У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») на рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 10 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із указаним позовом,
у якому просило стягнути із ОСОБА_3 на
свою користь заборгованість у розмірі
77 030 грн 19 коп. та судові витрати по
справі.

В обґрунтування заявленого позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» зазначало, що
відповідно до умов укладеного між
сторонами кредитного договору від 30
липня 2006 року відповідач отримав
кредит у розмірі 6 498 грн 70 коп. зі
сплатою 25,08 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення до 30 липня 2009 року. У
результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на
23 травня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 77 030 грн 19 коп.,
з яких: 6 369 грн 24 коп. - заборгованість за
кредитом, 25 988 грн 54 коп. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, 40 528 грн 12 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань, а також штрафи у розмірі 500
грн та 3 644 грн 30 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
задовольнити позов та стягнути із
ОСОБА_3 заборгованість у вказаному вище
розмірі.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 27 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, входив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення місцевого суду,
виходив із того, що надані позивачем
умови надання споживчого кредиту
фізичним особам містять положення
відмінні від тих, на які є посилання у
заяві позичальника, та не містять
підпису позичальника, позивачем не
надано доказів того, що позичальник був
ознайомлений саме з ними при укладенні
кредитного договору; позивачем
пропущено строк позовної давності.

Проте повністю погодитися із такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Установлено, що 30 липня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого останній отримав кредит
у розмірі 6 498 грн 70 коп. зі сплатою
25,08 % річних на суму залишку
заборгованості з кінцевим терміном
повернення до 30 липня 2009 року.

У результаті порушення позичальником
норм закону та умов договору станом на
23 травня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 77 030
грн 19 коп., з яких: 6 369 грн 24 коп. -
заборгованість за кредитом, 25 988
грн 54 коп. - заборгованість по відсоткам
за користування кредитом, 40 528 грн 12 коп.
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань, а також штрафи у розмірі 500
грн та 3 644 грн 30 коп.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Частиною 1 першою ст. 259 ЦК України
визначено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

Згідно з умовами кредитного договору
його складовою є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт). Пунктом 5.5 цих
Умов позовну давність за вимогами про
стягнення заборгованості за кредитом,
процентів за користування ним, пені,
штрафу сторонам встановлено
тривалістю п'ять років, що відповідає ч.
1 ст. 259 ЦК України.

Проте це є строком звернення до суду за
захистом порушеного права, а, разом з
тим, згідно вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України
нарахування пені не може перевищувати
одного року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, установивши, що строк
позовної давності розпочався 31 липня
2009 року, суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про те, що
звертаючись до суду у липні 2013 року,
позивач пропустив 5-річний строк
позовної давності, встановлений
Умовами.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Отже, стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями
перед зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Крім того, зі змісту договору про
надання споживчого кредиту, укладеного
між сторонами, убачається, що
позичальник ознайомлений з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які
були надані йому у письмовій формі.

Отже, окремо підписувати Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам не
є необхідним.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України суди на зазначені положення
закону уваги не звернули, доводів
сторін у частині позовних вимог про
стягнення неустойки - пені, штрафів за
договором, належним чином не
перевірили тривалість строку позовної
давності та початок його перебігу для
кожної із позовних вимог, не встановили
фактичні обставини, від яких залежить
правильне вирішення спору та дійшли
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
місцевого суду та досліджуючи нові
докази, не навів достатнього правового
обґрунтування неприйняття їх до уваги.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 27
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська