Ухвала іменем україни 23 квітня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Відкритого акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення коштів за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 23 липня 2009 року та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2009 року Відкрите акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 63 758 грн 78 коп, посилаючись на те,
що 16 серпня 2007 року між ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» і ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 46-30/07-ШД,
згідно з умовами якого їй було надано
споживчий кредит в сумі 13 тис. грн
строком до 13 жовтня 2010 року зі сплатою
0,0001 % річних.

Також 16 серпня 2007 року
між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і
ОСОБА_5 було укладено договір поруки №
46-30/07-ЩД-П, згідно з умовами якого вона
зобов'язувалась перед кредитором
відповідати за повне і своєчасне
виконання зобов'язань ОСОБА_4 за
кредитним договором.

Згідно з умовами
кредитного договору відповідач ОСОБА_4
зобов'язалася здійснювати погашення
кредиту в строк з 01 по 10 число кожного
місяця у розмірі 361 грн та сплачувати
комісійну винагороду за надання коштів
в сумі 227 грн 50 коп.

Однак свої
зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_4 належним чином не виконала, у
зв'язку з чим станом на 29 квітня 2009 року
склалася заборгованість за кредитним
договором в сумі 63 758 грн 78 коп., із яких:
12 278 грн - основна сума боргу; 5 626 грн 27
коп - заборгованість із сплати
відсотків; 4 322 грн 50 коп. -
заборгованість із сплати щомісячної
комісії; 41 532 грн 01 коп. - пеня за
несвоєчасне погашення кредиту, яку
позивач просив стягнути з відповідачів
солідарно.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці

від 23 липня 2009 року позов ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 63 758 грн 78 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 21 жовтня

2013 року заочне рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці

від 23 липня 2009 року скасовано.

Позов ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
яке 30 вересня 2009 року перейменовано в
Публічне акціонерне товариство «Банк
«Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит») задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
заборгованість зі сплати кредиту за
кредитним договором від 16 серпня 2007
року № 4630/07-ШД в сумі 12 278 грн,
заборгованість зі сплати відсотків в
сумі 5 626 грн 27 коп, заборгованість зі
сплати щомісячної комісії в сумі 4 322
грн 50 коп та пеню в сумі 38 745 грн 40 коп, а
разом - 60 972 грн 17 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення судів першої й
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відмовити,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_4 своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконала, кошти
не повернула, що є підставою для їх
стягнення в судовому порядку з
боржника - ОСОБА_4 та поручителя - ОСОБА_5
солідарно.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухваливши
нове рішення, яким зменшено розмір
пені, виходив із того, що судом першої
інстанції стягнуто із відповідачів
пеню поза межами річного строку
позовної давності, що суперечить
вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2
ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214
цього Кодексу під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 303
ЦПК України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Судами встановлено, що
16 серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», що 30 вересня 2009 року
перейменований в ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 46-30/07-ШД, згідно з
умовами якого банк надає позичальнику
в тимчасове користування кредитні
ресурси в сумі 13 тис. грн зі сплатою 0,0001
% річних на строк до 13 серпня 2010 року (а.
с. 40-42).

Відповідно до ст. 548 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Апеляційний суд України, керуючись ч. 2
ст. 258 ЦК України, дійшов правильного
висновку про стягнення пені у межах
річного строку позовної давності, що
передує дню звернення до суду з
позовом, за період з 05 травня 2008 року до
29 квітня 2009 року, разом з тим на
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК не
врахував, що розмір пені значно
перевищує розмір збитків, і
перевіряючи розрахунок заборгованості
не вирішив та не обговорив питання щодо
наявності чи відсутності відповідно до
вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України підстав для
зменшення розміру неустойки.

Поряд із цим, виходячи з вимог ст. ст. 10,
214, 215 ЦПК України, суд сприяє всебічному
і повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання, зокрема, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин, а також мотивувальної
частини із зазначенням встановлених
судом обставин і визначених відповідно
до них правовідносин; мотивів, з яких
суд вважає встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти; чи були
порушені, не визнані або оспорені
права, свободи чи інтереси, за захистом
яких особа звернулася до суду, а якщо
були, то ким; назви, статті, її частини,
абзацу, пункту, підпункту закону, на
підставі якого вирішено справу, а також
процесуального закону, яким суд
керувався.

Всупереч зазначеним вимогам
процесуального законодавства, судами
першої та апеляційної інстанцій не
вжито передбачених законом заходів для
попередження сторін про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій та з'ясування дійсних обставин
справи, прав і обов'язків сторін і не
наведено у своєму рішенні розрахунків,
з яких суд виходив при задоволенні
вимог про стягнення неустойки (пені).

Крім того, судами встановлено, що 16
серпня 2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» і ОСОБА_5 було укладено
договір поруки № 46-30/07-ЩД-П, згідно з
умовами якого вона зобов'язувалась
перед кредитором відповідати за повне
і своєчасне виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за кредитним договором від 16
серпня 2007 року № 4630/07-ШД.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Разом з тим, судами не перевірено
доводи ОСОБА_5 щодо того, що порука в
силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України є
припиненою. Зокрема, з матеріалів
справи вбачається, що ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» 03 листопада 2008 року
(а. с. 51) звернулося із вимогою до ОСОБА_5
як поручителя, тим самим змінивши
відповідно до п. 3.5. кредитного договору
строк виконання основного
зобов'язання. За таких обставин судом
повинно бути перевірено чи пред'явив
кредитор вимогу до поручителя ОСОБА_5
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання (правова позиція
Верховного Суду України у справі №
6-155цс13).

Таким чином у порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України судами не враховані
норми процесуального та матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановлені
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Вінниці

від 23 липня 2009 року та рішення
апеляційного суду Вінницької області
від 21 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О.
Писана Г.В. Юровська