У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.
Суддів:Кафідової О.В.,Попович О.В.,
Ступак О.В.,Штелик С.П.розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
стягнення заборгованості по вкладу, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») про стягнення
заборгованості по вкладу.

В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що між нею та банком
були укладені договори банківських
вкладів від 12 вересня 2005 року та від 18
листопада 2005 року, на виконання умов
яких позивачка внесла на відповідні
рахунки кошти на загальну суму 106045,00
грн з нарахуванням 12,5 % річних. 18
листопада 2005 року позивачка зняла з
рахунку грошові кошти у сумі 60000,00 грн,
після чого залишок коштів становив
46045,00 грн. не зважаючи на те, що
позивачка у 2007 році зверталась до банку
із заявою про переоформлення її
вкладів, останній відмовляється
повернути належні позивачці грошові
кошти, мотивуючи це тим, що їх було
викрадено працівниками банку ОСОБА_8 та
ОСОБА_9

Посилаючись на зазначене, позивачка
просила суд стягнути з відповідача
суму банківського вкладу в розмірі
46045,00 грн, відсотки за користування її
коштами у розмірі 42673,62 грн, компенсацію
за знецінення коштів внаслідок
інфляції у розмірі 35224,43 грн, моральну
шкоду у розмірі 10000,00 грн, а також
витрати на оплату юридичних послуг у
сумі 300,00 грн.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 27
червня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнено з публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» на
користь ОСОБА_6 суму вкладу у розмірі
46045,00 грн, відсотки за користування
грошовими коштами у розмірі 42673,62 грн,
компенсацію за знецінення внаслідок
інфляції у розмірі 35224,43 грн, витрати на
правову допомогу у розмірі 300,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 17 вересня 2013
року змінено рішення Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
27 червня 2013 року.

Зменшено суму коштів стягнених з
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» на користь
ОСОБА_6 з 125642,48 грн до 90418,05 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 17 вересня 2013 року і залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Згідно із частиною 1 статті 1058 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 1 статті 1059 ЦК
України договір банківського вкладу
укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Судами встановлено, що 12 вересня 2005
року між ОСОБА_6 та акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», укладено
договір № НОМЕР_1 на вклад «Пенсія для
пенсіонерів», днем закінчення вкладу
визначено 13 вересня 2006 року.

Як вбачається з відповідної ощадної
книжки позивачки 12 вересня 2005 року на
рахунок № НОМЕР_1 була внесена сума
50400,00 грн, а станом на 07 травня 2007 року
залишок на цьому рахунку складав
76883,00 грн.

18 листопада 2005 року між ОСОБА_6 та
акціонерним поштово-пенсійним
банком «Аваль», правонаступником якого
є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено
договір № НОМЕР_2 на вклад «Пенсія для
пенсіонерів», днем закінчення вкладу
визначено 19 листопада 2006 року.

Як вбачається з відповідної ощадної
книжки позивачки 18 листопада 2005 року на
рахунок № НОМЕР_2 була внесена сума
21500,00 грн, а станом на 18 квітня 2007 року
залишок на цьому рахунку складав
90975,00 грн.

12 липня 2007 року ОСОБА_6 звернулась до
відповідача із заявою про
переоформлення вкладів № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2 на загальну суму 167858,00 грн.

Відповідно до листа № 14/865 від 06 серпня
2007 року банк повідомив ОСОБА_6, що на її
рахунках не обліковуються кошти в сумі
167858,00 грн. Не встановлено надходження
на баланс банку коштів у сумі 46045,00 грн.
Позивачці рекомендовано звернутися до
органів прокуратури із заявою про
розслідування даного факту.

Вироком Чаплинського районного суду
Херсонської області від 12 березня
2012 року, який був змінений в частині
призначення покарання ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 02 жовтня 2012 року, до позбавлення
волі було засуджено ОСОБА_9 та ОСОБА_8
Цим вироком встановлено, що
працівниками банку ОСОБА_9 та ОСОБА_8
було вчинення розкрадання коштів з
рахунків № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, які були
відкриті на ім'я ОСОБА_6

Задовольняючи частково позов, суди
першої та апеляційної інстанцій,
встановивши факт укладення між
сторонами договорів банківського
вкладу, правильно виходили з того, що
відмова банку повернути ОСОБА_6 залишок
коштів на її рахунках разом із
нарахованими відсотками за
користування грошовими коштами є
наслідком невиконання ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» своїх договірних
зобов'язань, у зв'язку з цим сума
заборгованості підлягає стягненню з
відповідача.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення з відповідача
інфляційних витрат та відмовляючи у
позові в цій частині, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що положення
статті 625 ЦК України, які передбачають
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, не можна
застосувати до спірних правовідносин,
оскільки дія договорів банківського
вкладу триває.

Проте цей висновок суду апеляційної
інстанції суперечить вимогам закону й
матеріалам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає з
огляду на наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.

Згідно із частиною 1 статті 1058 ЦК
України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини 5 статті 1061 ЦК
України проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

Судами встановлено, що 12 липня 2007 року
ОСОБА_6 звернулась до відповідача із
заявою про переоформлення вкладів
№ НОМЕР_1 та № НОМЕР_2.

Крім того, відповідно до заяви від 10
серпня 2007 року ОСОБА_6 зверталась до
відповідача з вимогою повернути їй
кошти по вказаних вкладах.

Таким чином, позивачка засвідчила свої
наміри припинити дію договорів
банківських вкладів, у зв'язку з чим
банк був зобов'язаний повернути
вкладнику депозитні кошти з процентами
в строк, що передбачений
законодавством та умовами договору,
проте свій обов'язок із повернення
вказаних коштів ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» не виконало, порушивши свої
грошові зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року.

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції у порушення статей 213, 214, 303,
316 ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, зокрема, не врахував, що
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» вчасно не
виконало своїх грошових зобов'язань, що
є підставою для застосування положень
статті 625 ЦК України, а тому дійшов
передчасного висновку про відмову у
позові в цій частині.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 17 вересня 2013 року в частині
відмову у позові про стягнення
інфляційних витрат підлягає
скасуванню з підстав, передбачених 338
ЦПК України, з передачею справи в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 336, 338 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 17 вересня 2013 року в
частині відмову у позові про стягнення
інфляційних витрат скасувати.

Справу в цій частині передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Херсонської області від 17
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:О.В.
Кафідова О.В. Попович О.В. Ступак С.П.
Штелик