Справа № 447/4193/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий
Провадження № 22-ц/783/2075/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії
державного виконавця ВДВС
Миколаївського РУЮ Львівської області,
-

ВСТАНОВИЛА:

Представник стягувача ОСОБА_3
звернувся в Миколаївський районний суд
Львівської області зі скаргою на дії
державного виконавця, відповідно до
якої просить суд визнати бездіяльність
ВДВС Миколаївського РУЮ неправомірною,
зобов'язати ВДВС Миколаївського РУЮ
направити довідку про нарахування
заборгованості по аліментах
представнику стягувача, звернути
стягнення на кошти, що знаходяться на
рахунках боржника у банках,
витребувати від ВДВС Миколаївського
РУЮ матеріали виконавчого провадження
№ВП36110109 та пояснення про неналежне
виконання своїх обов'язків. В
обгрунтування скарги вказує, що згідно
рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 29.03.2012 року
присуджено стягувати зі ОСОБА_4
аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі по 900,00 гривень на
кожну дитину, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 19.03.2012
року до досягнення найстаршою дитиною
повноліття. Однак, боржник перестав
сплачувати аліменти. Державним
виконавцем з цього приводу не було
вжито заходів передбачених Законом
України «Про виконавче провадження» з
метою примусового виконання рішення
суду. Тому скаржник просить визнати
бездіяльність державного виконавця з
примусового виконання рішення суду
неправомірною та зобов'язати його
усунути порушення прав стягувача.

Ухвалою Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
в задоволенні скарги відмовлено.

Дану ухвалу оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подавши апеляційну
скаргу, у якій зазначає, що ухвала
підлягає скасуванню з підстав
неповного з'ясовання судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення й неправильним
застосуванням судом норм
матеріального права. Вказує, що ВДВС
Миколаївського РУЮ не вжив
передбачених законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі не вчинив виконавчих дій, не
здійснив заходів, необхідних для
своєчасного і повному обсязі виконання
рішення, зазначеному в документі на
примусове виконання рішення, у спосіб
та в порядку, встановленому виконавчим
документом і законом. Звертає увагу що
державним виконавцем були порушені
вимоги ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», а начальником
ВДВС здійснювалося не належним чином
контроль та вжиття всіх необхідних
заходів щодо примусового виконання
рішення суду.

Просить скасувати ухвалу
Миколаївського районного суду
Львівської області від 30 грудня 2013 року
та ухвалити нову ухвалу - про
задоволення вимог скарги в повному
обсязі.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, представник ОСОБА_3 та
представник відділу державної
виконавчої служби Миколаївського РУЮ в
судове засідання не з'явилися, хоча про
розгляд справи повідомлені належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.
50-53), про причини неявки суд не
повідомили та з клопотанням про
відкладення розгляду справи не
звертались, тому розгляд справи
відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України
здійснюється колегією суддів за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього кодексу, порушено
їх права чи свободи.

У відповідності до ч.1,3 ст. 5 Закону
України «Про виконавче провадження»
вимоги державного виконавця щодо
виконання рішень обов'язкові для всіх
органів, організацій, посадових осіб,
фізичних і юридичних осіб на території
України. Невиконання законних вимог
державного виконавця тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику. У разі наявності
заборгованості із сплати аліментів
понад три місяці стягнення може бути
звернено на майно боржника. Звернення
стягнення на заробітну плату не
перешкоджає зверненню стягнення на
майно боржника. За наявності
заборгованості із сплати аліментів у
розмірі, що сукупно перевищує суму
відповідних платежів за шість місяців,
державний виконавець звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності за злісне ухилення
від сплати аліментів.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» передбачено, що при розгляді
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби суди повинні враховувати, що
Законом про виконавче провадження
передбачено заборону на зловживання
процесуальними правами під час
здійснення виконавчого провадження.
Так, державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачені Законом про
виконавче провадження заходи
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (частина
перша статті 11), а особи, які беруть
участь у виконавчому провадженні,
зобов'язані сумлінно користуватися
усіма наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в повному
обсязі вчинення виконавчих дій
(частина сьома статті 12).

Відмовляючи в задоволенні скарги
районний суд виходив з того, що
державним виконавцем не порушено вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а дії які вимагає вчиняти
представник стягувача не є
обов'язковими до вчинення на даній
стадії примусового виконання рішення
суду.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий грунтується на вимогах
закону та матеріалах справи, оскілки
скаржником не доведено невиконання
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Миколаївського РУЮ вимог Закону
України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення колегія суддів не
вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що у суду першої
інстанції було достатньо
обґрунтованих підстав для відмови в
задоволенні скарги, а тому приходить до
висновку, що ухвала постановлена з
дотриманням норм закону, підстави для
її скасування відсутні, а відтак,
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши ухвалу Миколаївського
районного суду Львівської області від
30.12.2013 року без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313,
п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного
суду м. Львова від 30 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська