Справа № 335/9603/13-ц 2/335/170/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року

м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Калюжної В.В., при секретарі Марусій
І.В., розглянувши у залі суду у м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору
позики недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,
який в ході розгляду справи було
уточнено, в обґрунтування позову
вказавши наступне. 29.01.2010 року між
сторонами було укладено договір позики
на суму 100 800,00 грн., що еквівалентно 12 600
дол.США. На підтвердження зазначеного
договору відповідач надав позивачу
розписку про отримання вказаної суми
грошових коштів. Відповідно до умов
договору Відповідач зобов'язався
щомісячно у розмірі по 300 доларів США
протягом 42 місяців з дня отримання суми
позики повернути її позивачу. У лютому
2010 року відповідачем одноразово була
здійснена виплата за договором у сумі
300 дол. США, та з того часу виплат за
договором не здійснювалось. На час
розгляду справи залишилась
несплаченою Відповідачем сума у
розмірі 98 400 гривень, що еквівалентно 12
300 дол. США. 01.10.2012 року позивач направив
на адресу Відповідача претензію про
повернення суми позики, однак
позичальником не виконані грошові
зобов'язання, передбачені Договором
позики. У зв'язку з чим, Позивач
звернувся до суду та згідно уточненої
позовної заяви просить стягнути суму
боргу за Договором позики у розмірі 98 400
грн. та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом про визнання
договору позики недійсним. В
обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що
вказаний договір позики він підписав у
зв'язку з тим, що у його батька були
борги перед позивачем ОСОБА_1 і він
утримував у себе автомобіль, який
повернув в обмін на написання ОСОБА_2
розписки про отримання позики. В
дійсності він грошових сум у ОСОБА_1
фактично не приймав. Посилаючись на те,
що даний договір було вчинено під
впливом тяжкої обставини, просить
визнати його недійсним.

В судове засідання представник
Позивача за первісним позовом не
з'явилася, суду надала письмову заяву
про розгляд справи у відсутність
Позивача та представника позивача, в
якій вказала, що підтримує первісні
позовні вимоги в повному обсязі та
просить їх задовольнити. Зустрічні
позовні вимоги вважає безпідставними,
заперечує проти зустрічних позовних
вимог у повному обсязі та просить суд
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Відповідач та його представник до
судового засідання не з'явилися,
причини неявки суду не сповістили, про
день і місце слухання справи завчасно
повідомлялися, у встановленому законом
порядку. Протягом тривалого часу
знаходження справи у провадженні суду,
від позивача за зустрічним позовом не
надходило заяв про відмову від позову
чи залишення позовних вимог без
розгляду, також позивач за зустрічним
позовом не повідомляв суд про те, що
він не підтримує зустрічних позовних
вимог.

Враховуючи викладене, а також ту
обставину, що судом розпочато розгляд
справи по суті первісних та зустрічних
позовних вимог, суд вважає за необхідне
розглянути по суті зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини, на які сторони
посилаються в обґрунтування своїх
позовних вимог і заперечень, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29.01.2010 року між
сторонами було укладено договір позики
на суму 100 800,00 грн. На підтвердження
зазначеного договору відповідач
ОСОБА_2 надав позивачу власноручно
написану розписку про отримання
вказаної суми грошових коштів.
Відповідно до умов договору ОСОБА_2
зобов'язався погашати борг щомісячно
внеском в розмірі 300 доларів США та
протягом 42 місяців з дня одержання суми
позики зобов'язався повернути її
позивачу.

Заперечуючи проти позову та
звертаючись до суду з зустрічним
позовом ОСОБА_2 зазначив, що вказаний
договір він підписав під впливом
тяжкої обставини, оскільки в нього в
той час існувала невідворотна
необхідність в поверненні належного
його батьку автомобіля, який утримував
Позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Збігом тяжких обставин слід вважати
такий майновий або особистий стан
громадянина чи його близьких (крайня
нужденність, хвороба і т. ін.), які
примусили укласти угоду на вкрай
невигідних для нього умовах. Крім того,
необхідно довести факт збігу тяжких
для сторони обставин і наявності їх
безпосереднього зв'язку з
волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах.

Відповідно до роз'яснень п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.09 року №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК України, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи,
членів її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа, яка оскаржує правочин, має
довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

В якості доказів, які доводять
обставини, на які позивач за зустрічним
позовом посилається в обґрунтування
своїх вимог, він надав договір позики
від 03.11.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4,
копії кредитних договорів від 14.04.2008
року між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_4, договори оренди
землі та обладнання, укладені батьком
ОСОБА_2- ОСОБА_4 Крім того, позивач
посилається на пояснення свідка
ОСОБА_4, який був допитаний у судовому
засіданні за клопотанням позивача за
зустрічним позовом. З пояснень
зазначеного свідка вбачається, що під
час підписання договору він присутнім
не був, тому суд не бере до уваги його
пояснення. Інші матеріали, надані
позивачем за зустрічним позовом не
підтверджують доводи позивача за
зустрічним позовом щодо наявності саме
у ОСОБА_2 будь-якої тяжкої обставини на
дату укладення договору та наявності
в договорі вкрай невигідних для
позичальника умов.

На підставі викладеного, суд
приходить до висновку, що зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судом встановлено, що за договором
позики від 29.01.2010 року у лютому 2010 року
відповідачем ОСОБА_2 сплачено в рахунок
погашення боргу 300 доларів США.

На теперішній час Відповідач не
повернув Позивачу суму коштів за
договором позики в розмірі 98 400
гривень, що еквівалентно 12 300 доларам
США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що Відповідач порушив
зобов'язання щодо повернення боргу
частинами щомісячно, Позивач має право
на отримання несплаченої частини
позики.

01.10.2012 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою про повернення
суми позики, однак позичальником не
виконані грошові зобов'язання,
передбачені Договором позики.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинно виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Враховуючи, що на час розгляду справи
сума боргу за договором позики від
29.01.2010 року Відповідачем в повному
обсязі не повернута, позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у
розмірі розмірі 98 400 гривень, що
еквівалентно 12 300 доларам США є
законними, обґрунтованими,
підтверджені дослідженими судом
доказами та є такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, з Відповідача на користь
Позивача підлягають стягненню витрати
по оплаті судового збору в розмірі 984
грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) суму заборгованості за
договором позики від 29.01.2010 року у
розмірі 98 400 (дев'яносто вісім тисяч
чотириста) гривень 00 копійок; витрати
по сплаті судового збору у розмірі 984
(дев'ятсот вісімдесят чотири) гривень 00
копійок, а всього 99 384 (дев'яносто
дев'ять тисяч триста вісімдесят чотири)
гривні.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання договору позики недійсним -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги у 10-денний строк з дня отримання
копії рішення суду.

Суддя:

В.В. Калюжна