Справа № 504/1326/13-ц
04.02.2014смт. Комінтернівське
Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:
Головуючого судді - Барвенка В.К.,
при секретарі - Мельниковій В.М.,
за участі позивача - ОСОБА_1, -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, смт.
Комінтернівське, в заочному порядку,
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей, -
Позивачка звернулась до суду із
позовом до відповідача, яким просила
стягнути з нього аліменти на утримання
малолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі однієї
третьої частини від усіх видів доходу
на кожну дитину, щомісячно, але не менше
ніж 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
дня пред'явлення позову до суду та до
досягнення дітьми повноліття.
У судовому засіданні позивачка
підтримала позов, просила його
задовольнити у повному обсязі.
Одночасно пояснила, що на даний час
проживає з дітьми окремо від
відповідача, який в свою чергу не надає
будь-якої матеріальної допомоги, не
зважаючи на те, що має реальну
можливість виконувати свої обов'язки
Відповідач у судове засідання повторно
не з'явився, хоча був повідомлений про
дату, час та місце судового розгляду
справи за правилами ст. 76 ЦПК України,
тому суд, зважаючи на положення ст. 168
ЦПК України, в порядку ст. ст. 224, 225 ЦПК
України, ухвалив розгляд справи в
заочному порядку без участі
Розглянувши доводи та пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази на
предмет їх належності, допустимості,
достовірності кожного доказу окремо, а
також достатність та взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення позову виходячи з
Судом встановлено, що з 03.02.2011 року по
04.02.2014 року позивачка перебувала у
шлюбі з відповідачем. Однак, подружнє
життя з відповідачем не склалося,
позивачка та відповідач більше не
підтримують подружніх стосунків.
Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області у справі №
504/1331/13-ц від 04.02.2014 року шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 було розірвано.

03.03.2011 року у шлюбі народилася дитина -
донька ОСОБА_3, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_1,
видане 09.03.2011 року Першим Суворовським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції, де в графі «батько»
записаний «ОСОБА_2.», актовий запис № 410.

25.10.2012 року у шлюбі народилася друга
дитина - син ОСОБА_4, про що свідчить
свідоцтво про народження серії НОМЕР_2,
видане 01.12.2012 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
місті Одесі Одеського міського
управління юстиції, де в графі «батько»
записаний «ОСОБА_2.», актовий запис №
10789.

У судовому засіданні встановлено, що на
теперішній час малолітні діти проживає
разом з позивачкою, окремо від
відповідача, та знаходиться повністю
на її утриманні.

Встановивши виниклі між сторонами
правовідносини, суд звертається до
положень діючого законодавства, яким
вони врегульовані.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебувають вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
свою неповнолітню дитину до досягнення
нею повноліття.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини,
прийнятої 44 -ю сесією Генеральної
Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і)
інші особи, що виховують дитину, несуть
основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здатностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

Законодавцем положенням ч.2 ст.51
Конституції України закріплений
конституційний обов'язок батьків
утримувати своїх дітей.

Детальний аналіз ст. 180 СК України
дозволяє суду дійти висновку, що батько
і мати мають рівні права та обов'язки
щодо своїх дітей, зокрема обов'язком
батьків є матеріальне утримання дітей.

Суд повторює, що обов'язок батьків з
утримання дітей не є солідарним, а
індивідуальний, тобто кожний з батьків
має брати рівну участь в утриманні
дитини.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу
України, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», на які посилався
суд при постановленні рішення,
вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен враховувати:
стан здоров'я, матеріальне становище
дитини і платника аліментів; наявність
в останнього інших неповнолітніх
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, повнолітніх дочки,
сина; інші обставини, що мають істотне
значення. Мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного
кодексу України за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу
України частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватись як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного
Кодексу України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заявлені позивачкою позовні вимоги
грунтуються на вищевказаних
положеннях діючого законодавства, та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Згідно зі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір,
оскільки позивач на момент звернення
до суду, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір»
звільнена від сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2
ст. 51 Конституції України, ст. ст. 141, 180,
182, 183, 191 Сімейного Кодексу України, ст. 27
Конвенції про права дитини, прийнятої 44
-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН
20.11.1989 року, ст.ст. 10, 11, 15, 57-61, 64, 88, 208, 212,
215, 218, 293, 294, 296 Цивільного
процесуального кодексу України,
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», п. 3 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір», суд,
-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
користь ОСОБА_1 аліменти на утримання
доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі однієї
третьої частини з усіх видів доходів
(заробітку), щомісячно, починаючи з
18.04.2013 року та до досягнення дітьми
повноліття.

Розмір аліментів, визначений у частці
від доходу платника аліментів не може
бути меншим 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку, за
винятком випадків, передбачених ст. 184
Сімейного Кодексу України.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
користь держави судовий збір в сумі 114,70
грн.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення
може бути подана протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому цим
Кодексом.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення може бути оскаржено в
десятиденний строк з моменту його
отримання в апеляційному порядку,
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Одеської області
через Комінтернівський районний суд
Одеської області

Суддя
В.К.
Барвенко