СК України за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і те, що було одержане
за договором, використано на її
потреби.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60
СК України, майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України
маються на увазі не лише предмети
матеріального світу, а також майнові
права та обов'язки.

На підставі ч. 4 ст. 65 СК України
укладений одним із подружжя договір
створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

Таким чином, оскільки оспорювані
договори поруки було укладено не в
інтересах сім'ї, будь-яке майно для
сім'ї не отримувалось, вони не
породжують для ОСОБА_3 ніяких
обов'язків за зобов'язаннями його
дружини, за цими договорами стягнення
не може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
а може бути накладено лише на особисте
майно ОСОБА_4; на частку у праві
спільної сумісної власності, яка
виділена ОСОБА_4 в натурі. При цьому
необхідність отримання згоди іншого з
подружжя передбачена лише для випадків
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя (ч. 1 ст. 65 СК України). Такого
розпорядження за оспорюваними
договорами поруки не здійснювалось.
Право іншого з подружжя на звернення
до суду з позовом про визнання договору
недійсним, якщо цей договір виходить за
межі дрібного побутового та був
укладений без згоди іншого з подружжя,
яке передбачене ч. 2 ст. 65 СК України,
розповсюджується лише на такі випадки
та не може бути застосована до інших
зобов'язальних відносин, які мають
відносний характер.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
задоволення позовних вимог та визнання
договорів поруки недійсними у зв'язку з
відсутністю згоди ОСОБА_3 на їх
укладення .

Таким чином, оскільки, частина доводів
апеляційної скарги знайшла своє
підтвердження, а судом апеляційної
інстанції встановлені порушення норм
матеріального права колегія суддів
задовольняє апеляційну скаргу та
скасовує на підставі ст.309 ЦПК України
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 січня 2014 року та приймає
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Альфа-Банк», за
участю третьої особи - ОСОБА_5 про
визнання недійсним договорів поруки
відмовляє. При цьому посилання
представника апелянта на пропущення
строку позовної давності як на
підставу для відмові в позові не
приймається до уваги, оскільки є
підстави для відмови в позові по суті
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 209, 303, 304, 307, п.п. 1, 3 ч. 1. ст. 309, 313, 314,
316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ПАТ
«Альфа-Банк» - Борщенко Костянтина
Юрійовича на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 15 січня 2014
року - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 15 січня 2014 року скасувати,
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ПАТ «Альфа-Банк», за участю третьої
особи - ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів поруки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.І. Дрішлюк

Л.І. Доценко

А.П. Заїкін