Справа № 750/2340/14
Провадження № 2/750/1026/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в
складі :

головуючого судді Рахманкулової
І.П.

при секретарі Разумейко К.М.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и
в:

позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, в якому просила визнати за
нею право власності на: 1/2 частину
гаражу НОМЕР_1, блоку НОМЕР_2, що
знаходиться в автокооперативі №27 в м.
Чернігові; 1/2 частину будівельних
матеріалів та обладнання дачного
будинку та інших споруд, які
використані для будівництва будинку на
дачній ділянці НОМЕР_3 садівничого
товариства «Рябінушка», с. Півці. Крім
того, позивач просила стягнути з ОСОБА_3
на її користь 1/2 частину вартості
гаражу НОМЕР_4 автокооперативу №21 м.
Чернігова в розмірі 40000 грн., а також 1/2
частину вартості земельної ділянки по
АДРЕСА_1 в розмірі 40 000 грн. Також у заяві
про збільшення позовних вимог від
07.04.2014 року позивач просила встановити
факт її проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у період з
07.12.1983 року по 15.01.1999 року.

Обгрунтувала позивач свої вимоги тим,
що з відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 19.07.1967 року, від
якого сторони мають двох повнолітніх
дітей.

У грудні 1983 року у зв'язку з частими
сварками, шлюб було розірвано, проте
15.01.1999 року між сторонами знову було
зареєстровано шлюб, який у подальшому
розірвано згідно рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова 22.11.2012 року.
Позивач зазначає, що за час перебування
в офіційному розлученні з грудня 1983
року по січень 1999 року вони з
відповідачем продовжували проживати
однією сім'єю, вести спільне
господарство, виховувати дітей, а тому
майно, придбано за вказаний період, є їх
спільною сумісною власністю, що
підлягає поділу. Оскільки частину
спільного сумісного майна відповідач
відчужив без згоди позивача, а саме
гараж НОМЕР_4 автокооперативу №21 в м.
Чернігові та земельну ділянку по
АДРЕСА_1 а тому позивач просить
стягнути 1/2 вартості вказаного майна.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали заявлений позов
та просили суд його задовольнити.

Відповідач та його представник проти
позову заперечували, посилаючись на те,
що зазначене позивачем майно належить
або належало відповідачу на праві
приватної власності і не є та не було
спільною сумісною власністю подружжя,
а тому підстави для задоволення позову
відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, дослідивши
письмові докази у справі, суд не вбачає
підстав для задоволення позову,
виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі в періоди: з
19.07.1967 року по 07.12.1983 року та з 15.01.1999 року
по 22.11.2012 року.

Відповідач у 1987 році став членом
садівничого товариства «Рябінушка» с.
Півці, що підтверджується членською
книжкою та довідкою голови садівничого
кооперативу, тобто у період, коли не
перебував у зареєстрованому шлюбі з
позивачем. (а.с.39-41)

Позивач у позові зазначила, що
будівництво дачного будинку
відбувалося у 1988 році. Відповідач також
в судовому засіданні стверджував, що
дачний будиночок був побудований у
період з 1988 по 1989 роки.

Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Дачний будиночок знаходиться на
земельній ділянці площею 0,07 га, яка
належить ОСОБА_3 на праві приватної
власності на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЧН №139254 від 07.07.2003 року, виданого
на підставі рішення 6 сесії 24 скликання
Чернігівської міської ради від 28.01.2003
року. (а.с.38)

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України (що був чинним на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядженням цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Статтею 13 Кодексу про шлюб та сім'ю
України було передбачено, що права і
обов'язки подружжя породжує лише шлюб,
укладений у державних органах
реєстрації актів громадянського стану.
Час виникнення прав і обов'язків
подружжя визначається моментом
реєстрації шлюбу в органах реєстрації
актів громадянського стану.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пункті 12 постанови Пленуму Верхового
Суду України від 12 червня 1998 року №16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України»,
спори про поділ майна осіб, які живуть
однією сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з пунктом 1 статті
17 Закону України «Про власність»,
відповідних норм ЦК Української РСР та
з урахуванням п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року №29 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності».

Згідно п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня
1995 року №29 «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності», розглядаючи
позови, пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 КпШС
України), а й майно, придбане внаслідок
спільної праці членів сім'ї, або майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, коли укладеною між ними
письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю (п.п.1, 2
ст.17, ст.18 Закону України «Про
власність»).

Позивач у своїй заяві від 07.04.2014 року
про збільшення позовних вимог
зазначає, що під час її спільного
проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 без
реєстрації шлюбу, а саме з 1983 по 1999 роки,
внаслідок спільної праці та спільного
бюджету було побудовано дачний
будиночок НОМЕР_3 в садівничому
товаристві «Рябінушка» с. Півці, два
гаражі та придбано земельну ділянку по
АДРЕСА_1

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, дачний будиночок був
побудований з 1988 по 1989 роки, тобто у той
час, коли ще не діяв Закон України «Про
власність» від 07.02.1991 року, а чинним на
той час Кодекс про шлюб та сім'ю України
виникнення майнових прав у подружжя
пов'язував лише з реєстрацією шлюбу в
органах РАГСу, а оскільки сторони на
час будівництва дачного будиночку не
перебували у зареєстрованому шлюбі, а
тому він не може бути спільним майном
подружжя.

Щодо іншого майна, яке позивач просить
поділити, є гараж НОМЕР_4 в
автокооперативі №21 в м. Чернігові. З
матеріалів справи вбачається, що
членом автокооперативу №21 у м.
Чернігові ОСОБА_3 став у 1996 році, а вибув
з членів автокооперативу 27.07.2006 року.
(а.с.41) Право власності на гараж не було
оформлене, а тому відсутні документи
щодо придбання чи продажу гаражу. Крім
того, у період з 1983 по 1999 роки
відповідач не перебував у
зареєстрованому шлюбі з позивачем.

Членом автомобільного кооперативу №27
у м. Чернігові ОСОБА_3 став лише 11.12.2012
року, тобто після розірвання
повторного шлюбу з позивачем. У період
з 05.05.2006 року по 11.12.2012 року членом
автокооперативу №27 була донька сторін
ОСОБА_13 і за нею був зареєстрований
гараж НОМЕР_1, блок НОМЕР_2, а з 11.12.2012
року гараж був переоформлений на її
батька - ОСОБА_3, який був членом
автокооперативу №27 з 11.12.2012 року по
02.11.2013 року, що підтверджуються
довідкою голови правління АК №27 від
26.03.2014 року (а.с.44)

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 була
придбана ОСОБА_3 за договором купівлі -
продажу від 25.06.1996 року №2-2910, тобто у
період, коли він не перебував у шлюбі з
позивачем, а відчужена ним 23.11.2005 року.
(а.с.18).

Тобто, земельна ділянка належала
ОСОБА_3 на праві приватної власності, а
тому поділу вона також не підлягає.

Відповідач у судовому засіданні
заперечував проти доводів позивача
щодо їх спільного проживання однією
сім'єю після розірвання шлюбу у 1983 році.

Зокрема, відповідач зазначив, що
повторна реєстрація шлюбу 15.01.1999 року
була викликана необхідністю обміняти
2-кімнатну квартиру (тоді ще не
приватизовану), на більшу - 3-кімнатну,
оскільки очікувалося народження онука.
Обмін неприватизованих квартир був
можливим лише при вселенні членів
сім'ї, а тому відповідач погодився на
повторну реєстрацію шлюбу з позивачем,
керуючись інтересами доньки.

Допитані в судовому засіданні свідки
позивача ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_10 доводили суду, що у
період з 1983 по 1999 роки сторони
проживали однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, вели спільне господарство.

Натомість свідки відповідача ОСОБА_14,
ОСОБА_8, ОСОБА_12 в судовому засіданні
заперечували існування сімейних
відносин між сторонами у період, коли
вони не перебували у зареєстрованому
шлюбі.

Проте, вказані доводи не мають
істотного значення для справи,
оскільки спільне проживання чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу у період
дії Кодексу про шлюб та сім'ю, в тому
числі до прийняття Закону України «Про
власність» не породжувало права
спільної сумісної власності на майно,
придбане під час такого проживання, а
отже і права на поділ такого майна.

Враховуючи вищевикладене, підстав для
задоволення позову суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и
в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
І.П. Рахманкулова