Справа № 459/684/14
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/3468/14
Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

головуючого -
Павлишина О.Ф.,

суддів - Мікуш Ю.Р.,
Ніткевича А.В.,

з участю секретаря
Гацій І.І.,

з участю представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді -
Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 21 березня
2014 року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків,
внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду позов
задоволено частково. Стягнуто з Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді в
користь ОСОБА_3 5 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди. В решті
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує
про порушення норм матеріального та
процесуального права, неповне
з»ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи в частині
відмови в задоволенні решти позовних
вимог. Зазначає, що суд правильно
прийшов до висновку про обов»язковість
відшкодування моральної шкоди, однак
не погоджується з розміром моральної
шкоди, яка присуджена судом.
Посилається на те, що 15 років 8 місяців
пропрацював на шахтах в шкідливих
умовах праці, що призвело до того, що
13.03.2002 року йому вперше встановлено 30 %
ступеня втрати професійної
працездатності. Зазначає, що
захворювання призвело до вимушених
змін у його житті та втрати нормальних
життєвих зв»язків, що спричиняє йому
моральні та душевні страждання.
Посилається на те, що постійно змушений
звертатися за медичною допомогою, стан
здоров»я став незадовільний. Просить
рішення суду змінити та стягнути в його
користь 30000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
стверджує про порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що на момент звернення з
позовом до суду Законом України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
передбачено, що Фонд здійснює
відшкодування моральної шкоди. Вважає,
що документи, на які посилався позивач,
як на підставу заподіяння моральної
шкоди, є документами, які підтверджують
виявлення професійного захворювання і
встановлення стійкої втрати
працездатності для відшкодування
втраченого заробітку, і ніяким чином не
можуть бути незаперечним доказом
заподіяння моральної шкоди. Зазначає,
що нема жодних медичних документів, які
б підтверджували стрес, депресію, які
зазнав позивач внаслідок моральних
страждань. Посилається на те, що
позивач до лікуючого лікаря та
лікаря-психіатра із скаргами не
звертався, як і в МЕСК про видачу
висновку про факт спричинення
моральної шкоди. Просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
Вандзьо О.Б. на підтримання апеляційної
скарги Фонду та заперечення
апеляційної скарги ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
необхідно відхилити у зв»язку з
наступним.

Згідно з ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлені
наступні обставини.

7.05. 1979 року позивач прийнятий на
роботу підземним гірником очисного
вибою 5 розряду на шахту №10
«Великомостівська».

З 1979 року по 1997 рік позивач працював на
шахтах. (а.с.6-8)

21.05.1997 року позивач звільнений з роботи
за власним бажанням.

Згідно з актом розслідування
професійного захворювання від 13.02.2002
року професійне захворювання позивача
виникло внаслідок контакту з
вугільно-породним шахтним пилом в
концентрації вище ГДК 120-130мг/м№
внаслідок дії шкідливих факторів
мікроклімату. (а.с.28-29)

Відповідно до довідки обласної МСЕК
від 13.03.2002 року позивачу вперше
встановлено 30% ступеня втрати
професійної працездатності.

В подальшому позивачу безтерміново
встановлено 30% ступеня втрати
професійної працездатності.

У зв'язку з наявністю вищевказаного
захворювання позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні, що вбачається
з наданих позивачем виписок з історії
хвороби.

Відповідно до ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Згідно з ст.237-1 КЗпП України визначено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків відповідно до ЗУ
«Про загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

На час виникнення спірних
правовідносин - 13.03.2002 року діяли як ч. 3
ст.34 ЗУ від 23.09.1999 року «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», так і ст.9 ЗУ „Про
охорону праці", згідно з якими
відшкодування шкоди, заподіяної
працівником внаслідок ушкодження його
здоров'я, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
законодавства України.

Згідно п.п. "є" п. 1 ч. 1 ст.21 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» передбачено надання
позивачу соціальних послуг і виплат, у
тому числі відшкодування моральної
шкоди при наявності факту її
заподіяння потерпілому.

Відповідно до ч.4 ст.14 вказаного Закону
до професійного захворювання належить
захворювання, що виникло внаслідок
професійної діяльності застрахованого
та зумовлюється виключно або переважно
впливом шкідливих речовин і певних
видів робіт та інших факторів,
пов'язаних з роботою.

Ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що шкоду здоров'ю позивача
завдано в результаті його роботи в
шкідливих умовах праці на шахтах,
останній втратив 30 % професійної
працездатності 13.03.2002 року, що призвело
до втрати ним нормальних життєвих
зв'язків та вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим йому заподіяно
моральну шкоду.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та доказам, що містяться в
матеріалах справи.

Твердження представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
про відсутність беззаперечних доказів
заподіяння позивачу моральної шкоди,
колегією суддів не приймається до
уваги та визнається голослівним у
зв»язку з наступним.

Рішенням Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена стійка
втрата професійної працездатності,
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п.4.1
цього ж рішення ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності.

А відтак, безспірним є факт заподіяння
позивачу моральної шкоди.

Колегією не береться до уваги
твердження апелянта ОСОБА_3 про
недостатній розмір моральної шкоди,
яку суд першої інстанції стягнув в його
користь у зв»язку з наступним.

Відповідно до ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

А відтак, колегія суддів погоджується з
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, оскільки такий відповідає
засадам розумності, виваженості та
справедливості.

Доводи апеляційних скарг не свідчать
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права, про
неправильність висновків суду, такі не
грунтуються на матеріалах справи та
спростовуються дослідженими доказами.

В зв"язку з наведеним колегія суддів
вважає, що суд, дослідивши докази та
давши їм належну оцінку, ухвалив
рішення, що відповідає вимогам закону.

Оскільки суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
колегія суддів не вбачає підстав для
зміни або скасування рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307 , ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м.Червонограді
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 21 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Павлишин О.Ф.

Судді:
Мікуш Ю.Р.

Ніткевич А.В.