АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3465/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Марченко Н. В. Доповідач -
Черненкова Л.А. Категорія 65
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 жовтня 2013 року про
відмову у відкритті провадження по
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання факту передачі
коштів, -

В С Т А
Н О В И Л А:

10 жовтня 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду із вказаною
позовною заявою, за якою просили суд
визнати факт, що особисто ними
передавались їх особисті кошти згідно
домовленості за будинок АДРЕСА_1
відповідачеві за те, що він оформив
свій будинок договором дарування на їх
сина ОСОБА_5, посилаючись на те, що в
липні 1998 року позивачами були передані
грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_4 в сумі 8
700 доларів США, а останні відповідно
уклали договір дарування,
зареєстрований приватним нотаріусом
Апостолівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 та
оформили на сина позивачів договором
дарування приватний будинок № АДРЕСА_1.
Після отримання грошових коштів від
них зацікавлені по справі особи
написали їм розписку про те, що вони
отримали від них кошти. В зв'язку з тим,
що договір дарування по позову
дарувальника може бути в любий час
розірваний, то у них виникла
необхідність додатково визнати факт і
підтвердити його, що вони передавали
кошти продавцеві і відповідачеві по
справі ОСОБА_4, посилаючись при цьому на
вимоги ст. 256 ЦПК України.

Ухвалою судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 жовтня 2013 року відмовлено
ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті провадження
у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати ухвалу судді, справу
направити до суду першої інстанції для
відкриття провадження по справі і
розгляду справи по суті, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає за необхідне її задовольнити з
наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження,
суд першої інстанції виходив з того, що
із позовної заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право, а саме
оспорюється договір дарування.
Незважаючи на те, що дана заява вказана
як позовна, в мотивувальній частині
позивачі керуються ч.2 ст. 256 ЦПК
України, у якій зазначено, що в судовому
порядку можуть бути встановлені також
і інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначеного
іншого порядку їх встановлення, тобто
вищевказана стаття стосується
окремого провадження, а не позовного.

Згідно ч.4 ст.256 ЦПК України суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо із заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення», в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та ст. 256 ЦПК
в порядку окремого провадження суд
розглядає справи про встановлення
фактів, якщо згідно із законом вони
породжують юридичні наслідки.

Процесуальний закон передбачає умови,
за яких в окремому провадженні можуть
бути встановлені факти, що мають
юридичне значення, зокрема: факти, що
підлягають установленню, повинні мати
юридичне значення, тобто від них
повинні безпосередньо залежати
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичної
особи без повторного звернення до суду
на підставі цього рішення;
встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_2
та ОСОБА_3 про визнання факту передачі
коштів, необхідність подання
відповідної позовної заяви виникла для
визнання факту передачі коштів
відповідачеві ОСОБА_4 саме за
подарований будинок АДРЕСА_1 їх сину.

Визнання такого факту законом
визначено інший порядок його
встановлення, а саме: оспорювання
правочину, що передбачає позовне
провадження про визнання правочину
недійсним, а сам факт, який просять
позивачі суд визнати в порядку вимог
ст. 256 ЦПК України, не може бути визнаний
в порядку окремого провадження, який
встановлений відповідно до вимог ст. 256
ЦПК України, бо це суперечить діючому
законодавству.

Таким чином, між сторонами наявний спір
про право, а саме: на подарований
будинок АДРЕСА_1, що виключає
можливість розгляду позовної заяви
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання факту
передачі коштів в порядку окремого
провадження.

Якщо під час розгляду справи в порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК).

Суд першої інстанції, отримавши
позовну заяву та вирішуючи питання про
відкриття провадження у цивільній
справі саме за позовною заявою, тобто у
позовному провадженні, порушив
порядок, встановлений для його
вирішення.

Відповідно до пунктів 3, 5, 6 частини
другої статті 119 ЦПК України позовна
заява повинна містити зміст позовних
вимог, виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує вимоги, зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину.

Відповідно до частини 4 статті 119 ЦПК
України позовна заява повинна
відповідати іншим вимогам,
встановленим законом.

За змістом зазначеної норми саме
позивач самостійно вибирає спосіб
захисту своїх інтересів, обґрунтовує
свої вимоги з викладом відповідних
обставин та зазначенням доказів, що
підтверджують такі обставини.

За переглядом справи в апеляційному
порядку встановлено, що позивачі
вибрали спосіб захисту своїх інтересів
шляхом звернення до суду із позовною
заявою, однак всупереч п.3 ч.2 ст. 119 ЦПК
України не зазначили змісту позовних
вимог, оскільки їх вимоги не стосуються
позовного провадження

За встановленими обставинами справи
необхідно відповідно до вимог статті 121
ЦПК України постановити ухвалу про
залишення позовної заяви без руху і
надати позивачам строк для виправлення
недоліків, тому що відмова у відкритті
провадження на підставі ч.4 ст.256 ЦПК
України за позовною заявою не
відповідає вимогам діючого
законодавства, оскільки стосується
заяви в порядку окремого провадження.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК
України, - апеляційний суд розглянувши
скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої інстанції,
якщо останній порушив порядок,
встановлений для його вирішення.

Керуючись ст.ст.307,312,314,315,218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу судді Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 жовтня 2013 року - скасувати
та справу направити до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та оскарженню не
підлягає.

Судді колегії