Провадження № 2/711/1300/14
Справа № 711/3122/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 року
Придніпровський районний суд м.
Черкаси

В складі: головуючого - судді
Колода Л.Д.

При секретарі:
Бойко Ю.О.

розглянувши в судовому засіданні в
місті Черкаси цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» про розірвання
іпотечного договору,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» про розірвання
іпотечного договору . Свої вимоги тим,
що 20.04.2007 року між відповідачами був
укладений кредитний договір № 656-ЧД,
згідно якого ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» надав ОСОБА_2 кредит в сумі 95 000
доларів США зі сплатою 10 % річних та
кінцевим строком повернення позики до
19.04.2027 року.

В той же день між відповідачами був
укладений іпотечний договір № 656- ЧД,
за яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку
належну позивачу та ОСОБА_2 на праві
спільної сумісної власності квартиру
АДРЕСА_1 в забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором. На
передачу квартиру в іпотеку на тих
умовах, які існували на той час позивач
надав згоду ОСОБА_2

Умовами п. 4 іпотечного договору було
передбачено, що у випадку зміни
сторонами кредитного договору
процентної ставки за користування
кредитними ресурсами, іпотекодавець
зобов'язується невідкладно укласти з
іпотекодержателем відповідну
додаткову угоду до цього договору.

В цей же день між позивачем та
відповідачами був укладений договір
поруки № 656- ЧД, за яким він поручився за
виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх
зобов'язань за кредитним договором.

30.05.2008 року між відповідачами
укладено додаткову угоду до кредитного
договору, якою ставку по кредиту
збільшено до 13,3 % річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

За договором поруки (п. 1.1) позивач
зобов'язався перед ВАТ «Банк «Фінанси
та кредит» відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, в тому числі щодо сплати
процентів. Укладення між
сторонами додаткової

угоди збільшило обсяг його
відповідальності, як поручителя.
Згоди на укладення вказаної
додаткової угоди позивач не надавав.

Враховуючи вказані положення
закону, рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 06.07.2011 року
частково задоволено вимоги ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та стягнуто з
ОСОБА_2 заборгованість по кредитному
договору, в задоволенні вимог до
позивача повністю відмовлено. Рішення
мотивовано тим, що договір поруки
припинився через збільшення
відповідальності позивача без його
згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотними є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у
разі розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
Іпотеку» іпотека припиняється у разі: з
інших підстав, передбачених цим
Законом, при цьому відомості про
припинення іпотеки підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку.

Відповідно до Розділу І ст. 1 Закону
України «Про іпотеку», іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні та користуванні
іпотекодавця.

Позивач вважає, що з моменту укладення
вищезазначеного іпотечного договору
внаслідок дій відповідачів (укладення
додаткової угоди про збільшення
процентної ставки) істотно збільшився
обсяг зобов'язань, забезпечених
іпотекою. При цьому жодних додаткових
угод до іпотечного договору не
укладалося, жодної згоди на таке
збільшення зобов'язання позивачем не
надавалося.

Позивач вважає, що подальше виконання
договору іпотеки в умовах збільшення
основного зобов'язання призведе до
явного порушення відношенню майнових
інтересів сторін та позбавляє
іпотекодавця - майнового поручителя на
те, що він розраховував при укладенні
договору, а саме - видатки іпотекодавця
- майнового поручителя на виконання
обов'язків по кредитним договорам
значно перевищують розмір видатків, на
які було розраховано під час укладення
договору.

З метою захисту своїх прав та прав
неповнолітньої дитини, яка проживає та
зареєстрована у цій квартирі, позивач
звернувся до суду з позовом про виділ
моєї частки у спірній квартирі.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 22.07.2013 року його
позов було задоволено та виділено 12
частину спірної квартири. Вказане
рішення було залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Черкаської області
та ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України.

В зв»язку з цим просить постановити
рішення, яким розірвати іпотечний
договір № 656-ЧД від 20.03.2007 року, який
укладений між ОСОБА_2 та відкритим
акціонерним товариством «Банк
«Фінанси та Кредит» в частині 12 частини
квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1
Припинити обтяження, накладені на 12
частину квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору
№ 656- ЧД від 20.03.2007 року, укладеного між
ОСОБА_2 та ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит». Судові витрати покласти на
відповідачів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому
засіданні позов підтримав та просив
позов задовольнити, з підстав, вказаних
в позовній заяві.

Представник відповідача
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» по
довіреності Касянчук О.В. в судовому
засіданні позов не визнала, подала
заяву про застосування строку позовної
давності, яку мотивує тим, що позивачем
пропущено встановлений ст. 256,257 ЦПК
України трьохрічний строк позовної
давності. Поскільки іпотечний договір
було укладено 20.04.2007 року, а позов до
суду позивач подав тільки 02.04.2014 року,
тому просила в позові відмовити. Крім
цього просила врахувати ту обставину,
що позивач станом на 20.04.2007 року не був
учасником іпотечного договору та
власником квартири, як подружжя , надав
нотаріальну згоду на передачу
квартири іпотеку.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання повторно не з»явилася, про
день слухання справи повідомлена, про
причини неявки суду не повідомила.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
в результаті повного, об'єктивного та
всебічного їх дослідження вважає, що
позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав. В судовому
засіданні встановлено, що 20.04.2007 року
між відповідачами був укладений
кредитний договір № 656-ЧД, згідно якого
ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» надав
ОСОБА_2 кредит в сумі 95 000 доларів США зі
сплатою 10 % річних та кінцевим строком
повернення позики до 19.04.2027 року.

В той же день між відповідачами був
укладений іпотечний договір № 656- ЧД,
за яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку
належну ОСОБА_2 на праві спільної
сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 в
забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором.
Позивачем ОСОБА_1 20 квітня 2007 року було
подано заяву приватному нотаріусу
Черкаського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, в якій він вказав, що дає
згоду на оформлення договору іпотеки
ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 на умовах та
за її розсудом.

Ст.651 ЦК України передбачає підстави
для зміни або розірвання договору. В
даному випадку позивач учасником
договору іпотеки не був , а згідно ч.2
вищевказаної статті в судовому порядку
договір може бути змінено чи розірвано
на вимогу однієї із сторін. Тому суд
вважає, що позивач не має права вимоги.
Крім цього позивач посилаючись на
існування рішення Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 22.07.2013
року, яким спірну квартиру визнано
спільним майном подружжя, виділено та
визнано за ним право власності на 12
частину спірної квартири, (рішення
вступило в законну силі) не надає
будь-яких доказів того, що дане
нерухоме майно він зареєстрував у
встановленому законом порядку та є
його власником.

Суд вважає, що позивач вправі
звернутися до суду з позовом про
визнання правочину частково недійсним
та навести підстави недійсності
правочину. Таких вимог позивач не
заявляв, а вийти за межі позову суд не
справі.

Крім цього згідно ст.ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права, або про особу, яка його порушила.

Поскільки позивач заяву у приватного
нотаріуса про передачу в іпотеку
квартири підписав 20.04.2007 року, тому з
цього дня він був вправі звернутися до
суду з позовом, але не пізніше 20.04.2010
року. Однак позивач з позовом до суду
звернувся тільки 02.04.2014 року, чим
пропустив встановлений законом строк
позовної давності. Причин його
пропуску не наводить, поновити чи
продовжити строк позовної давності не
просить. Тому в позові слід відмовити.

Поскільки відсутні підстави для
задоволення позову, то немає підстав
для вирішення питання про стягнення з
відповідачів на користь позивача
судових витрат.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 256, 257, 216, 651 ЦК України,
ст. ст. 8, 10, 11, 60, 212, 213, 215, 223 ЦПК України,
суд ,-

В и р і
ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» про
розірвання іпотечного договору -
відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів
з дня проголошення рішення через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Черкаської області.

Головуючий: