Єдиний унікальний номер 267/7126/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3171/2014
Головуючий у 1 інстанції -
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 29 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів та додаткових витрат на
утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3
частини з усіх видів заробітної плати
ОСОБА_1 щомісячно, однак не менш ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 03
жовтня 2013 року і до досягнення дитиною
повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в
рахунок компенсації витрат на
лікування неповнолітньої дочки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у період 2010-2011 роки 4 885грн.

Додатковим рішенням Гірницького
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 07 квітня 2014 року вирішено
питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду в частині
стягнення з нього додаткових витрат на
лікування дитини через неповне
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд першої
інстанції неправомірно відмовив у
прийнятті дублікату заяви про переказ
готівки від 23.02.2011р. на суму 5 300грн з
призначенням платежу «плата за послуги
розміщення згідно рахунку №42 від
29.12.2010р.» та дійшов помилкового
висновку про стягнення з нього
додаткових витрат на лікування дитини.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
доводи апеляційної скарги, рішення
суду в частині стягнення додаткових
витрат просив скасувати.

Позивач в судовому засіданні
апеляційного суду заперечувала проти
доводів апеляційної скарги, просила її
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
не заперечується сторонами, що ОСОБА_1
та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4), яка з народження і по
теперішній час мешкає разом із своєю
матір'ю (позивачем у справі).

Згідно медичної довідки №16, наданої
комунальною медичною установою «Центр
первинної медико-санітарної допомоги
№2 м.Макіївки Донецької області» від
04.05.2012р., витягу з історії розвитку
дитини (а.с.22, 25), малолітня дитини має
статус дитини - інваліда до 18 років,
потребує нагляду невролога, ортопеда,
окуліста, ендокринолога, курсів
відновного лікування в центрі
нейрореабілітації, курсів
нейрофізіологічної реабілітації,
санаторно-курортного-лікування.

Судом також встановлено та визнано
відповідачем, що ОСОБА_3 у 2010, 2011рр.
проходила лікування у ТОВ «Міжнародна
клініка відновного лікування»
м.Трускавець та позивачкою за час
перебування ОСОБА_3 у даній установі
сплачено 12 225грн. (в тому числі за
лікування 8 425грн., за проживання
протягом лікування за той самий період
3 800грн.) (а.с.68), що підтверджується
копіями банківських квитанцій
(оригінали яких були надані для огляду
суду), від 11.03.2010р. на суму 4 425грн., від
21.06.2010р. на суму 2 500грн., від 15.07.2010р. на
суму 1 300грн., від 24.11.2011р. на суму 4 000грн.
(а.с.19-21, 69). Платником у зазначених
квитанціях зазначено ОСОБА_3, оскільки
це була вимога лікувального закладу,
проти чого сторони не заперечували.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог в частині стягнення
аліментів, суд першої інстанції
послався на ст.ст.180, 181 СК України та
врахувавши визнання відповідачем
позову в частині розміру аліментів,
стягнув з останнього на користь
позивачки на утримання дитини аліменти
в розмірі 1/3 частини всіх його доходів.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
додаткових витрат на дитину, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачкою
доведено понесення витрат на лікування
дитини за період 2010-2011рр., тому (за
відсутності доказів з боку відповідача
про понесення даних витрат) визначив
суму компенсації у розмірі 4 885грн.,
вважаючи її обґрунтованою.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України встановлено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, погоджується з
висновком суду в частині, що
оскаржується відповідачем, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.1 ст.185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення. Додаткові витрати на дитину
можуть фінансуватися наперед або
покриватися після їх фактичного
понесення разово, періодично або
постійно, що визначено ч.ч.2, 3 ст.185 СК
України).

У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до
передбаченої ст.185 СК України участі в
додаткових витратах на утримання
дитини, викликаних особливими
обставинами (розвитком її здібностей,
хворобою, каліцтвом тощо), можна
притягати лише батьків. У цих випадках
ідеться про фактично зазнані або
передбачувані витрати…

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Суд першої інстанції повно й всебічно
з`ясував обставини справи, зібраним
доказам дав належну оцінку та дійшов
правильного висновку про те, що
визначена позивачкою сума додаткових
грошових витрат викликана особливими
обставинами, пов`язаними з
оздоровленням дитини ОСОБА_3, участь у
яких зобов'язаний брати відповідач,
тому обґрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивачки
частину вартості вказаних витрат у
сумі 4 885грн., частково задовольнивши
позовні вимоги ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про
неправомірну відмову суду у прийнятті
дублікату заяви про переказ готівки
від 23.02.2011р. на суму 5 300грн., які свідчать
про участь апелянта у додаткових
витратах на лікування дитини є
необґрунтованими, оскільки в розумінні
ст.180 СК України обов`язок утримувати
дитини, в т.ч. брати участь у додаткових
витратах на дитину, є рівною мірою
обов`язком як матері, так і батька.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції - залишенню без
змін.

В іншій частині рішення суду сторонами
не оскаржувалося.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Головуючий:

Судді: