№ апеляційного
провадження:22-ц/796/3351/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Бартащук
Л.П.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
Лапшикової О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційні скарги
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит», в особі
Філії «Центральне регіональне
управління» ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_4 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 11 грудня 2013 року

У справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4, треті
особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
Дніпровський районний відділ
Державної міграційної служби України у
м. Києві, Реєстраційна служба Головного
управління юстиції у м. Києві про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 грудня 2013 року позов
задоволено частково ( т. 1 а.с. 195-200).

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
представник Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит», в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» (надалі Банк) подав апеляційну
скаргу на рішення суду посилаючись на
його незаконність та
необґрунтованість. Вважає, що судом не
повно з'ясовані обставини справи,
зокрема, відмовляючи у задоволенні
позовних вимог щодо визнання за Банком
обсягу прав та повноважень
іпотекодавця для здійснення
купівлі-продажу предмета іпотеки,
виселення і визнання такими, що
втратили право користування усіх
зареєстрованих мешканців квартири -
предмету іпотеки, суд не застосував
законодавство, що підлягало
застосуванню, та фактично, звернувши
стягнення на предмет іпотеки, надавши
право Банку на його продаж, позбавив
останніх можливості реалізувати
надане судом право, в порушення вимог
ст. 39 ЗУ «Про іпотеку», якою
передбачено зазначення в рішенні суду
щодо передачі предмета іпотеки в
управління іпотекодержателя на період
до його реалізації з визначенням
певного кола прав. Крім того,в
порушення вказаної статті, що
передбачає право суду зазначити в
рішенні про виселення мешканців, якщо
предметом іпотеки є житловий будинок
або житлове приміщення. Крім того,
згідно зі ст. 40 ЗУ «Про іпотеку»,
зареєстрованим мешканцям було
направлено вимоги про усунення
порушень, шляхом звільнення іпотечної
квартири та зняття з реєстрації всіх
зареєстрованих мешканців, порядок
направлення таких вимог
іпотекодержателем дотриманий, що судом
не було взято до уваги. З урахування
викладеного в апеляційній скарзі,
просив скасувати рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Крім того, не погодившись з рішенням
суду, апеляційну скаргу подала ОСОБА_4,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість. Вважає, що судом
необґрунтовано взято до уваги
розрахунок суми заборгованості Банку,
оскільки останній є недостовірним,
клопотання відповідача про
забезпечення доказів, шляхом
витребування деталізованих виписок
про рух коштів на рахунку позичальника,
судом першої інстанції проігноровано,
та не досліджено яким чином Банк
розподіляв платежі ОСОБА_4 Вважає
також, що судом не мотивована
співмірність суми заборгованості за
кредитом та іпотечного майна, у
відповідності до вимог п. 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 30.03.2012 р. за №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин».
З урахування викладеного в апеляційній
скарзі, просила скасувати рішення в
частині задоволених позовних вимог та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню, а
апеляційна скарга Банку підлягає
частковому задоволенню, зі скасуванням
рішення в частині вимог щодо надання
Банку певного обсягу прав та
повноважень для здійснення продажу
предмету іпотеки, на підставі
наступного.

Судом встановлено, що 13.04.2007 року між
ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4
укладено кредитний договір №42-07-И/02,
згідно якого останній надано кредит у
сумі 84 100 доларів США на придбання
квартири АДРЕСА_1, /т. 1 а.с. 20-22/ того ж дня
укладено іпотечний договір щодо
передачі вказаної квартири як предмета
іпотеки ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит».
/т. 1 а.с. 29-30/

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_4 за вказаним кредитним
договором, з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
укладено договори поруки від 13.04.2007 р.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості у
розмірі 1 242 839 грн. 40 коп., суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з вимог
ст. 525, 526 ЦК України, згідно з якими
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином, одностороння відмова
від зобов'язань не допускається, а за
змістом ст. 590 ЦК України та ст. 33 ЗУ «Про
іпотеку», іпотекодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави в разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань,
врахувавши при цьому співмірність
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, з урахуванням
Аналітичного звіту про визначення
вартості предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо
відсутності деталізації розрахунку
заборгованості, механізму
розподілення платежів та
недостовірності розрахунку
заборгованості, колегія суддів не бере
до уваги, оскільки ОСОБА_4 в порядку ст.
60 ЦПК України не вказує, яким чином дана
обставина впливає на розмір
заборгованості по кредитному договору
та спростовується наявними в
матеріалах справи поясненнями Банку з
деталізацією розрахунку аннуїтетних
платежів /т. 1 а.с. 160-166/

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо
відсутності мотивування співмірності
суми заборгованості та вартості
іпотечного майна, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки вказана
обставина спростовується дослідженим
судом першої інстанції Аналітичним
звітом, виконаним ПП «Аналітичне Бюро
інновацій та Консалтингу» про
визначення вартості предмета іпотеки
/т. 1 а.с. 44-65/, здійсненого з дотримання
процедури оцінки майна, визначеній ЗУ
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні», який ОСОБА_4 не оскаржувався.

Відмовляючи в частині вимог про
виселення і зняття з реєстрації
мешканців квартири, що є предметом
іпотеки, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з вимог ч. 4 ст. 9,
ст. 109 Житлового кодексу УРСР, ст.ст. 39-40
ЗУ «Про іпотеку» та п. 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 30.03.2012 р. за №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
про те, що примусове виселення
допускається в разі якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або в інший
погоджений сторонами строк. Докази
отримання відповідачем письмової
вимоги про звільнення квартири в
матеріалах справи відсутні, а тому
вказані вимоги є передчасними.

Доводи апеляційної скарги
представника Банку щодо обов'язкового
зазначення в рішенні суду про визнання
зареєстрованих мешканців предмета
іпотеки - квартири такими, що втратили
право користування нею та виселення у
відповідності до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки процедуру, визначену ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку» щодо примусового
виселення зі спливом одного місяця з
дня отримання вимоги про звільнення
квартири Банком не дотримано, оскільки
докази направлення Банком такої вимоги
не свідчать про її отримання.

Відмовляючи в частині вимог позову,
викладених в п.4-6 позовної заяви, щодо
надання Банку прав подавати від імені
іпотекодавця документи, необхідні для
здійснення державної реєстрації права
власності на предмет іпотеки,
здійснювати усі платежі, що стосуються
предмету іпотеки, отримувати витяги з
реєстрів та інше, суд першої інстанції
виходив з того, що такий спосіб захисту
прав та інтересів не передбачений ст. 16
ЦК України, а наявність таких прав у
Банку передбачена ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та Порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України для осіб, які мають речове
право на чуже нерухоме майно.

Однак з таким висновком суду в цій
частині погодитись не можна з
наступних підстав.

У відповідності до вимог п. 42 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 30.03.2012 р. за №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
резолютивна частина рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 ЗУ «Про
іпотеку», так і положенням пункту 4
частини першої статті 215 ЦПК України.

Статтею 39 ЗУ «Про іпотеку» передбачені
вимоги до змісту рішення суду про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме, у разі задоволення
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, у рішенні суду, крім
загального розміру вимог та всіх його
складових, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, опису нерухомого майна, за
рахунок якого підлягають задоволенню
вимоги іпотекодержателя, визначення
способу реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування - процедури продажу,
встановленої ст. 38 цього Закону,
початкової ціни предмета іпотеки для
його подальшої реалізації, також
зазначаються заходи щодо забезпечення
збереження предмета іпотеки або
передачі його в управління на період до
його реалізації, якщо такі необхідні.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про обґрунтованість
доводів апеляційної скарги Банку в
частині надання Банку певного обсягу
прав та повноважень для здійснення
продажу предмету іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», в особі Філії
«Центральне регіональне управління»
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 грудня 2013 року -
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про надання Банку
певних прав та повноважень, що
стосуються предмету іпотеки, ухваливши
в цій частині нове рішення наступного
змісту:

Надати Публічному акціонерному
товариству «Банк «Фінанси та Кредит», в
особі Філії «Центральне регіональне
управління» ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит», в тому числі, але не
обмежуючись:

- всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу квартири АДРЕСА_1;

- право підпису договору
купівлі-продажу;

- право на отримання від приватного
нотаріуса Київського нотаріального
округу ОСОБА_8 дублікату договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 13
квітня 2007 року та при необхідності у
відповідних установах, організаціях,
підприємствах незалежно від форм
власності та підпорядкування чи
органах нотаріату правовстановлюючих
документів на предмет іпотеки в тому
числі технічного паспорту;

- право отримати в органах державного
реєстру прав власності, нотаріуса, при
необхідності у відповідних установах,
організаціях, підприємствах незалежно
від форм власності та підпорядкування
чи органах нотаріату Витяг з
Державного реєстру прав на предмет
іпотеки квартиру АДРЕСА_1 та всіх
документів, пов'язаних з предметом
іпотеки;

- право на отримання довідки про склад
сім'ї або зареєстрованих осіб у
квартирі АДРЕСА_1;

- право подавати від імені
Іпотекодержателя в органи Державної
реєстрації прав, нотаріусу документи,
необхідні для здійснення державної
реєстрації права власності на предмет
іпотеки, згідно отриманих дублікатів
правовстановлюючих документів та
отримувати останні, а також подавати
відповідні заяви, документи та
отримувати інші документи від імені
іпотекодавця, що пов'язані з оформлення
права власності на квартиру АДРЕСА_1;

- право здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмету іпотеки квартири
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: