СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ун. № 759/3213/14-ц
пр. № 2/759/2445/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва у складі
головуючого судді Зайця Т.О. при
секретарі Ковтун М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», третя особа:
Національний банк України про захист
прав споживача, зобов'язання вчинити
певні дії,

В С Т А Н О В И В:

25.02.2013 року ОСОБА_1 звернулася з позовом
про зобов'язання АКІБ «УкрСиббанк»
погодити з позивачем та включити
застереження щодо збереження
банківської таємниці та
відповідальності за її незаконне
розголошення або використання до
кредитного договору №0 від 15.07.2007
року в письмовій формі. Позовні вимоги
обґрунтовує тим, що 15.02.2007 року позивач
та відповідач уклали договір про
надання споживчого кредиту №0.
Вказаний договір підписаний сторонами
із визначенням змісту на основі
стандартної форми, запропонованої
банком для будь-яких клієнтів -
фізичних осіб (договір приєднання).
Позивач зазначає, що договір не містить
низку істотних умов, визначених
законодавством України для договорів
даного виду, договір містить нечіткі,
двозначні умови, що не дає можливості
визначити про що домовились сторони та
як виконувати договір, що є порушенням
прав споживача. Позивач та відповідач
мали намір встановити кредитні
відносини з обсягом прав та обов'язків
для укладення консенсуального
кредитного договору, який вважається
укладеним з моменту досягнення згоди
між сторонами за всіма істотними
умовами. Але наміри сторін щодо
укладання кредитного договору, за
договором споживчого кредитування не
привели до юридичного факту укладення
договору через неузгодженість
сторонами істотних умов договору для
договорів даного виду. Зазначає, що
застереження про збереження
банківської таємниці та
відповідальності за її незаконне
розголошення або використання є
істотною умовою договору, проте
сторони такої умови не погодили.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила суд їх задовольнити на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позову, зазначивши, що
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору, а
застереження щодо банківської
таємниці міститься в п. 9.11 кредитного
договору №0 від 15.07.2007 року, тому
позовні вимоги вважає безпідставними.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, подав заяву про
розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 15.02.2007 між АКІБ
«УкрСиббанк» (Банк) до ОСОБА_1
(Позичальник) укладено договір про
надання споживчого кредиту №0 (а.
с. 3 - 6), відповідно до п. 1.1 договору банк
зобов'язується надати позичальнику, а
позичальник зобов'язується прийняти,
належним чином використовувати і
повернути банку кредит (грошові кошти)
в іноземній валюті в сумі 44 000 швейц.
франків та сплатити проценти, комісії в
порядку і на умовах, визначених цим
договором. Вказана сума кредиту
дорівнює еквіваленту 178 683,34 грн. за
курсом НБУ України на день укладення
договору. Позичальник зобов'язаний
повернути банку кредит у повному
обсязі в терміни, встановлені графіком
погашення кредиту, але в будь-якому
випадку не пізніше 15.02.2017 року.
Позичальник зобов'язується повернути
суму кредиту та сплатити проценти,
комісії, штрафи та інші платежі (п. 1.2.2
договору). За використання кредитних
коштів протягом 30 календарних днів,
рахуючи з дати видачі кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 8,990 % річних. По закінченню
цього строку та кожного наступного
місяця кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до п. 9.2
договору (п. 1.3.1 договору). Кредит
надається позичальнику для його
особистих потреб, а саме, на: кредит на
поточні потреби (п. 1.4 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що у
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за даним договором
приймається застава нерухомості, а
саме: двохкімнатна квартира, загальною
площею 51,7 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, та є власністю ОСОБА_1

Банк зобов'язується надати кредит
позичальнику відповідно до умов цього
договору (п. 3.1 договору). Позичальник
зобов'язується використовувати кредит
на зазначені у цьому договорі цілі,
повернути одержаний кредит та
сплачувати нараховані банком проценти,
комісії та інші платежі у порядку та
терміни, встановлені договором.

Пунктом 9.6 договору сторони домовилися
про те, що текст договору, будь-які
матеріали, інформація, що стосуються
даного договору, є конфіденційними і не
можуть передаватися третім особам без
попередньої письмової згоди іншої
сторони договору, крім випадків,
передбачених чинним законодавством
України або умовами даного договору.

Відповідно до п. 9.11 договору, уклавши
цей Договір, позичальник надає Банку
свою згоду та право збирати, зберігати,
використовувати, надавати і отримувати
інформацію (в тому числі банківську та
комерційну таємницю). Підписанням
даного договору позичальником
свідчить про те, що всі умови даного
договору йому цілком зрозумілі і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього (п. 9.13 договору).

В даному випадку спір виник у зв'язку із
тим, що на думку позивача банк не
погодив з нею в кредитному договорі
№0 від 15.07.2007 року застереження
щодо збереження банківської таємниці
та відповідальності за її незаконне
розголошення або використання.

Проте, суд не погоджуються з такими
твердженнями ОСОБА_1

Частиною 2 статті 638 ЦК України
передбачено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України,
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Договір про надання споживчого кредиту
укладається між кредитодавцем та
споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками (ч. 1 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів»).

Частиною 4 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» встановлено,
що договір про надання споживчого
кредиту укладається у письмовій формі,
один з оригіналів якого передається
споживачеві. У договорі про надання
споживчого кредиту зазначаються: 1)
сума кредиту; 2) детальний розпис
загальної вартості кредиту для
споживача; 3) дата видачі кредиту або,
якщо кредит видаватиметься частинами,
дати і суми надання таких частин
кредиту та інші умови надання кредиту;
4) право дострокового повернення
кредиту; 5) річна відсоткова ставка за
кредитом; 6) інші умови, визначені
законодавством.

З наявного в матеріалах справи
кредитного договору №0 від 15.07.2007
року вбачається, що сторони погодили
всі істотні умови для даного виду
договорів, передбачені положеннями ЦК
України та ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Твердження ОСОБА_1 про те, що банк не
погодив з нею в кредитному договорі
№0 від 15.07.2007 року застереження
щодо збереження банківської таємниці
та відповідальності за її незаконне
розголошення або використання,
спростовуються умовами зазначеного
договору, а саме п. п. 9. 6, 9.11, що свідчить
про безпідставність і
необґрунтованість позовних вимог.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку про необхідність відмовити в
задоволенні позову.

Керуючись ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», ст. ст. 628, 638, 1054
ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги та може бути
оскаржене до Апеляційного суду м. Києва
через районний суд, шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2014
року.

СУДДЯ:
Т.О. ЗАЄЦЬ