У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.
Суддів:Кафідової О.В.,Попович О.В.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,
за касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» на рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог
посилалось на те, що 28 грудня 2007 року
сторони уклали кредитний договір б/н,
відповідно до умов якого відповідачка
отримала в кредит суму коштів у розмірі
7000,00 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном заборгованості, який
відповідає строку дії картки.
Посилаючись на те, що станом на 31 травня
2013 року відповідач має заборгованість
зі сплати кредиту у розмірі 22038,72 грн,
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 29 липня
2013 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 20751,16 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року скасовано рішення
Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 29 липня
2013 року.

Ухвалено у справі нове рішення про
відмову в позові у зв'язку із пропуском
строку позовної давності.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 24 жовтня 2013 року і
залишення в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено, що 28 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір б/н,
відповідно до умов якого відповідачка
отримала в кредит суму коштів у розмірі
7000,00 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 36 % на
рік на суму залишку заборгованості з
кінцевим терміном заборгованості, який
відповідає строку дії картки.

Відповідно до розрахунку
заборгованості за кредитним договором
від 28 грудня 2007 року станом на 31 травня
2013 року відповідач має заборгованість
зі сплати кредиту у розмірі 22038,72 грн.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції й ухвалюючи нове рішення, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що положення закону щодо позовної
давності за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності відповідної
заяви сторони у спорі, тому у зв'язку з
цим у позові необхідно відмовити.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з частиною 1 статті 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (частина 4 статті 267
ЦК України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту
(частина 5 статті 267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-126цс13 від 20 листопада 2013 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316
ЦПК України, не в повній мірі
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, зокрема не
врахував, що пункт 7 частини 11 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким керувався суд,
вирішуючи спір, стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову у
позові.

Крім того, не можна повністю погодитись
також із висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відповідно до частин 1-3 статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з метою захисту прав
споживача як слабшої сторони договору
споживчого кредиту, суд зобов'язаний
виконати вимоги щодо належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи, а також забезпечити
роз'яснення особам, які беруть участь у
справі, їх прав та обов'язків, зокрема
права відповідачки подати заяву про
застосування строку позовної давності,
попередити сторін про наслідки
вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяти здійсненню
їхніх прав, що буде відповідати вимогам
частини першої статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (РИМ, 04.XI.50).

При цьому, судам слід враховувати, що
відповідно до статті 261 ЦК України
початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року.

Вирішуючи справу, у порушення статтею
213, 214 ЦПК України суд першої інстанції,
на зазначене уваги не звернув, неповно
з'ясував дійсні обставини справи, не
виконав вимог щодо належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи, не забезпечив
належним чином здійснення сторонами
своїх прав і обов'язків, що призвело до
передчасних висновків у справі та
неправильного її вирішення.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення Галицького
районного суду
Івано-Франківської області від 29 липня
2013 року та рішення апеляційного суду
Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року підлягають скасуванню з
підстав, передбачених статтею 338 ЦПК
України, з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 29
липня 2013 року та рішення апеляційного
суду Івано-Франківської області від 24
жовтня 2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.В.
Кафідова О.В. Попович О.В. Ступак С.П.
Штелик