У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Журавель В.І.,
Парінової І.К.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Острозької
міської ради Рівненської області,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
недійсними та скасування рішень
Острозької міської ради Рівненської
області, визнання нечинними державних
актів на право власності на земельні
ділянки та їх скасування, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Острозького
районного суду Рівненської області від
30 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 12 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, у
якому просила визнати недійсним та
скасувати рішення Острозької міської
ради Рівненської області від 08 квітня
1997 року № 139 в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_4 земельної
ділянки площею 0,025 га по АДРЕСА_2 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд; визнати недійсним та
скасувати рішення Острозької міської
ради Рівненської області від 22 жовтня
2004 pоку № 424, яким було внесено зміни у
рішення Острозької міської ради від
08 квітня 1997 року № 139 та
передано ОСОБА_4 у приватну власність
земельну ділянку площею 0,0468 га по
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;
визнати недійсним і скасувати рішення
Острозької міської ради Рівненської
області від 27 травня 2004 року № 369 в
частині передачі у приватну власність
ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0740 га
по АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
визнати недійсним і скасувати рішення
Острозької міської ради Рівненської
області від 30 березня 2012 року № 266 про
передачу ОСОБА_3 у приватну власність
земельної ділянки площею 0,0270 га по
АДРЕСА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
визнати нечинним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, виданий
24 червня 2005 року на ім'я ОСОБА_4;
визнати нечинним та скасувати
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, виданий
03 жовтня 2005 року на ім'я ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1.

Співвласниками інших квартир є ОСОБА_4
та ОСОБА_5

Рішенням Острозької міської ради від 30
березня 2012 року № 266 їй у приватну
власність було надано земельну ділянку
площею 0,0270 га за вищевказаною адресою,
державний акт на яку вона не
отримувала.

На підставі рішень Острозької міської
ради Рівненської області від
08 квітня 1997 року № 139 та від 22 жовтня 2004
pоку № 424 ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було надано у
приватну власність земельні ділянки
площею 0,0468 га та 0,0740 га відповідно за
вищевказаною адресою з наступною
видачею на їх ім'я державних актів на
право власності на земельні ділянки.

Вважає вищезазначені рішення
незаконними і такими, що порушують її
права та інтереси, як співвласника
багатоквартирного житлового будинку,
оскільки прилегла до житлового будинку
земельна ділянка є прибудинковою
територією, яка призначена для його
обслуговування.

Крім того, зазначала, що після надання
відповідачам земельних ділянок у
власність не має можливості вільно
користуватися сараєм, а площа наданої
їй у власність земельної ділянки
визначена не пропорційно площі її
квартири у житловому будинку.

Рішенням Острозького районного суду
Рівненської області від 30 жовтня 2013
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 12 грудня 2013 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що позивачці на праві
власності належить 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 площею 64 кв. м.

Згідно із договором купівлі-продажу
від 30 березня 1993 року ОСОБА_4 на
праві власності належить квартира
НОМЕР_1 за вказаною вище адресою площею
69,9 кв. м.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 31 жовтня 1992 року ОСОБА_5
належить квартира № 3 площею 63,5 кв. м.

Згідно із договором дарування від 17
травня 2003 року ОСОБА_5 та його дружині
ОСОБА_6 в рівних частинах належить
квартира НОМЕР_2 площею 49,1 кв. м.
Загальна площа житлових приміщень,
право власності на які має ОСОБА_5,
становить 112,6 кв. м.

Рішенням Острозької міської ради від 08
квітня 1997 року № 139, яке було змінено
рішенням Острозької міської ради від 22
жовтня 2004 pоку № 424, ОСОБА_4 передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 468 кв. м для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, за адресою: АДРЕСА_2, та видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 24
червня 2005 року.

Рішенням Острозької міської ради від 27
травня 2004 року № 369 ОСОБА_5 передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 740 кв. м для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, за адресою: АДРЕСА_2, та видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 03 жовтня 2005 року.

Рішенням Острозької міської ради від 30
березня 2012 року № 266 ОСОБА_3 передано
безоплатно у приватну власність
земельну ділянку площею 270 кв. м для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, за адресою: АДРЕСА_1, державний
акт на право власності на земельну
ділянку не видавався.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
дотримання Острозькою міською радою
принципу пропорційності при розподілі
сторонам земельних ділянок, а також із
недоведеності позивачем порушення її
прав з боку відповідачів у
користуванні спірною земельною
ділянкою.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок по
АДРЕСА_2 побудований у 1898 pоку, межі та
конфігурація земельної ділянки,
прилеглої до вищевказаного будинку,
для його обслуговування не
визначалися, будь-яка технічна
землевпорядна документація та
правовстановлюючі документи (акт на
право власності чи користування
земельною ділянкою) не видавалися,
проект розподілу території кварталу,
мікрорайону відсутній.

Згідно зі ст. 30 Земельного Кодексу
України (в редакції 1990 року), що діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
при переході права власності на
будівлю і споруду разом із цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу,
і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. При переході права
власності громадян на жилий будинок
і господарські будівлі та споруди до
кількох власників, а також при
переході права власності на частину
будинку в разі неможливості поділу
земельної ділянки між власниками без
шкоди для її раціонального
використання земельна ділянка
переходить у спільне користування
власників цих об'єктів.

При передачі підприємствами,
установами і організаціями будівель
та споруд іншим підприємствам,
установам і організаціям разом з цими
об'єктами до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій знаходяться зазначені будівлі
та споруди.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до
вимог статті 23 цього Кодексу.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушення вимог
ст.ст. 214, 215 ЦПК України не з'ясував, чи
вирішувалось питання переходу права
власності на спірну земельну ділянку в
порядку ст. 30 ЗК України (в редакції 1990
року), не з'ясував цільове призначення
земельної ділянки, на якій
розташований триквартирний будинок, на
якій підставі і чи змінювалось її
цільове призначення при передачі у
власність відповідачам та чи
визначались частки у власності на
житло кожного із співвласників.

Крім того, визначаючись з
правовідносинами, які виникли між
сторонами, та їх змістом на підставі
доказів, наданих сторонами, суд має
відповідно до ст. 212 ЦПК
України оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку наданим сторонами
доказам, суди мають оцінювати кожний
доках окремо, а потім надавати оцінку
сукупності доказів і їх
співвідношенню. При цьому суд має
з'ясовувати як належність та
допустимість доказів формою та їх
відношенням до правовідносин між
сторонами, так і за їх змістом.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Проте, розглядаючи даний спір, суд
порівняв площу квартир і площу
переданих у власність відповідачам
земельних ділянок приблизно, не
роз'яснивши право на призначення
експертизи відповідно до статті 143 ЦПК
України.

Окрім зазначеного, суд не дав оцінки й
листу Головного управління
Держземагентсва у Рівненській області
від 21 червня 2013 року, згідно з яким
державні акти на право власності
відповідачам були видані з порушенням
земельного законодавства (а.с. 16).

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на зазначене також уваги не звернув, у
порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК
України доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив,
пославшись лише на помилкове
застосування місцевим судом норм ст. 89
ЗК України, допущені ним помилки не
виправив, залишивши його без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Острозького районного суду
Рівненської області від 30 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 12 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С.
Олійник

Судді: В.І. Журавель

С.О. Карпенко

І.К.
Парінова

В.О. Савченко