Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/927/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Ревякіна О. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Савченко С.О.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Ткаченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за апеляційною скаргою ПАТ
КБ «ПриватБанк» на рішення
Компаніївського районного суду від 6
лютого 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_5 про стягнення 12 496
грн.07 коп. заборгованості за кредитним
договором від 26.11.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що 26.11.2007 року
між ним та відповідачем було укладено
кредитний договір у вигляді
встановленого кредитного ліміту у сумі
700 гривень на платіжну картку зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 36% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом із
можливістю зміни кредитного ліміту за
рішенням Банку.

У порушення умов договору
відповідач своєчасно не повертає
відповідні суми кредиту, не сплачує
проценти та інші передбачені договором
платежі. Станом на 31.10.2013 року
заборгованість відповідача склала: 3029
грн.25 коп. по кредиту, 6349 грн.14 коп. - по
процентах за користування кредитом, 2046
грн.44 коп. по комісії, 500 грн. штраф
(фіксована частина), 571 грн.24 коп. - штраф
(процентна складова).

Рішенням Компаніївського районного
суду від 6.02.2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення через
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
недоведеність обставин справи, які суд
вважав встановленими. Вказує на те, що
висновок суду про те, що Банк пропустив
позовну давність є неправильним,
оскільки відповідно до п.9.12 умов та
правил надання банківських послуг, які
є невід»ємною частиною кредитного
договору, він діє на протязі 12 місяців з
його підписання і автоматично
пролонгується на такий же термін, якщо
жодна із сторін договору не заявила про
його припинення. Отже, кредитний
договір діє до цього часу.

Заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
долучені до справи письмові докази,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено,
що 26 листопада 2007 року року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_5 був укладений
кредитний договір шляхом приєднання
(частина перша статті 634 ЦК України).
Відповідно до нього ОСОБА_5 26.11.2007 року
отримав кредит у розмірі 700 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. З 24.12.2007 року Банк
збільшив кредитний ліміт відповідачу
до 3030 грн. Визначено, що погашення
заборгованості здійснюється
позичальником щомісячними платежами у
розмірі 7% від суми заборгованості.

Згідно пункту 9.12 умов і правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
дійшов висновку, що на час звернення
позивача до суду із цим позовом, сплив
строк позовної давності, оскільки
право на звернення до суду за захистом
свого порушеного права у Банку виникло
4.03.2008 року, а фактично позовна заява
подана 12.12.2013 року. При цьому суд
застосував правову позицію, викладену
у п.31 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» у редакції,
яка була чинною на час ухвалення
рішення.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Отже, оскільки строк погашення кредиту
визначено щомісячними платежами, а
прострочена заборгованість за
кредитом виникла 3.03.2008 року, останній
платіж було здійснено відповідачем
25.02.2008 року ( внесено 27 грн. на
погашення процентів за користування
кредитом), суд правильно зазначив, що
право на звернення до суду у Банку
виникло 4.03.2008 року. Таким чином, на час
звернення Банку з цим позовом до суду
- 12.12.2013р. - відбувся сплив позовної
давності за вимогами по погашенню
кредиту і, як наслідок цього, - по сплаті
процентів, комісії та неустойки. Та
обставина, що за повідомленням
представника позивача у судовому
засіданні апеляційного суду строк дії
платіжної карти НОМЕР_1 закінчився лише
у листопаді 2011 року (а.с.71), не впливає на
правильність висновку суду першої
інстанції про сплив позовної давності,
оскільки позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів та процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними платежами, обчислюється з
моменту настання строку погашення
чергового платежу. Зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(процентів). Прострочена
заборгованість за кредитом (тілом) у
повному розмірі ( у сумі заявленої
позовної вимоги - 3029 грн.25 коп.) виникла
31.05.2010 року, отже на час пред»явлення
позивачем цього позову позовна
давність сплила і за останнім черговим
платежем.

Про застосування наслідків спливу
позовної давності відповідач заявив у
суді першої інстанції письмово (а.с.32).

Доводи позивача про те, що укладений
26.11.2007 року кредитний договір діє до
цього часу відповідно до п.9.12 Умов і
правил надання банківських послуг, не
відповідає умовам кредитного договору
(п.п.3.1.1, 5.4 правил користування
платіжною карткою). Оскільки «пам»ятка
клієнта» не є невід»ємною частиною
цього кредитного договору, строк
погашення кредиту у повному обсязі
дорівнює останньому дню місяця,
зазначеного на платіжній картці, яким є
30.11.2011 року.

Наведене свідчить про те, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ч.1ст.308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-314 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» відхилити, а рішення
Компаніївського районного суду
кіровоградської області від 6 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: