Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого: Власова
С.О.,

суддів :
Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі : Чучка
Н.В.,

за участю: представника
прокуратури - Роман М.С.,

представника позивача
ОСОБА_2-ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою прокуратури м.Ужгорода в
інтересах держави, територіальної
громади міста в особі Ужгородської
міської ради на заочне рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
31 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про визнання
права власності на самочинно збудоване
нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2012 року ОСОБА_2 пред'явила
до виконкому Ужгородської міської ради
позов, в якому зазначала, що між нею та
Департаментом міського господарства
Ужгородської міської ради був
укладений договір земельного
сервітуту №52 від 31.10.2012 року, згідно
якого в сервітутне землекористування
їй було надано земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1. В цьому ж році вона
самовільно, без отримання дозвільних
документів, розпочала будівництво
будівлі на відведеній земельній
ділянці. 02.11.2012 року Державною
інспекцією сільського господарства в
Закарпатській області було виявлено
факт самочинного будівництва, у
зв»язку з чим її притягнуто до
адміністративної відповідальності за
ст.53-1 КУпАП. Приписом інспекції №00000005
від 02.11.2012 року позивача було
зобов»язано усунути порушення вимог
земельного законодавства та
приступити до виготовлення дозвільних
документів згідно чинного
законодавства. З метою оформлення
права користування земельною ділянкою,
позивач звернулася до КП «БТІ», яке
01.10.2012 року виготовило технічний
паспорт. Також зазначає, що при
будівництві об»єкта будь-яких прав та
інтересів третіх осіб порушено не було,
комунікації під будівлею не проходять,
шкода завдана внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки нею
повністю відшкодована. Посилаючись на
вказані обставини просила суд визнати
з ОСОБА_2 право власності на самочинно
збудований фундамент, що розташований
на земельній ділянці площею 0,0066 га, за
адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 31.01.2013 року
позовну заяву задоволено. Визнано за
ОСОБА_2 право власності на самочинно
збудований фундамент, що розташований
на земельній ділянці площею 0,0066 га, за
адресою: АДРЕСА_1.

На вказане рішення прокурором
м.Ужгорода в інтересах держави,
територіальної громади міста в особі
Ужгородської міської ради подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на незаконність та необґрунтованість
рішення суду, зокрема,зазначає, що
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. При
цьому, право власності на самочинно
збудоване нерухоме майно може бути за
рішенням суду визнане за особою, яка
здійснила самочинне будівництво на
земельній ділянці, що не була їй
відведена для цієї мети, за умови
надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно. Просить суд
заочне рішення від 31.01.2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити
повністю.

У судовому засіданні представник
прокуратури апеляційну скаргу
підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнав, просив суд її відхилити,
рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до витягу з рішення
Ужгородської міської ради 14 сесії 6
скликання від 27.09.2012 року надано дозвіл
на укладення короткострокового
договору сервітутного користування
земельними ділянками, зокрема: ОСОБА_2
площею 0,003 га (а.с.11).

В подальшому, 31.10.2012 року,
укладено договір земельного сервітуту
№52, згідно якого Департамент міського
господарства Ужгородської міської
ради, в особі директора департаменту
Касперова О.П. надали ОСОБА_2 в
сервітутне землекористування земельну
ділянку для встановлення та
обслуговування тимчасової споруди,
загальною площею 0, 003 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, строком до 26.09.2013
року (а.с.4-5).

Згідно ст.402 ч.2 п.2 ЦК України:
договір про встановлення земельного
сервітуту підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно. Аналогічне положення
закріплене ст.100 ЗК України та в ст.4
Закону України 2Про державну
реєстрацію речових прав та нерухоме
майно та їх обтяжень».

Однак, відмітка про проведення
державної реєстрації Договору на
матеріальному носії Договору відсутня,
не доведено цього факту і позивачем в
ході розгляду справи: не надано жодного
доказу того, що договір земельного
сервітуту №52 від 31.10.2012 року пройшов
держану реєстрацію.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 на
наданій в сервітутне користування
земельній ділянці розпочала
будівництво (на даний час залито
фундамент), самочинно, без надання
будь-яких дозволів та виготовила
технічний паспорт на нього (а.с.7-10).

Частиною 1 ст.376 ЦК України
визначено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Частиною 2 цієї ж статті
визначено, що особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Частина 3 цієї ж статті: право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Враховуючи відсутність доказів
щодо підтвердження державної
реєстрації Договору №52 від 31.10.2012 року,
а також відсутність факту надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно, суд першої інстанції
необґрунтовано, з порушенням норм
матеріального права задовольнив
позовні вимоги та визнав за ОСОБА_2
право власності на самочинно
збудований фундамент.

Крім того, позивач у своїй
позовній заяві посилається на той факт,
що її надана в сервітутне користування
земельна ділянка розміром 0,0066 га, цей
же розмір наданої земельної ділянки
встановлений судом першої інстанції та
викладений в резолютивній частині
рішення, хоча як встановлено в ході
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції розмір наданої в сервітутне
користування ОСОБА_2 земельної ділянки
становить 0, 003 га, тобто висновки суду
не відповідають обставинам справи, що є
безумовною підставою для скасування
судового рішення.

Що стосується усних зауважень в
апеляційному суді представника
позивача про порушення прокурором
положень ст.231 ЦПК України, яка визначає
особливий порядок розгляду заяви про
перегляд заочного рішення, то колегія
вважає, що зазначена вказаною статтею
процедура подання заяви про перегляд
заочного рішення передбачена лише щодо
відповідача. Прокурор подав апеляцію в
інтересах територіальної громади,
якою є Ужгородська міська рада, яка не
була залучена до справи, тому на нього
цей порядок перегляду заочного рішення
не розповсюджується.

Враховуючи наведене, рішення
суду першої інстанції, відповідно до п.
п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п.
2, 309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія судової палати, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокуратури
м.Ужгорода в інтересах держави,
територіальної громади міста в особі
Ужгородської міської ради
-задовольнити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 31 січня 2013 року
-скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно -відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: