Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/902/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Пищиди М.М.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в режимі відеоконференції в
м. Кіровограді цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 05 лютого
2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про встановлення
земельного сервітуту. В обґрунтування
позову зазначав, що йому на праві
приватної власності належить житловий
будинок з господарськими спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, в якому він проживає з
1982 року. Разом з житловим будинком у
його користуванні знаходиться
присадибна земельна ділянка для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд. Будинок
обладнаний каналізацією з виводом у
вигрібну яму. По-сусідству з ним, в
будинку по АДРЕСА_2 проживає відповідач
ОСОБА_3

До грудня 2011 року, вказані будинки були
двоквартирним житловим будинком за
єдиною адресою: АДРЕСА_1, та земельною
ділянкою. При будівництві цього
двоквартирного будинку в 60-70х роках,
для обслуговування квартир була
споруджена єдина каналізаційна яма
(вигріб), яка до серпня 2012 року була
об'єктом користування кожного жителя
цього будинку, тобто перебувала на
земельній ділянці спільного
користування, що підтверджується
довідкою будинкоуправління ДУ-16,
виданою в 1998 році. У 1992 році, він викупив
з державної власності квартиру у
вказаному житловому будинку, що
підтверджується копією договору
купівлі продажу житла від 02.07.1992 року.

22.12.2011 року, рішенням № 401 Гайворонської
міської ради, двоквартирному житловому
будинку по АДРЕСА_1, було надано статус
житлового будинку садибного типу та
виділено в окремі домоволодіння з
присвоєнням присадибним земельним
ділянкам окремих адрес, а саме: АДРЕСА_1,
та АДРЕСА_2. Попередньо, рішенням
Гайворонської міської ради №411 від
08.09.2011 року йому та відповідачу було
виділено площу земельних ділянок по
фактичному користуванню.

В результаті встановлення міською
радою площі земельних ділянок, спільна
вигрібна яма виявилась на присадибній
земельній ділянці відповідача, яким
після одержання державного акту на
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_2, протиправно позбавлено його
можливості користуватись спільною
каналізаційною ямою штучним
перекриванням каналізаційної труби
між їхніми земельними ділянками та
забороною доступу до вигрібу.

За його зверненням 22.11.2013 року комісією
у складі: начальника відділу
регіонального розвитку,
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Гайворонської райдержадміністрації,
начальника земельного відділу
Гайворонської міської ради,
завідуючого сектором землеустрою та
ринку земель, відділу Держземагенства
у Гайворонському районі проведено
обстеження житлових будинків та
присадибних земельних ділянок по
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 За результатами
проведеного обстеження комісією
складено акт з план-схемою земельних
ділянок в якому зазначено, що нормальне
господарське обслуговування та
використання ОСОБА_2 своєї садиби по
АДРЕСА_1, у м. Гайворон неможливе без
каналізаційної ями, якою багато років
користувався останній і яка на даний
час знаходиться на земельній ділянці
по АДРЕСА_2 що належить гр. ОСОБА_3.

За таких підстав він позбавлений
можливості нормального господарського
обслуговування та використання своєї
садиби без каналізаційної ями, доступу
до якої з вересня 2013 року, не має, а тому
просив задовольнити позов.

Рішенням Гайворонського районного
суду Кіровоградської області від 05.02.2014
року позов задоволено.

Встановлено ОСОБА_2 який проживає по
АДРЕСА_1, м. Гайворон, Кіровоградська
область, постійний, безоплатний
сервітут на право вільного доступу,
користування та обслуговування
каналізаційної споруди (вигрібної ями),
яка знаходиться на присадибній
земельній ділянці для обслуговування
будинку та господарських споруд по
АДРЕСА_2, м. Гайворон, Кіровоградська
область, що перебуває у власності
ОСОБА_3

Для забезпечення ОСОБА_2 права вільного
доступу, користування та
обслуговування каналізаційної споруди
(вигрібної ями), розташованої на
земельній ділянці ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_2, м. Гайворон, Кіровоградська
область, зобов'язано ОСОБА_3
демонтувати перешкоду у вигляді
штучного заслону каналізаційної труби
між точками А і Б, надавши ОСОБА_2 право
користування, обслуговування та
вільного доступу до вигрібної ями
згідно з точками А, Б, В позначеними на
схемі присадибних земельних ділянок по
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, яка є додатком до акту
комісійного обстеження від 22.11.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідачем
ставиться питання про скасування
судового рішення з підстав порушення
судом норм матеріального та
процесуального права і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволені позову. Зазначено, що судом
не повно та не об'єктивно з'ясовано
обставини справи, невірно встановлено
характер правовідносин між сторонами.
Не взято до уваги, що статус житлового
будинку садибного типу двоквартирний
житловий будинок по АДРЕСА_1, мав до
передачі їй у власність земельної
ділянки за адресою: АДРЕСА_2. Під час
розроблення проекту відведення їй
земельної ділянки та складання проекту
землеустрою, що посвідчує право на
земельну ділянку, нею та позивачем було
погоджено межі земельних ділянок, що
підтверджується відповідним актом.
Судом не взято до уваги, що позивач не
позбавлений можливості встановити на
своєму подвір'ї вигрібну яму або
підключитися до міської
каналізаційної системи. Крім того,
встановлюючи безоплатний сервітут, суд
не врахував витрати на утримання
прибудинкової території та
обслуговування вигрібної ями.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача та його представника, які
підтримали свою апеляційну скаргу,
позивача та його представника, які
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вивчивши матеріали
справи, перевіривши в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 на праві
приватної власності належить будинок
розташований за адресою АДРЕСА_1, м.
Гайворон, Кіровоградська область,
загальною площею 68,5 кв.м., жилою - 41 кв.м.,
що підтверджується копіями свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
та витягу про державну реєстрацію прав
(а.с.6-7).

Право приватної власності позивачем на
зазначений будинок набуто на підставі
рішення виконкому Гайворонської
міської ради № 663 від 26.09.2012 року (а.с.10).

Згідно копії договору купівлі-продажу
від 02.07.1992 року ОСОБА_2 купив у ОСОБА_4
будинок АДРЕСА_1, м. Гайворон,
Кіровоградська область (а.с.11-12), однак
не засвідчено продаж вигрібної ями та
водопроводу, які являються об'єктом
користування кожного жильця будинку
(а.с.14).

Згідно копії рішення сесії
Гайворонської міської ради № 411 від
08.09.2011 року встановлено площу
присадибної земельної ділянки: - ОСОБА_2
по АДРЕСА_3, площею 873 кв.м.; - ОСОБА_3 по
АДРЕСА_1, площею 760 кв.м. (а.с.8).

Рішенням виконкому Гайворонської
міської ради № 401 від 22.12.2011 року
двоквартирному житловому будинку по
АДРЕСА_1, надано статус житлового
будинку садибного типу та виділено в
окремі домоволодіння, присадибній
ділянці належній ОСОБА_3 надано адресу:
АДРЕСА_2 (а.с.9).

ОСОБА_3 являється власником земельної
ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,775 га, розташованої по АДРЕСА_1,
м. Гайворон, Кіровоградська область, що
підтверджується копією державного
акта на право власності на земельну
ділянку Серія ЯК № 092794 (а.с.18). Право
приватної власності на земельну
ділянку набуто на підставі рішення
сесії Гайворонської міської ради № 833
від 14.06.2012 року (а.с.37).

ОСОБА_3 на праві приватної власності
належить будинок розташований за
адресою АДРЕСА_2, м. Гайворон,
Кіровоградська область, загальною
площею 68,2 кв.м., жилою - 43,7 кв.м., до
господарських будівель якого входить в
тому числі вигріб (літера Л), що
підтверджується копіями свідоцтва про
право власності на нерухоме майно та
витягу про державну реєстрацію прав
(а.с.29-30). Право приватної власності
набуто на підставі рішення виконкому
Гайворонської міської ради № 426 від
27.01.2012 року (а.с.32).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було встановлено та
погоджено в натурі межі земельної
ділянки по АДРЕСА_2, про що складено та
підписано сторонами відповідний акт
від 02.07.2012 року, згідно якого суперечних
питань і претензій з боку суміжних
землекористувачів (землевласників) не
виникло (а.с.40).

Згідно плану земельної ділянки по вул.
Піонерська вигрібна яма, щодо якої
виник спір, розташована на території
належної ОСОБА_3 земельної ділянки
(а.с.21).

Актом обстеження житлових будинків та
прибудинкової території по АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 від 22.11.2013 року комісією було
виявлено, що жилий будинок, належний
ОСОБА_2, обладнаний каналізацією з
виводом у вигрібну яму, яка споруджена
на приватизованій ОСОБА_3 земельній
ділянці, остання без погодження з
ОСОБА_2 забила в каналізаційну трубу
між їхніми земельними ділянками
дерев'яним чопом, чим позбавила
останнього можливості користуватися
каналізаційною ямою, яка була
побудована для двохквартирного
житлового будинку (а.с.19).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що будь-які
інші способи для задоволення потреб
позивача у нормальному господарському
обслуговуванні та використанні своєї
садиби, окрім як встановлення
безоплатного земельного сервітуту на
право користування вигрібною ямою, яка
знаходиться на земельній ділянці
відповідача відсутні. Оскільки позивач
користувався вигрібною ямою ще до
поділу земельної ділянки на дві та їх
приватизації, то відповідно до ст.ст.
98-100 ЗК України він має право вимагати
земельного сервітуту.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду.

Відповідно до ст. 381 ЦК України, садибою
є земельна ділянка разом з
розташованими на ній житловим
будинком, господарсько-побутовими
будівлями, наземними і підземними
комунікаціями, багаторічними
насадженнями.

Спірні правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються главою 32 ЦК
України «Право користування чужим
майном».

Частиною1 статті 401 ЦК України
передбачено, що право користування
чужим майном (сервітут) може бути
встановлене щодо земельної ділянки,
інших природних ресурсів (земельний
сервітут); або іншого нерухомого майна
для задоволення потреб інших осіб, які
не можуть бути задоволені іншим
способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право
земельного сервітуту це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України
власник або землекористувач земельної
ділянки має право вимагати
встановлення земельного сервітуту для
обслуговування своєї земельної
ділянки. Земельний сервітут
встановлюється за домовленістю між
власниками сусідніх земельних ділянок
на підставі договору або за рішенням
суду.

Згідно статті 402 ЦК України сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 403 ЦК України встановлено, що
сервітут визначає обсяг прав щодо
користування особою чужим майном.
Сервітут може бути встановлений на
певний строк або без визначення строку.
Особа, яка користується сервітутом,
зобов'язана вносити плату за
користування майном, якщо інше не
встановлено договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Право користування чужою земельною
ділянкою або іншим нерухомим майном
полягає у можливості проходу, проїзду
через чужу земельну ділянку,
прокладання та експлуатації ліній
електропередачі, зв'язку і
трубопроводів, забезпечення
водопостачання, меліорації тощо. Особа
має право вимагати від власника
(володільця) сусідньої земельної
ділянки, а в разі необхідності - від
власника (володільця) іншої земельної
ділянки надання земельного сервітуту
(ст. 404 ЦК України).

Таким чином, згідно з вимогами ст.
ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне господарське використання
свого нерухомого майна (земельної
ділянки) неможливо без обтяження
сервітутом чужого нерухомого майна
(земельної ділянки). При цьому позивач
зобовязаний довести, що задоволення
його потреб неможливо здійснити
яким-небудь іншим необтяжливим для
відповідача способом.

Отже, встановлюючи сервітут щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут); або
іншого нерухомого майна на певний
строк чи без зазначення строку
(постійний), суд має враховувати, що
метою сервітуту є задоволення потреб
власника або землекористувача
земельної ділянки для ефективного її
використання; умовою встановлення є
неможливість задоволення такої
потреби в інший спосіб, і в рішенні суд
має чітко визначити обсяг прав особи,
що звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Позивачем не надано суду жодних
доказів того, що він позбавлений
можливості обладнати на належній йому
земельній ділянці каналізаційну
споруду (вигрібну яму), та того що дана
потреба не може бути задоволена іншим
способом ніж встановлення постійного
безоплатного сервітуту на
користування розташованою на
приватизованій земельній ділянці
відповідача ОСОБА_5 каналізаційною
спорудою, яка утримується та
обслуговується за рахунок останньої, і
що .такий спосіб є найменш обтяжливим
для власника.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319,
325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гайворонського районного суду
Кіровоградської області від 05 лютого
2014 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення земельного сервітуту
відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: