Провадження № 22ц/779/813/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Бойчука І.В., Горейко М.Д.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "
Приватбанк ") до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
25 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

20.09.2013 року ПАТ КБ " Приватбанк "
звернулось до суду із зазначеним
позовом посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору від
22.07.2008 року між ними та ОСОБА_2 було
улкадено кредитний договір на суму 20 000
доларів США на термін до 21.07.2018 року. В
порушення умов кредитного договору
відповідач свої зобов'язання не
виконав, тому станом на 04.09.2013 року має
заборгованість в розмірі 15 787,37 доларів
США, що в еквіваленті до національнї
валюти становить 126 141,08 грн. В
забезпечення виконаня зобов'язання за
кредитним договором було укладено
договір поруки з поручителем ОСОБА_3,
відповідно до умов якого боржник та
поручитель несуть відповідальність як
солідарні боржники.

Просило задовольнити позов і стягнути
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 15787,37 доларів США, та судові
витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 25.02.2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
солідарному порядку на користь ПАТ КБ "
Приватбанк " 126 141 грн. 08 коп.
заборгованості та судові витрати.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_3 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Вказала, що згідно п.5 Договору поруки, у
випадку невиконання боржником
якого-небудь обов'язку, передбаченого
п.1 цього Договору, кредитор направляє
на адресу поручителя письмову вимогу
із зазначенням невиконаного обов'язку.
Зазначила, що як вбачається із доданого
до позовної заяви розрахунку
заборгованості, невиконання договору
боржником розпочалось ще з листопада
2008 року, обов'язки не виконувались
регулярно на протязі 2010-2013 років. В
судовому засіданні представник
позивача ствердив про те, що останній
платіж поступив від боржника 23.04.2012
року.

В договорі поруки не встановлено
строку звернення до поручителя у разі
невиконання боржником зобов'язань по
кредитному договору, а повідомлення
про існування заборгованості було
направлено на її адресу тільки 07.07.2013
року. Тому вважає, що оскільки кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив вимоги до
поручителя, то порука припинилася, і
підстав для стягнення з поручителя
суми заборгованості за кредитним
договором немає. Якщо б Банк вчасно
повідомив її про порушення боржником
виконання зобов'язання, то вона б
відповідно мала можливість вжити
засобів щодо впливу на останнього, або
сама сплачувати регулярні платежі.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити частково, стягнувши
з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним
договором в сумі 126 141 грн. 08 коп. та
судові витрати, а в позові Банку до неї
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно з кредитним
договором № 130К від 22.07.2008 року, ПАТ КБ
"Приватбанк" надало ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 20 000 доларів США з кінцевим
терміном повернення 21.07.2018 року (а.с.11-13).

В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору, 22.07.2008 року було
укладено договір поруки з ОСОБА_3
(а.с.16), згідно умов якого остання
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник, за всіма його
зобов'язаннями за основним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не
виконував взяті зобов'язання щодо
виконання умов договору, в результаті
чого станом на 04.09.2013 року виникла
заборгованість в розмірі 15 787 доларів
США, що в гривневому еквіваленті
складає 126 141 грн. 08 коп., а саме: 7056,68
доларів США - заборгованість за
кредитом; 4029,41 доларів США -
заборгованість за відсотками; 2637,65
доларів США - заборгованіцсть по
комісії; 1282,05 доларів США - пеня за
несвоєчасне виконання; 31,29 доларів США
- штраф (фіксована частина); 750,29 доларів
США - штраф (процентна складова).
Зазначена обставина нічим не
спростована.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог чинного законодавства. Згідно зі
ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок, а кредитор
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлено строк
його виконання, воно підлягає
виконанню у цей строк.

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як встановлено ч.4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленому в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
зобовязання не предявить вимоги до
поручителя. Якщо строк виконання
основного зобовязання не встановлений
або встановлениий моментом
предявлення вимоги, порука
припиняється якщо кредитор не
предявить вимоги протягом одного року
від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме із договору поруки від 22.07.2008 року,
цей договір вступає в силу з моменту
його підписання сторонами і діє до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором, а саме - до 21.07.2018
року. Відповідно до п.11 договору поруки,
сторони прийшли до згоди, що строк, в
межах якого сторони можуть звернутись
до суду з вимогою про захист свого
права або інтересу, встановлюється
протягом 5 років.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
задоволення позову, та стягнув в
солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на користь Банку 126 141 грн. 08 коп.
заборгованості та судові витрати.

Судом першої інстанції правильно
застосовані норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 25 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
І.В. Бойчук

М.Д. Горейко