Номер провадження 2/489/571/14
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16 квітня 2014 року
місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення
без надання іншого житлового
приміщення,

встановив

В грудні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_3
звернулися до суду із позовом до
ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що
їм, а також неповнолітній ОСОБА_5 на
праві приватної спільної часткової
власності належить квартира АДРЕСА_1 по
1/3 частці кожній.

У квартирі також зареєстрований
відповідач, з яким позивач ОСОБА_1 до 2002
року перебувала у зареєстрованому
шлюбі.

Зазначають, що відповідач не дає їм
можливості нормально жити, оскільки
він зловживає спиртними напоями,
влаштовує сварки, через що
неодноразово приходилось викликати
міліцію.

Посилаючись на викладене, просили суд
висилити відповідача з належної їм
квартири та зобов'язати ВГІРФО
Ленінського РВ УМВС України в
Миколаївській області зняти
відповідача з реєстрації у належній їм
квартирі.

В судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позовній заяві.
Просили позов задовольнити. Вказали, що
відповідач вчиняє дії, що загрожують
знищенням майна, а саме працівниками
енергопастачальної компанії квартиру
було відключено від електроенергії, а
відповідач прийшов і самостійно її
підключив, що може викликати пожежу.

Відповідач в судове засідання не
з"явився, про час і місце розгляду
справи повідомлявся, причини неявки
суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити
заочний розгляд справи.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 2002 року (а. с.
13). Від спільного проживання мають двох
доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7, 8).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого
Управлінням з використання та розвитку
комунальної власності міської ради від
30.12.2008, квартира АДРЕСА_1 на праві
приватної спільної часткової
власності належить ОСОБА_1, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 по 1/3 частці кожній (а. с. 10; 11).

Як зазначають позивачі, ОСОБА_4
зареєстрований та не проживає, однак
іноді приходить ночувати у зазначеній
квартирі. Зазначають, що відповідач не
дає їм можливості нормально жити,
оскільки він зловживає спиртними
напоями, влаштовує сварки, через що
неодноразово приходилось викликати
міліцію.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Незважаючи на наявність
зареєстрованого права власності на
зазначену квартиру у позивачів, а також
норми ст. 317 ЦК України, відповідно до
якої власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, відповідач
перешкоджає їй у користуванні
квартирою.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України
встановлює, що правовий режим
власності визначається виключно
законами України. Стаття 321 ЦК України
встановлює непорушність права
власності. Зокрема, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного житлового
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення (ч. 1
ст. 116 ЖК УРСР).

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач допускає порушення правил
співжиття, у зв"язку з чим з ним
проводилась профілактична бесіда
працівниками міліції (а. с. 15), також
після неодноразового відключення
квартири від електроенергії,
відповідач самовільно підключався
знову, що могло викликати замикання та
пожежу.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши докази долучені до
матеріалів справи щодо їх належності і
допустимості, оцінивши їх в сукупності,
суд дійшов висновку про те, що позов в
частині виселення відповідача без
надання іншого житлового приміщення
обґрунтований і підлягає задоволенню.

Що ж стосується вимог позивача, про
зняття відповідача з реєстрації, то
відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть, а тому в цій
частині позовних вимог слід відмовити,
оскільки виселення ОСОБА_4 з квартири
без надання йому іншого житлового
приміщення є підставою для зняття його
з реєстрації місця проживання,
оскільки є рішенням про позбавлення
права користування квартирою.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про виселення без надання іншого
житлового приміщення - задовольнити
частково.

Виселити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого в АДРЕСА_1 з житлового
приміщення - квартири АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив , за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем шляхом подачі
апеляційної скарги апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв