Справа № 646/1463/14-ц
№ 2/646/592/2014
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - Олізаренко С.М.,

при секретарі - Кочуковій О.П.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" про захист прав
споживача, визнання третейської угоди
недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищевказаним позовом, який в процесі
розгляду уточнив та в якому просив
визнати недійсною третейську угоду,
викладену у вигляді третейського
застереження у ст.6 договору про
надання відновлюваної кредитної лінії
№845/1-27/17/1/8-048, укладеному 09.09.2008 року між
ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" з усіма
змінами та доповненнями, в тому числі у
додатковій угоді №2 від 08.02.2010 року про
внесення змін до договору про надання
відновлюваної кредитної лінії
№845/1-27/17/1/8-048 від 09.09.2208 року, а також
зазначеними у договорі про внесення
змін №3 від 28.09.2012 року до договору про
надання відновлюваної кредитної лінії
№845/1-27/17/1/8-048 від 09.09.2208 року.

В обґрунтування позову послалася на те,
що 09.09.2008 року між ним та АКБ СР
"Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ
"Укрсоцбанк") укладено договір про
надання відновлювальної кредитної
лінії №845/1-27/17/1/8-048, згідно умов якого
банк зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит
окремими частинами в межах
максимального ліміту до 42 000 доларів
США з кінцевим терміном повернення
заборгованості - 05.09.2017 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 14% річних. Відповідно до п.1.2
договору кредит надавався на поточні
потреби.

Відповідно до п.6.2 ст.6 договору сторони
домовились, що у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів
спір розглядається одноособово
третейським суддею Ярошовцем В.М.
Постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: м.Київ,
вул.М.Раскової, 15. У випадку
неможливості розгляду спору вказаним
третейським суддею, спір розглядається
третейським суддею Мороз О.А. або
Білоконем Ю.М. у порядку черговості. У
разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків.

08.02.2010 року між ним та АКБ СР
"Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ
"Укрсоцбанк") укладено додаткову угоду
№2 про внесення змін до договору, якою в
тому числі, викладено в новій редакції
ст.6 договору, де, крім іншого,
зазначено, що розгляд здійснюється
одноособово суддею постійно діючого
Третейському суді при Асоціації
українських банків Ярошовцем В.М.,
згідно з регламентом зазначеного
третейського суду, який є невід'ємною
частиною даної третейської угоди.

28.09.2012 року між ним та АКБ СР
"Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ
"Укрсоцбанк") укладено договір про
внесення змін №2 до договору
відповідно до умов якого договір
викладено в новій редакції, а саме: п.6.1
всі спори та розбіжності щодо
укладання, виконання, розірвання,
визнання недійсним повністю або
частково, а також будь-які інші спори,
що стосуються даного договору
становлять предмет спору та підлягають
розгляду у Постійно діючому
Третейському суді при Всеукраїнській
громадській організації Асоціація
допомоги постраждалим інвесторам
(свідоцтво №063-т.с. від 30.04.2010р., видане
Міністерством юстиції України) згідно
з регламентом зазначеного
третейського суду, який є невід'ємною
частиною даної третейської угоди.

ОСОБА_1 вважає, що третейське
застереження, що міститься в ст.6
договору не відповідає вимогам
законодавства України та порушує його
права.

Так, ОСОБА_1 вказано, що як при укладанні
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії №845/1-27/17/1/8-048, так і при
внесенні до нього змін шляхом
підписання договору про внесення змін
№3 від 28.09.2012 року, йому на підпис була
надана форма договору, розроблена
банком. Умови договору, що містять
третейське застереження, були
обов'язковими для нього на час
укладання договору та змін до нього.
Він не мав реальної можливості внести
свої пропозиції щодо змін умов
договору. Вказівка банку у типовій
формі договору на конкретний
третейський суд позбавляє його права
на вибір третейського суду, що є
порушенням положень ст.14 ЗУ "Про
третейські суди", якою передбачено, що
сторони мають право вільно призначити
чи вибрати третейський суд та
третейських суддів. Крім того, при
підписанні договору до договорів про
внесення змін йому не надавався
регламент зазначеного третейського
суду, у зв'язку з чим, він не мав
реальної можливості з ним ознайомитися
перед укладанням договору.

Посилається на істотній дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Третейське застереження
порушує його право на судовий захист,
обмежує можливість мати не заборонені
законом цивільні права та обов'язки, а
тому вважає умови договору, якими
встановлено третейське застереження,
несправедливими

Також зазначає про порушення його прав
зазначеним третейським застереженням
йому стало відомо після спілкування з
юристом банку у лютому 2014 року з
приводу погашення заборгованості
перед банком, після чого ОСОБА_1
усвідомив про неможливість захисту
своїх прав у суді загальної юрисдикції.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на його
безпідставність, зазначав про пропуск
позовної давності.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 09.09.2008 року між
ОСОБА_1 та АКБ СР "Укрсоцбанк"
(правонаступник ПАТ "Укрсоцбанк")
укладено договір про надання
відновлювальної кредитної лінії
№845/1-27/17/1/8-048, згідно умов якого банк
зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит
окремими частинами в межах
максимального ліміту до 42 000 доларів
США з кінцевим терміном повернення
заборгованості - 05.09.2017 року, зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 14% річних. Відповідно до п.1.2
договору кредит надавався на поточні
потреби.

Відповідно до п.6.2 ст.6 договору сторони
домовились, що у випадку неможливості
вирішення спору шляхом переговорів,
сторони, керуючись ст.5 ЗУ "Про
третейські суди", спір розглядається
одноособово третейським суддею
Ярошовцем В.М. Постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків, що знаходиться за
адресою: м.Київ, вул.М.Раскової, 15. У
випадку неможливості розгляду спору
вказаним третейським суддею, спір
розглядається третейським суддею
Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку
черговості, вказаному у даному пункті.
У разі, якщо спір не може бути
розглянутий визначеними у даному
пункті суддями, суддя призначається
Головою Постійно діючого Третейського
суду при Асоціації українських банків.

08.02.2010 року між ОСОБА_1 та АКБ СР
"Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ
"Укрсоцбанк") укладено додаткову угоду
№2 про внесення змін до договору, якою в
тому числі, викладено в новій редакції
ст.6 договору, а саме: п.6.1 всі
розбіжності щодо укладання, виконання,
розірвання, зміни, визнання недійсним
повністю або частково, а також з
будь-яких інших питань, що стосуються
даного договору, становлять предмет
спору і підлягають розгляду в постійно
діючому Третейському суді при
Асоціації українських банків, за
адресою: м.Київ, вул.М.Раскової, 15.
Розгляд здійснюється одноособово
суддею постійно діючого Третейському
суді при Асоціації українських банків
Ярошовцем В.М., згідно з регламентом
зазначеного третейського суду, який є
невід'ємною частиною даної третейської
угоди, і з яким сторони ознайомились;
п.6.2 у випадку неможливості розгляду
спору вказаним третейським суддею,
спір розглядається одноособово
третейським суддею Мороз О.А., а у разі
її відсутності - одноособово
третейським суддею Білоконем Ю.М. При
неможливості розгляду спору вказаними
в даному пункті суддями, суддя
призначається Головою Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків у
відповідності до регламенту Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків; п.6.3
найменування сторін та їх
місцезнаходження у цій третейській
угоді відповідають найменуванню
сторін та їх місцезнаходженню за даним
договором; п.6.4 місце та дата укладання
цієї третейської угоди відповідають
місця і даті укладання даного договору.

28.09.2012 року між ОСОБА_1 та АКБ СР
"Укрсоцбанк" (правонаступник ПАТ
"Укрсоцбанк") укладено договір про
внесення змін №2 до договору
відповідно до умов якого договір
викладено в новій редакції, а саме: п.6.1
всі спори та розбіжності щодо
укладання, виконання, розірвання,
визнання недійсним повністю або
частково, а також будь-які інші спори,
що стосуються даного договору
становлять предмет спору та підлягають
розгляду у Постійно діючому
Третейському суді при Всеукраїнській
громадській організації Асоціація
допомоги постраждалим інвесторам
згідно з регламентом зазначеного
третейського суду, який є невід'ємною
частиною даної третейської угоди, і з
якими сторони ознайомились; п.6.2
найменування сторін та їх
місцезнаходження у цій третейській
угоді відповідають найменуванню
сторін та їх місцезнаходженню за даним
договором; п.6.3 та дата укладання цієї
третейської угоди відповідають місця і
даті укладання договору.

Тобто, зі змісту вказаної умови
договору слідує, що сторони домовились
про третейську угоду стосовно розгляду
всіх спорів, які можуть виникнути щодо
укладення цього договору та його
виконання в Третейському суді.

Як вбачається з наданих суду,
третейське застереження було
узгоджене сторонами ще 09.09.2008р. під час
підписання кредитного договору. В
подальшому шляхом укладання
додаткових угод було лише
конкретизовано склад та порядок
формування третейського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього
Кодексу. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно із ст. 17 ЦПК України сторони
мають право передати спір на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про
третейські суди» юридичні та (або)
фізичні особи мають право передати на
розгляд третейського суду будь-який
спір, який виникає з цивільних чи
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом. Спір
може бути переданий на розгляд
третейського суду за наявності між
сторонами третейської угоди, яка
відповідає вимогам цього Закону.

Третейський розгляд спорів сторін у
сфері цивільних правовідносин - це вид
недержавної юрисдикційної діяльності
і не є здійсненням правосуддя.

Статтею 2 Закону України "Про
третейські суди" передбачено, що
третейська угода - це угода сторін про
передачу спору на вирішення
третейським судом.

За своєю правовою природою угода про
утворення третейського суду є
правочином, на підставі якого
виникають цивільні права і обов'язки,
тому вона повинна відповідати також
вимогам, встановленим цивільним
законодавством (статті 203, 228 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
третейські суди» від 11 травня 2004 року
(з наступними змінами та доповненнями),
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Підстави недійсності третейської
угоди прямо передбачені статтею 12
Закону України "Про третейські суди".

При укладенні кредитного договору
сторони досягли згоди щодо вирішення
спорів, які виникатимуть в процесі їх
виконання, третейським судом, а також
вірно врахував, що чинним на час
укладення договору законодавством не
встановлювалося заборони розгляду
таких спорів третейським судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України
«Про захист прав споживачів» ( в
редакції чинній на момент укладення
спірного договору) захист прав
споживачів здійснює спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів та його територіальні
органи, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи і установи, що
здійснюють державний санітарно -
епідеміологічний нагляд, інші органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутат України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзацу сьомого, одинадцятого
ст.ст. 2,3, п. 9 ст. 4 та розділу V111
«Третейське самоврядування» Закону
України «Про третейські суди» (справа
про завдання третейського суду)
визнано, що відповідно до чинного
законодавства підвідомчий суду
загальної юрисдикції спір у сфері
цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (ст. 17 ЦПК України, ст. 12 ГПК
України, ст. 6 Закону України «Про
третейські суди»), оскільки гарантуючи
право на судовий захист з боку держави,
Конституція України водночас визнає
право кожного будь-якими не
забороненими законом способами
захистити свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань (ч. 5
ст. 55 Конституції України). Це
конституційне право не може бути
скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64
Конституції України).

При цьому, згідно з роз'ясненнями,
викладеними в абз. 5 ч. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
червня 2009 року за № 2 «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» договір сторін
про передачу спору на розгляд
третейського суду (ст. 17 ЦПК України) не
є відмовою від права на звернення до
суду за захистом.

Більше того, рішення третейського суду
може бути оскаржено в судовому порядку,
передбаченому ЦПК України.

Отже, аналізуючи наведені правові
норми та відповідність цим нормам
змісту п.6.2 спірного договору, суд
дійшов висновку, що при укладенні
кредитного договору сторони досягли
згоди щодо вирішення спорів, які
можливо виникатимуть в процесі їх
виконання, третейським судом, а також
те, що чинним на час укладення договору
законодавством не встановлювалося
заборони розгляду таких спорів
третейським судом, а тому вважає, що
відсутні підстави для визнання цієї
умови договору недійсною.

Крім того, договір сторін про передачу
спору на розгляд третейського суду не є
відмовою від права на звернення до суду
за захистом, а є одним зі способів
реалізації права на захист своїх прав
та інтересів.

На підставі викладеного, суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215, 224-233,
293-296 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
про захист прав споживача, визнання
третейської угоди недійсною залишити
без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
С.М. Олізаренко