У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіталл Кривий Ріг», третя
особа - первинна організація
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
Публічного акціонерного товариства
«АрселорМіталл Кривий Ріг», про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства
«АрселорМіталл Кривий Ріг» (далі - ПАТ
«АрселорМіталл Кривий Ріг») про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Позивач обґрунтовував свої
вимоги тим, що він відповідно до наказу
від 21 березня 1991 року з 25 березня 1991
року був прийнятий на роботу на
Криворізький металургійний комбінат
ім. В.І. Леніна, правонаступником якого
є відповідач, на посаду інженера
відділу зовнішньої кооперації
управління головного механіка. З 1
червня 2006 року він працював на посаді
провідного інженера бюро стандартного
механоустаткування відділу
забезпечення устаткуванням і
запасними частинами управління
підприємством. 19 червня 2012 року
адміністрація підприємства видала
наказ за № 892 «Про вивільнення
працівників», згідно з яким посада, на
якій він працював, була виключена зі
штатного розпису. Йому було
запропоновано перелік вільних посад,
які відповідали його освіті та досвіду
роботи, на декілька з яких він
погодився, проте його було все одно
звільнено. Відповідач в порядку,
передбаченому ст. 43 КЗпП України
звернувся до профспілкового комітету,
членом якого був позивач, з приводу
звільнення останнього і отримав
відмову. Позивач просить поновити його
на роботі, а також стягнути середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 28
березня 2013 року до 15 липня 2013 року в
сумі 17592 грн 43 коп.

Рішенням Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 05
вересня 2013 року позов ОСОБА_6
задоволено. Поновлено ОСОБА_6 на роботі
в ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» на
посаді провідного інженера бюро
стандартного механоустаткування.
Стягнуто на користь ОСОБА_6 з ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 17 592 грн 43 коп. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 грудня
2013 року вказане рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення апеляційного суду скасувати, а
рішення суду першої інстанції
залишити в силі, посилаючись на
неправильне застосування апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України встановлено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що рішення щодо
внесення змін до організаційної
структури підприємства одноособово
приймає генеральний директор, який
представляє виконавчий орган
юридичної особи. Чинним законодавством
не передбачено необхідності
погодження питання щодо запровадження
змін в організаційній структури
підприємства з профспілками.
Одночасно, з попередженням про
намічуване вивільнення позивачу
пропонувалась робота на підприємстві,
проте відповідної заяви позивач не
написав, тим самим відмовився від
переведення. Крім того, згода
профспілкового комітету, членом якої є
позивач є необґрунтованою.

Проте, з такими висновками
апеляційного суду повністю погодитись
не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач з 1
червня 2006 року працював на посаді
провідного інженера бюро стандартного
механоустаткування відділу
забезпечення устаткуванням і
запасними частинами управління
підприємством (а.с.9-14 т. 1).

Адміністрацією ПАТ «АрселорМітал
Кривий Ріг» 20 січня 2012 року був виданий
наказ № 78 від 20 січня 2012 року «Про
вдосконалення організаційної
структури управління глави
адміністрації з постачання», за яким
чисельність декількох підрозділів та
відділів за штатною чисельністю 282
одиниці фактично скоротилася до 153
одиниць, в тому числі і підрозділ де
працював позивач (а.с. 15 т. 1).

19 червня 2012 року на виконання вказаного
вище наказу №78 від 20 січня 2012 року
керівництвом ПАТ «АрселорМітал Кривий
Ріг» був виданий наказ «Про
вивільнення працівників», за яким
скороченню підлягало, в тому числі,
підрозділ де працював позивач та його
посада (а.с. 16 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до актів про надання роботи
від 29 листопада 2012 року (а.с. 17
т. 1), від 10 січня 2013 року (а.с. 18 т. 1) та
від 25 лютого 2013 року (а.с. 19 т.
1), відповідачем було запропоновано
позивачу ряд вільних вакансій на
декілька з яких позивач погодився.

01 березня 2013 року відповідач звернувся
до профспілкового комітету ППО ПМГУ
ПАТ «АрселорМітал Кривий Ріг» з
поданням №05-638 щодо отримання згоди на
звільнення ОСОБА_6 (а.с. 20 т. 1).

11 березня 2013 року рішенням президії
профкому ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» №149, виписка з якого наявна в
матеріалах справи (а.с. 21 т. 1),
адміністрації підприємства
відповідача було відмовлено в наданні
згоди на звільнення позивача. Вказана
відмова у наданні згоди обґрунтована
порушенням відповідачем п. 4.1
колективного договору та п. 2.16
Галузевої угоди
гірничо-металургійного комплексу
України на 2011-2012 рр., зокрема, що
адміністрація довела до відома
профспілки про намічене скорочення
штату працівників вже після видання
наказу №892 від 19 червня 2012 року та не
були проведені відповідні
консультації з профкомом. Водночас
адміністрація не перевела позивача на
вакантні місця, обрані працівником із
запропонованих адміністрацією (акт від
10 січня 2013 року, від 25 лютого
2013 року).

Відповідно до наказу №270/л від 27
березня 2013 року, за підписом
в.о. директора департаменту з
персоналу ОСОБА_7 позивач був
звільнений з займаної посади на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 29 т.
1).

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірванні
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що
розірвання трудового договору з
підстав передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України,
може бути проведено лише за згодою
виборчого органу первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник. У випадках передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник,
розглядає у п'ятнадцятиденний строк
обґрунтоване письмове подання
власника або повноваженого ним органу
про розірвання договору з працівником.
Рішення виборчого органу первинної
профспілкової організації про відмову
в наданні згоди на розірвання договору
повинно бути обґрунтованим. У разі якщо
в рішенні немає обґрунтування відмови
в наданні згоди на розірвання
трудового договору, власник або
уповноважений ним орган має право
звільнити працівника без згоди
виборчого органу первинної
профспілкової організації.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Згідно із п. 9.6 колективного договору
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» рішення
про ліквідацію, перепрофілювання,
реорганізацію структурних підрозділів
приймається після погодження з
профспілковим комітетом.

Відповідно до п. 4.1 колективного
договору ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» власник зобов'язується не
допускати необґрунтованого скорочення
робочих місць і приймати рішення,
наслідком яких може бути звільнення
працівників по п. 1 ст. 40
КЗпП України, без попереднього
погодження з виборними органами
первинних профспілкових організацій
підприємства.

У відповідності до п. 2.16 Галузевої
угоди гірничо-металургійного
комплексу України на 2011-2012 роки, у разі
виникнення об'єктивних причин, через
які неминучі звільнення працівників з
ініціативи власника, проводити їх лише
за умови попереднього (не пізніше ніж
за 3 місяці до намічуваних звільнень)
письмового повідомлення відповідного
профоргану про причини і обсяги цих
звільнень, терміни вивільнення,
спеціальності, категорії та
кваліфікації працівників, що
підлягають такому звільненню, а також
про заплановані і здійснені заходи, які
спрямовані на працевлаштування
працівників, що підлягають
вивільненню.

Згідно зі ст. 13 Конвенції Міжнародної
організації праці № 158 про припинення
трудових відносин з ініціативи
роботодавця 1982 року, ратифікованою
Україною 04 лютого 1994 року, коли
роботодавець планує припинення
трудових відносин з причин
економічного, технологічного,
структурного або аналогічного плану,
він своєчасно надає відповідним
представникам працівників інформацію
щодо цього питання, зокрема інформацію
про причини передбачуваних звільнень,
кількість і категорії працівників,
яких це може стосуватися, та строк,
протягом якого їх буде проведено.

Враховуючи зазначені норми права,
апеляційний суд дійшов передчасного
висновку про відмову в поновлені
позивача на роботі, з підстав
відсутності обґрунтування відмови
профспілкового комітету у наданні
згоди на звільнення позивача та
правомірність звільнення відповідачем
ОСОБА_6 без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації,
оскільки президією профкому
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у
рішенні №149 від 11 березня 2013 року (а.с. 21
т. 1) наведене обґрунтування відмови у
звільнені позивача з займаної посади,
зокрема, з підстав порушення
відповідачем п. 4.1 колективного
договору та п. 2.16 Галузевої угоди
гірничо-металургійного комплексу
України на 2011-2012 рр. Зауважуючи про те,
що відповідачем було дотримано вимоги
ст. 49-2 КЗпП України щодо можливого
переведення на іншу посаду апеляційний
суд зазначив, що позивач відповідної
заяви про таке переведення не писав, а
отже відмовився від подальшого
працевлаштування, залишивши поза
увагою те, що відповідно до актів про
надання роботи від 10 січня 2013 року (а.с.
18 т. 1) та від 25 лютого 2013 року (а.с. 19 т. 1),
позивач погодився на декілька
вакансій, запропонованих відповідачем
з відповідних переліків. Водночас
матеріали справи не містять даних щодо
запрошення позивача для проходження
співбесіди у відповідних структурних
підрозділах. Зазначаючи, що наказ про
звільнення позивача підписаний в.о.
директора департаменту з персоналу, як
особою, яка мала відповідні
повноваження не звернув уваги на те, що
ні з виданих відповідачем довіреностей
на ім'я в.о. директора департаменту з
персоналу (а.с. 27-29 т. 3), ні з п. 4.2
посадової інструкції (а.с. 31-39 т. 3) не
вбачається, що в переліку прав
директора департаменту з персоналу є
такі права, як приймання на посаду та
звільнення з займаної посади.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду підлягає скасуванню
з передачею справи на новий розгляд до
цього ж суду з підстав, передбачених ч. 2
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області від 04 грудня
2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: М.В.
Дем'яносов В.І. Мартинюк М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук