Справа№592/1067/14-ц
Провадження №2/592/696/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в
складі:

головуючого судді - Литовченка О.В.

при секретарі - Лесняк В.О.,

за участі позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

встановив:

Позивачі свої вимоги мотивують тим, що
квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві
спільної сумісної власності, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 04.01.1998 року.
05.03.2010 року співвласник зазначеної
квартири ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з
ОСОБА_3. Відповідно до довідки ТОВ
«КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ «КОМЕНЕРГО-СУМИ» від
21.01.2014 року в зазначеній квартирі
зареєстровані власник ОСОБА_1, його
дружина - ОСОБА_3 та їхній малолітній
син ОСОБА_8. Рішенням Ковпаківського
районного суду м. Суми від 07.09.2010 року,
зокрема, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
розірвано та визначено місце
проживання малолітньої дитини ОСОБА_8 з
матір'ю. Відповідачка вселилася в
спірну квартиру як член сім'ї власника.
Будь-яких угод про порядок
користування цією квартирою між
власниками та відповідачкою при
вселенні не було. ОСОБА_3 у спірній
квартирі без поважних причин не
проживає з кінця 2010 року. Вже більше
трьох років відповідачка на законних
підставах проживає разом зі своїми
батьками та малолітньою дитиною по
АДРЕСА_3, цей факт встановлений і
зазначеним вище рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 07.09.2010 року. Зніматися з реєстрації
в квартирі АДРЕСА_1 в добровільному
порядку відповідачка не бажає. За таких
умов, враховуючи, що ОСОБА_3 більше 3
років без поважних причин не проживає у
спірній квартирі, вона в силу ч. 2 ст. 405
ЦК України є такою, що втратила право
користування цим житловим приміщенням.
Просять визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просили їх
задовольнити. Зазначили, що
відповідачка не проживає у спірній
квартирі з травня 2011 року, вивезла свої
речі, меблі та переїхала проживати до
батьків, нею не сплачуються комунальні
платежі та інші витрати на утримання
квартири. Вказані дії відповідачки
створюють перешкоди у здійсненні права
власності позивачів на власне житло.
Дійсно протягом цього часу ними
замінювались замки в квартирі, але дана
заміна була викликана наявністю тільки
одного ключа від вхідного замку,
жодного разу відповідачка не
зверталась до них з вимогою про надання
нових ключів та не проявляла інтерес до
проживання в квартирі. Перешкод у
користуванні відповідачкою квартирою
не чинили. Не заперечують щодо
реєстрації в спірній квартирі дитини -
ОСОБА_8

Позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_5 подали до суду
заяви в яких просили розглянути справу
у їх відсутність, позовні вимоги
підтримують у повному обсязі.

Відповідачка та її представник ОСОБА_4
в судовому засіданні проти позову
заперечили. Зазначили, що позивачі
фактично силоміць випровадили за двері
квартири відповідачку разом з дитиною,
змінили ключі в дверях, після того як
відповідачка мала намір потрапити
кілька разів до квартири, то позивачі
погрожували їй розправою. Окрім того за
рішенням суду від 07.09.2010 року малолітня
дитина колишнього подружжя
залишається разом з матір'ю, тобто з
відповідачкою, а як тоді можливе
проживання дитини без мами у разі
втрати права на користування житловим
приміщенням останньої. Позивачам також
потрібно ставити питання і про зняття з
реєстрації і малолітнього сина. Також
до суду незабаром буде подано позовну
заяву про захист фактичного порушеного
права на користуванням жилим
приміщенням, тобто про вселення
позивачки разом з малолітньою дитиною
у квартиру. Тому доводи позивачів, що
маються у позовній заяві є не
обґрунтованими та не відповідають
дійсності, окрім того не надано
доказів, що були б підґрунтям для вимог
зазначених в позовній заяві. ОСОБА_3
додатково пояснила, що з позовними
вимогами з 2011 року по 2014 року до
відповідачів не зверталась, також не
зверталась до правоохоронних органів з
приводу неможливості потрапити до
житлового приміщення за місцем
реєстрації, відсутні звернення до
служби у справах дітей Сумської
міської ради. 16.05.2011 року між колишнім
подружжям трапився скандал, матір
ОСОБА_5 сказала їй, щоб вона виїжджала з
квартири. Забравши особисті речі та
меблі, виїхала до батьків за адресою:
АДРЕСА_3, де проживає і на даний час.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши
докази по справі надані сторонами на
засадах змагальності і
диспозитивності, вважає, що позов
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням підлягає задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачам на
праві спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло (а.с. 5).

Згідно довідки ТОВ «КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ
«КОМЕНЕРГО-СУМИ» від 21.01.2014 року в
зазначеній квартирі зареєстровані
власник ОСОБА_1, його дружина - ОСОБА_3 та
їхній малолітній син ОСОБА_8, як члени
сім`ї власника (а.с. 7, 9).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 07.09.2010 року шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано та
визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_8 з матір'ю.
Судом встановлено, що сторони не
проживають з травня 2011 року (а.с. 4).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показав, що знає добре ОСОБА_1 та ОСОБА_3
Йому відомо, що подружжя посварилося,
що призвело до розлучення, ініціатором
розлучення та стягнення аліментів була
ОСОБА_3. Був свідком переїзду ОСОБА_3 до
батьків на 10-й мікрорайон, допомагав
вантажити та перевозити особисті речі,
меблі, оскільки ОСОБА_3 просила
допомогти. В подальшому спілкувався і з
ОСОБА_1, останній про подальші
конфлікти не розповідав, також
зустрічався з ОСОБА_3, ніяких претензій
до ОСОБА_3 по квартирі йому не
виказувала.

Свідок ОСОБА_11 (матір відповідачки) в
судовому засіданні показала, що в
травні 2011 року свати ОСОБА_3 вигнали
доньку з внуком з квартири. Донька
казала, що змінили замки. Чоловік їй
казав, що сват приїжджав до нього за
ключами. ОСОБА_3 забрала речі та меблі
та виїхала до них жити, допомогали
перевозити речі її син та ОСОБА_10

У відповідності зі статтею 319 ЦК
України, власник володіє, користується,
розпоряджається свої майном на
власний розсуд.

Згідно зі статтею 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член
сім`ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сімї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла.

Згідно ст.107 ЖК України наймач або член
сім'ї, який вибув на інше постійне місце
проживання, втрачає право користування
жилим приміщенням з дня вибуття, не
залежно від пред'явлення позову про це.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»: «...зняття
з реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі... судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою...».

У відповідності з ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
встановлено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 214 - 215 ЦПК
України, підставою для задоволення
позову в цивільному судочинстві є
доведеність факту порушення прав,
свобод чи інтересу особи, яка
звернулась до суду за їх захистом.

Згідно з положеннями ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України (з
послідуючими змінами) на підтвердження
такого вибуття суд бере до уваги
фактичні дані, які свідчать про
обрання стороною іншого постійного
місця проживання (повідомлення про це в
листах, розписках, переадресування
кореспонденції, утворення сім'ї в
іншому місці, переведення майна до
іншого жилого приміщення, виїзд до
іншого населеного пункту і постійна
там прописка, укладення трудового
договору на невизначний строк в іншому
населеному пункті тощо).

Оскільки, відповідачка відсутня за
місцем реєстрації понад два роки,
втратила інтерес до спірної квартири,
що підтверджується фактичним
добровільним залишенням місця
реєстрації (до показань свідка ОСОБА_11 -
матері відповідачки, щодо примусу на
залишення місця проживання та
реєстрації з боку відповідачів, суд
відноситься критично, вважаючи її
заінтересованою стороною на боці
відповідачки та за відсутності інших
доказів), вивезенням особистих речей,
відсутністю в період з травня 2011 року
до квітня 2014 року дій, підтверджуючих
зацікавленість в проживанні в спірній
квартирі (інтересу до спірної
квартири), а її реєстрація фактично
перешкоджає позивачам у реалізації
прав власників житла, необхідно
останню визнати такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, задовольнивши позовні
вимоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідачки на користь позивачів
судовий збір.

На підставі ст.ст. 319, ч.2 ст. 405 ЦК
України, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-61, 88, 209,
213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 243 грн. 60 коп.
судового збору, тобто по 60 грн. 90 коп.
кожному.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський районний суд м.
Суми шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційної
скарги подано не було.

Суддя
О.В.
Литовченко