інстанції Бондаренко О.В.Провадження №
22-ц/780/2412/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 лютого 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з зазначеним позовом та просив
стягнути з ОСОБА_1 на корить ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 10 березня
2010 року в розмірі 27 697,67 грн. та понесені
витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 лютого 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корить ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 10 березня
2010 року в розмірі 27 697,67 грн. та вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в
частині стягнення заборгованості по
процентам за користування кредитом, по
комісії, штрафу (фіксована частина) та
штрафу (процентна складова), 28 лютого 2014
року відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить його змінити, з
мотивів неправильного застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, стягнувши з
нього лише заборгованість за кредитом
в сумі 22 678,99 грн.

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_1
вказав, що в анкеті-заявці визначено
проценту ставку 2,5 %, тому йому
незрозуміло про наявну процентну
ставку в 30 %. Крім того позивач не надав
повної інформації по договору, та
ухиляється від з'ясування
правомірності незрозумілих нарахувань
процентів. Також зазначив, що не мав
можливості розірвати кредитний
договір, адже він був відсутній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
10 березня 2010 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір без номера,
відповідно до умов якого останньому
було надано строковий кредит у розмірі
1300 грн. з подальшим збільшенням, у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом,.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана ним анкета-заява разом з
Умовами надання банківських послуг і
Правил користування платіжною карткою
складає між ним та банком кредитний
договір.

18 травня 2011 року ОСОБА_1 отримав від
банку ще одну кредитну картку
«Універсальна GOLD Light».

У зв'язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань, станом 30
вересня 2013 року відповідач має
заборгованість в розмірі 27 967,67 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 22 678,99 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 3 230,70 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 250 грн.,
штрафу (фіксованої частини) в сумі 500
грн. та штрафу (процентна складова) в
сумі 1307,98 грн., що має відображення у
розрахунку заборгованості наданим
позивачем.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач порушив умови
взятого на себе зобов'язання щодо
своєчасного погашення суми кредиту та
відсотків за його користування в
порядку і на умовах зазначених в Умовах
надання банківських послуг і Правил
користування платіжною карткою, що
разом з анкетою-заявою складають
кредитний договір.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

При укладанні кредитного договору
сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України,
якою визначено, що договором
приєднання є договір, умови якого
встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Пунктом 1.1.7.12. Умов та Правил надання
банківських послуг визначено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

У зв'язку з цим суд першої інстанції
пришов до обґрунтованого висновку, що
договір діє і на даний час, так як
сторонами не було вчинено жодних дій,
які б свідчили про розірвання чи
припинення дії кредитного договору.

Посилання ОСОБА_1 про ненадання повної
інформації про умови договору як на
підставу зменшення суми стягнення є
необгрунтованим, оскільки відповідно
до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договорів та
визначенні умов з урахуванням вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, вимог розумності та
справедливості .

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

ОСОБА_1 обрав для себе фінансову
установу, яка надавала відповідні
фінансові послуги, тобто позивача,
відповідно до вимог ст. 627 ЦК України.

Сторони погодили між собою умови
договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК
України, про що свідчать їх підписи на
анкеті-заяві.

Таким чином волевиявлення сторін було
вільним і направленим на отримання
реальних наслідків договору, тобто з
боку відповідача отримання кредиту, з
боку позивача повернення виданих
коштів і отримання прибутку у вигляді
плати за користування кредитом.

Сторони також погодили між собою
відповідальність сторін, яка настає
при невиконання ними умов договору.

Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання
банківських послуг, позичальник
зобов'язується погашати
заборгованість за кредитом, відсотками
за його використання, за перевитрати
платіжного ліміту, а також оплачувати
комісії на умовах, передбачених цим
договором.

Відповідно п. 1.1.2.6 Умов надання
банківських послуг, у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконавець зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та овердрафту)
повинен оплатити винагороду банку.

Відповідно до п. 1.1.5.32. Умов надання
банківських послуг, при порушенні
позичальником строків платежів по
кожному з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором більш ніж
на 30 днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5
% від суми заборгованості за кредитним
лімітом, з урахуванням нарахованих та
прострочених відсотків та комісії.

Статтею 1049 Цивільного кодексу
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцю
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості, та
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 порушено
умови кредитного договору, а саме не
виконано належним чином в обумовлені
строки зобов'язання щодо оплати
кредиту і відсотків у сумі,
передбаченій Умовами надання
банківських послуг і Правил
користування платіжною карткою, а ПАТ
КБ «ПриватБанк» вправі вимагати
стягнення заборгованості по процентам
за користування кредитом, по комісії,
штрафу (фіксована частина) та штрафу
(процентна складова), суд вірно вважав,
що позов в цій частині підлягає до
задоволення як обґрунтований та
доведений належними доказами у справі.

Посилання апелянта на протиправне
збільшення базової процентної ставки з
2,5 % до 30 % з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» не
приймаються до уваги судової колегії,
оскільки ставка в 2,5 % вираховується в
місячному розмірі, що у річному
еквіваленті становить 30 % (2,5% х 12
місяців).

За таких обставин доводи апеляційної
скарги та зміст оскаржуваного судового
рішення не дають підстав для висновку
про те, що судом при розгляді справи
були допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції.

В частині стягнення заборгованості за
кредитом рішення суду першої інстанції
не оскаржується, тому згідно вимог ст.
303 ЦПК України перегляду в апеляційному
порядку не підлягає.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 20 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді: