Справа № 2-376
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року Новоселицький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

при секретарі Єфтемій М.і.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Новоселиця
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про встановлення нікчемності
заповіту,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачки про
встановлення нікчемності заповіту,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати ОСОБА_5. На даний час
залишився заповіт, який начебто склала
його мати та був посвідчений 06 серпня
2010 року секретарем Маршинецької
сільської ради Новоселицького району.
Разом з тим, даний заповіт був
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, оскільки його
мати не володіла українською мовою,
якою був складений вказаний заповіт.
Текст заповіту не містить запису про
здійснення перекладу його змісту з
державної мови на молдовську мову, якою
володіла його мати. Оскільки, даний
заповіт є предметом спору між
сторонами, просив визнати його
нікчемним.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачки позов визнав
в повному обсязі та не заперечував
проти визнання спірного заповіту
нікчемним з підстав нездійснення
перекладу заповіту спадкодавці ОСОБА_5,
яка українською мовою не володіла.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
заповіту складеного матір'ю позивача
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
та посвідченого 06 серпня 2010 року
секретарем виконкому Маршинецької
сільської ради Новоселицького району,
остання заповіла земельні ділянки та
житловий будинок по АДРЕСА_1 своїй
доньці - відповідачці по справі ОСОБА_4.

Спадкодавець ОСОБА_5 не володіла
українською мовою, що сторонами
визнається, тому в порядку ч. 1 ст. 61 ЦПК
України дана обставина доказуванню не
підлягає.

Разом з тим, вказаний заповіт не
містить запису про наявність свідків
при його посвідченні та про здійснення
перекладу його змісту з державної
української мови на молдовську мову,
якою володіла ОСОБА_6.

З матеріалів спадкової справи,
відкритої нотаріальною конторою після
смерті спадкодавці ОСОБА_5 вбачається,
що сторони своєчасно прийняли спадщину
після її смерті, звернувшись із
відповідними заявами до нотаріуса
протягом шестимісячного строку з часу
відкриття спадщини. Тим самим, позивач
має право оспорювання вказаного
заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1
ст. 3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

У відповідності до ст. 1251 ЦК України,
якщо у населеному пункті немає
нотаріуса, заповіт, крім секретного,
може бути посвідчений уповноваженою на
це посадовою, службовою особою
відповідного органу місцевого
самоврядування.

За змістом ст.ст. 1248, 1253 ЦК України якщо
заповідач через фізичні вади не може
сам прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбуватися у присутності
не менш як двох свідків.

При цьому свідками не можуть бути: 1)
нотаріус або інша посадова, службова
особа, яка посвідчує заповіт; 2)
спадкоємці за заповітом; 3) члени сім'ї
та близькі родичі спадкоємців за
заповітом; 4) особи, які не можуть
прочитати або підписати заповіт.

Свідки, при яких посвідчено заповіт,
зачитують його вголос та ставлять свої
підписи на ньому. У текст заповіту
заносяться відомості про особу
свідків.

Згідно п.п. 6, 13 Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій посадовими
особами виконавчих комітетів
сільських, селищних, міських Рад
народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 22/5 від 25 серпня 1994
року, діючої на час складання спірного
заповіту, мова нотаріального
діловодства визначається статтею 20
Закону України «Про мови в Українській
РСР». Якщо особа, яка звернулась за
вчиненням нотаріальної дії, не знає
мови, якою ведеться діловодство, тексти
оформлюваних документів мають бути
перекладені їй посадовою особою
виконавчого комітету, яка вчиняє
нотаріальну дію, або перекладачем, про
що зазначається в посвідчувальному
написі. Особа, що не володіє мовою якою
виготовлений документ, підписується
тією мовою, яку вона знає. Якщо
громадянин, який звернувся за
вчиненням нотаріальної дії
неписьменний, посадова особа
виконавчого комітету, крім того,
зобов'язана прочитати йому текст
документа і зробити про це на документі
відмітку.

Приймаючи до уваги, що спадкодавець
ОСОБА_5 не володіла українською мовою,
якою був складений заповіт, текст
заповіту їй не був перекладений на
мову, яку вона знала, суд приходить до
висновку про порушення вимог щодо
форми та посвідчення даного заповіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

У відповідності до п. 17 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» заповіт,
складений із порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення, згідно із ч. 1
ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на
підставі ст. 215 ЦК України визнання
такого заповіту недійсним судом не
вимагається.

Однак, за змістом п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

За вказаних обставин, приймаючи до
уваги, що предметом спору сторін є
нікчемність заповіту, який був
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, представник
відповідачки позов визнав та визнання
ним позову не суперечить закону та
обставинам справи, суд вважає
обґрунтованими заявлені позовні
вимоги, у зв'язку із чим позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача слід
стягнути понесені останнім судові
витрати по справі у виді сплаченого
судового збору.

На підставі ст.ст. 207, 1217, 1247, 1248, 1251, 1253, 1257
ЦК України, суд керуючись ст.ст. 10, 11, 60,
61, 174, 208-218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Встановити нікчемність заповіту,
складеного ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідченого 06
серпня 2010 року секретарем виконкому
Маршинецької сільської ради
Новоселицького району Чернівецької
області Кирил Віталієм Георгійовичем,
зареєстрований в реєстрі за № 109.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судові витрати по справі у виді
сплаченого судового збору в розмірі 243
гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Новоселицький райсуд протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: