У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько
А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
треті особи: служба у справах дітей
виконавчого комітету Славутицької
міської ради Київської області, орган
опіки та піклування виконавчого
комітету Славутицької міської ради
Київської області, про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та
встановлення способу участі у
вихованні дитини за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду
Київської області від 17 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що після припинення
його відносин із ОСОБА_5 їхня
дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась
проживати із матір'ю. При цьому
відповідач зловживає своїми правами та
створює йому, як батьку дитини,
перешкоди у спілкуванні з дочкою, не
дає можливості брати участь у її
вихованні.

Ураховуючи викладене, позивач просив
усунути перешкоди у спілкуванні з
дитиною та встановити спосіб його
участі у вихованні дитини.

Рішенням Славутицького міського суду
Київської області від 1 листопада 2013
року в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 17 грудня 2013 року рішення
місцевого суду скасовано, ухвалено
нове рішення, яким визначено спосіб
участі батька ОСОБА_3 у вихованні та
спілкуванні з дочкою ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Встановлено періодичні
побачення батька ОСОБА_3 з дочкою
ОСОБА_6 щорічно 4 лютого з 10 : 00 год. до 15 :
00 год. за місцем тимчасового
перебування батька в м. Славутич
Київської області. Надано дозвіл на
тимчасовий виїзд неповнолітньої
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з батьком
ОСОБА_3 у присутності близьких родичів
до Франції щорічно в період з 1 червня
по 1 вересня, але не більше одного
місяця. Дозволено ОСОБА_3 самостійно
або в присутності близьких родичів
організовувати та проводити на
території України оздоровлення ОСОБА_6
двічі на рік у період шкільних канікул,
але не більше 10 днів кожного разу.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржуване судове рішення скасувати,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов
висновку, що позивач не надав доказів
того, що відповідачка чинить перешкоди
у спілкуванні йому з дочкою та у її
вихованні. Крім того, усупереч вимог ст.
ст. 19, 159 СК України позивачем не надано
висновок органу опіки та піклування,
складений на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, які бажають
брати участь у її вихованні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та задовольняючи
позов, виходив із того, що ОСОБА_5 чинить
позивачу перешкоди в спілкуванні з
дитиною, у зв'язку з чим визначив
останньому спосіб участі у вихованні і
спілкуванні з дочкою, у тому числі
шляхом надання дозволу на виїзд за
кордон.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки їх суд дійшов із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно зі
свідоцтвом про народження, виданим
повторно 11 квітня 2013 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Славутицького міського управління
юстиції у Київській області, ОСОБА_6
народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис
№ 45. Її батьком записаний ОСОБА_3, а
матір'ю - ОСОБА_5 2 серпня 2008 року ОСОБА_5
зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та
змінила прізвище після реєстрації
шлюбу на ОСОБА_5. Сторони не перебували
у зареєстрованому шлюбі та у фактичних
шлюбних відносинах. ОСОБА_5 проживає
разом із дочкою в м. Славутичі
Київської області. Позивач проживає у
Франції в місті Парижі та орендує
квартиру з 15 грудня 2007 року, однак
постійно надавав фінансову допомогу
відповідачу, шляхом переказу грошей на
картковий рахунок.

Статтею 158 СК України передбачено, що за
заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи (чч. 1, 2 ст. 159 СК
України).

Відповідно до чч. 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини обов'язковою є участь
органу опіки та піклування. Разом з тим
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Проте у матеріалах справи відсутній
висновок органу опіки та піклування
щодо розв'язання спору.

Крім того, такий спосіб участі батька у
вихованні та спілкуванні з дочкою, як
надання дозволу на тимчасовий виїзд
неповнолітньої до Франції, не є у
прямому розумінні участю у вихованні
та спілкуванні з дитиною, а лише
можливістю виїзду дитини за кордон,
порядок та підстави якого передбачені
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», Правилами перетинання
державного кордону громадянами
України, Правилами оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання і
вилучення.

Крім того, рішення суду має бути чітким,
зрозумілим і таким, що не дає двоякого
тлумачення. Проте у порушення вимог ст.
316 ЦПК України апеляційний суд зазначив
про виїзд неповнолітньої дочки з
батьком та її озждоровлення у
присутності близьких родичів, не
вказавши хто саме та не залучивши їх до
участі у справі, що буде викликати спір
при виконанні рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України на зазначені вище положення
закону та обставини справи уваги не
звернув і дійшов передчасного висновку
про визначення способу участі позивача
у вихованні та спілкуванні з дочкою.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 17 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко