У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О., суддів:
Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: служба у справах дітей
Святошинської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_3, про
вселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
відділ громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Святошинського району міста Києва, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, за
касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду міста Києва від
07 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи:
служба у справах дітей Святошинської
районної в місті Києві державної
адміністрації, ОСОБА_3, про вселення.

На обґрунтування позовних вимог
вказувала, що з липня 2001 року по лютий
2013 року вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 від якого мають неповнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження, та всі разом проживали
у жилому приміщенні, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що з 2008 року між нею
та відповідачем сімейні стосунки
погіршились та ОСОБА_2 вчиняв сварки і
створював умови, неможливі для
подальшого спільного проживання, в
зв'язку з чим вона разом із сином
змушені були залишити спірну квартиру,
просила визнати за нею та малолітнім
сином ОСОБА_4 право користування і
проживання в квартирі АДРЕСА_1;
усунути перешкоди у користуванні
спірним житловим приміщенням шляхом
вселення її разом із сином у
вищевказану квартиру; встановити
порядок користування житлом, шляхом
виділення їй із малолітнім сином
ОСОБА_4 для проживання окремої кімнати
у квартирі АДРЕСА_1, а допоміжні
приміщення цієї квартири залишити у
спільному користуванні сторін, а також
зобов'язати відповідача надати їй
дублікат ключів від вхідних дверей
зазначеної квартири.

У липні 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_1, третя особа - відділ
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського району
міста Києва, про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням.

На обґрунтування позовних вимог
вказували, що вони є власниками
квартири АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 30 серпня 2012
року виїхала із спірної квартири
добровільно та з цього часу в ній не
проживає і за домовленістю між
сторонами була зареєстрована у
вказаній квартирі лише тимчасово,
просили визнати ОСОБА_1 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1; усунути перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження вищевказаним житловим
приміщенням шляхом зняття ОСОБА_1 з
реєстрації у спірній квартирі та
зобов'язання відділу у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Святошинського району в
м. Києві скасувати реєстрацію
відповідачки у квартирі АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду
міста Києва від 11 липня 2013 року вказані
позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Святошинського районного
суду міста Києва від 13 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду міста Києва від
07 листопада 2013 року, в задоволенні
первісного позову відмовлено, а
зустрічний позов задоволено. Визнано
ОСОБА_1 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення по суті вимог, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов, місцевий суд виходив із того, що
ОСОБА_1 є такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням на підставі
ст. 107 ЖК України, оскільки вибула на
інше постійне місце проживання;
підтвердження про чинення їй з боку
ОСОБА_2 перешкод у користуванні спірним
жилими приміщенням відсутні.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва від 30 липня 1999 року.

ОСОБА_1 зареєстрована у спірному жилому
приміщенні.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з липня 2001 року по
лютий 2013 року перебували у
зареєстрованому шлюбі та до 30 серпня 2012
року проживали разом.

Між сторонами склалися неприязні
стосунки, із-за чого виникають сварки.

Згідно з актами від 17 квітня 2013 року та
12 червня 2013 року ОСОБА_1
зареєстрована, однак не проживає в
квартирі АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 405 ЦК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2014_01_01/pra
vo1/T030435.html?pravo=1>, ст. 156 ЖК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_661/ed_2013_05_15/pravo1
/KD0003.html?pravo=1> члени сім'ї власника житла,
які проживають разом з ним, мають право
на користування цим житлом відповідно
до закону, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Припинення сімейних відносин із
власником квартири не позбавляє
колишніх членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням.

Вирішуючи спір, місцевий суд залишив
поза увагою вищевказані норми, не
врахував, що квартира належить
відповідачу на праві спільної
часткової власності, не перевірив
доводів позивачки про її право
користування житлом, як колишнього
члена сім'ї власника, не визначився із
характером спірних відносин та нормами
матеріального права, що їх регулюють,
та неправильно застосував до спірних
правовідносин ст. 107 ЖК України
<http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_465/ed_2013_05_15/pravo1
/KD0003.html?pravo=1>, якою визначено умови
розірвання наймачем договору найму
жилого приміщення державного та
громадського житлового фонду.

Апеляційний суд вказані недоліки,
допущені судом першої інстанції при
вирішенні справи, не усунув та дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні первісного позову та
наявність правових підстав за вказаних
обставин для задоволення зустрічного
позову.

Таким чином, ухвалені у справі рішення
не можна визнати законними та
обґрунтованими, тому вони підлягають
скасуванню з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 13 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду міста Києва
від 07 листопада 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко