Справа № 567/203/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Острозької
громадсько-політичної газети «Замкова
гора» Острозької міської ради та
ОСОБА_1 про спростування недостовірної
інформації , -

встановив :

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом
до Острозької громадсько-політичної
газети «Замкова гора» Острозької
міської ради та ОСОБА_1 про
спростування недостовірної інформації
поширеної по відношенню до неї
ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3 !»,
яка була надрукована та розміщена на 8
сторінці газети НОМЕР_1, просить
зобов'язати відповідачів у той же
спосіб, в який було поширено
недостовірну інформацію, спростувати
її шляхом публікації повідомлення під
заголовком «спростування». Свої
позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим,
що вона перебувала з ОСОБА_1 у шлюбі та
від спільного подружнього життя у них є
двоє малолітніх дітей. Подружнє життя
між ними не склалося, чоловік вчиняв
насильство в сім'ї, застосовував
фізичну силу, заподіював тілесні
ушкодження, ображав та погрожував їй,
що й спонукало її звернутися до суду з
позовом про розірвання шлюбу. З приводу
заподіяння їй ОСОБА_1 тілесних
ушкоджень вона зверталася до
правоохоронних органів, однак у
порушенні кримінальної справи було
відмовлено. Шлюб між ними було
розірвано в судовому порядку та дітей
залишено проживати разом з нею. Після
розірвання шлюбу вона переїхала
проживати з дітьми в інше місто та
згодом на прохання ОСОБА_1 привезла на
місяць дітей до нього, по закінченню
якого останній не дозволив їй забрати
дітей. З урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог ОСОБА_2
остаточно просила визнати
недостовірною інформацію, поширену
відносно неї, яка викладена у
вищевказаній статті в наступній
частині : «…дружина його не дочекалась
й знайшла собі іншого. Тоді він подав на
розлучення», «долею дітей вона не
вельми переймалася : діти не мали
належного догляду ще й тоді, коли він
працював у Києві», «Тому й не дивно, що
коли мати намагалась їх відсудити, діти
виявили бажання лишитись з батьком. І
суд послухав їх дитячий голос, врахував
всі «за» і «проти» і ось п'ять років
тато самостійно виховує ОСОБА_3 та
ОСОБА_4». Поширення вказаної інформації
принижує її честь та гідність, порушує
її законні права та інтереси, у неї
погіршились стосунки з оточуючими її
знайомими людьми, які довідались про
те, що вона ніби-то недотрималася
подружньої вірності чоловікові та
неналежним чином виховувала дітей.

Позивачка в судове засіданні не
з'явилася, про причин неявки суд не
повідомила, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином. В поданій до суду письмовій
заяві позовні вимоги, з урахування
заяви про уточнення позовних вимог,
підтримала, просила їх задовольнити,
розгляд справи просила здійснювати у
її відсутності.

Представник позивачки в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, в поданій до суду заяві
позовні вимоги підтримав, просив
розгляд справи здійснювати у його
відсутності.

Представник відповідача -
Острозької громадсько-політичної
газети «Замкова гора» в судовому
засіданні 16.04.2014 р. заперечив проти
позову частково та пояснив, що
обставини, викладені у статті
відповідають дійсності, за виключенням
вказівки про те, що ініціатором
розірвання шлюбу був ОСОБА_1 Зазначив,
що працює головним редактором газети
«Замкова гора» та до «Дня батька», який
святкувався 15 вересня 2013 р., газета
вирішила приурочити друк статті про
батька, який самостійно виховує дітей
без участі матері. З даного приводу
кореспондент газети - ОСОБА_5, яка на
даний час в газеті не працює, провела
інтерв'ю з ОСОБА_1, яке за згодою
останнього записувалося на диктофон.
Зазначив, що після звільнення з газети
автора статті, віднайти звукозапис
інтерв'ю не вдалося. Перед запуском у
друк номера газети, він надав ОСОБА_1 та
його дітям для ознайомлення
відредаговану статтю, після
ознайомлення з якою у ОСОБА_1 зауважень
до її змісту не було та останній
підтвердив викладені у ній обставини.
Після цього статтю було надруковано.
Пояснив, що редакція газети і автор
статті не перевіряли обставини, які
повідомив ОСОБА_1 і які були викладені
та надруковані у газеті в статті під
назвою «ІНФОРМАЦІЯ_5». Зазначив, що
журналіст, яка брала інтерв'ю у ОСОБА_1,
могла допустити вільне трактування
слів останнього та він, як редактор
газети, не співставляв записане на
диктофон інтерв'ю із змістом статті,
яку було надруковано.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні частково заперечив проти
позову з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов. В
наданих суду поясненнях підтвердив
факт надання журналісту газети
«Замкова гора» інтерв'ю. Підтвердив, що
відомості, викладені у газетній статті,
які просить спростувати позивачка,
стосуються саме її. Окрім того пояснив,
що інформація поширена від його імені у
газеті «Замкова гора» у статі
«ІНФОРМАЦІЯ_5» частково відповідає
дійсності, за винятком того, що в
дійсності ініціатором розірвання
шлюбу була позивачка, а не він. В іншій
частині обставини, викладені у статті,
відповідають дійсності, оскільки
позивачка неналежним чином ставилася
до виконання сімейних обов'язків,
вихованням дітей не займалась. Пояснив,
що періодично в 2006-2007 роках він
перебував на заробітках в м.Києві, та в
цей час догляд за дітьми повинна була
здійснювати позивачка. Вказав, що зі
слів сусідів та знайомих йому стало
відомо про те, що його дружина у його
відсутності під час його перебування
на заробітках зустрічалася з іншим
чоловіком. Повідомив про поодинокі
випадки, коли позивачка без
попередження залишала дітей у його
сестри або матері, а сама зникала на
декілька днів. Вказав, що коли він
повертався додому з роботи траплялися
випадки, що за їхніми дітьми доглядала
сусідка, а не позивачка, вдома не було
приготовленої до споживання їжі, в тому
числі для дітей, дитячий одяг був
брудний, невипраний, в той час коли
позивачка не працювала та мала
достатньо часу для догляду за дітьми. З
даного приводу в їхній сім'ї виникали
суперечки та згодом позивачка
звернулася до суду з позовом про
розірвання шлюбу, дітей було залишено
проживати разом з нею. Після розірвання
шлюбу діти проживали разом з
позивачкою в АДРЕСА_1. З листопада 2008р.
діти час від часу на період канікул та
під час свят навідувалися до нього в
АДРЕСА_2, а з травня 2009 р. діти
залишилися проживати разом з ним, та з
вказаного часу він їх виховує
самостійно. Вказує на те, що після
розірвання шлюбу та в результаті
неналежного догляду позивачкою за
дітьми він звернувся до суду з позовом
про зміну місця проживання дітей з ним.
Думку дітей при вирішенні спору в суді
не з'ясовували, проте заслуховували
їхні пояснення на засіданні органу
опіки та піклування. Зазначає, що після
розірвання шлюбу позивачка участі у
вихованні дітей не приймала, в школу чи
в дитячий садок до дітей не
навідувалася, батьківські збори не
відвідувала. Пояснив, що після
проведеного з ним інтерв'ю представник
газети надав йому перед друком газети
текст статті для ознайомлення, однак
він не звернув ретельної уваги на зміст
статті та читаючи пропустив
неточності, які було викладено у ній.

Представник відповідача ОСОБА_1 в
судовому засіданні 16.04.2014 р. заперечив
проти позову з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що з червня 2007 р. він з ОСОБА_1
періодично їздив на заробітки до
м.Києва, де до останнього періодично
телефонували його сестра та матір, які
повідомляли про те, що ОСОБА_2 без
попередження залишала дітей у них та
додому ночувати їх не забирала.
Зазначив, що ОСОБА_2 була схильна
залишати своїх дітей у родичів ОСОБА_1,
в той час як сама відвідувала
розважальні міроприємства та заклади.
Вказав, що у ОСОБА_2 була відсутня
прив'язаність до дітей. В присутності
сторонніх осіб вона застосовувала до
дітей фізичну силу. Після розлучення
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, остання дітьми не
цікавилася, інтересу до них не
проявляла.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
показала, що проживає по сусідству з
ОСОБА_1, який впродовж близько 6 років
проживає з дітьми без ОСОБА_2 Під час
перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
остання декілька разів зверталася до
неї з проханням доглянути за її дітьми
на короткий час, однак відлучалася на
більш тривалий проміжок часу. Пояснила,
що їй не було відомо, де перебувала
ОСОБА_2, коли вона доглядала за її
дітьми. Коли вона приходила по місцю
проживання ОСОБА_2 для догляду за
дітьми, вони були не нагодовані,
приготованої їжі не було, вона
приносила дітям їжу з власного дому.
Зазначила, що ОСОБА_2 висловлювала їй
своє незадоволення подружнім життям з
ОСОБА_1, мотивуючи тим, що в неї немає з
чоловіком перспектив в АДРЕСА_2. Діти
скаржилися на свою матір та про такі
скарги їй було відомо від ОСОБА_1
Пояснила, що після розірвання шлюбу
діти проживали в АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 та
згодом після скарг дітей - ОСОБА_1
забрав їх до себе в АДРЕСА_2. Вказала, що
ОСОБА_2 після переїзду дітей до АДРЕСА_2
їх вихованням не займалась, до дітей не
навідувалася та не цікавилася ними.
Діти особисто пояснювали їй, що для них
буде найгірше, якщо їхній батько
поверне їх до матері. Пояснила, що про
подружню зраду ОСОБА_2 з іншим
чоловіком їй нічого не відомо, хоча
чутки про це існували.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
показала, що її син ОСОБА_1 впродовж
декількох років проживає сам з дітьми
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 та її бувша
невістка ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1. З
2008 р. її син та невістка після
розлучення проживають окремо.
Ініціатором розлучення була ОСОБА_2 До
розлучення її син перебував на
заробітках в м.Києві, в той час як
невістка «гуляла». ОСОБА_2 пояснювала
їй, що не кохає її сина та має намір з
ним розлучитися. Зазначила, що вона
двічі-тричі на тиждень навідувалася до
сім'ї сина, невістка за дітьми не
доглядала, погано до них ставилася,
інколи невістка привозила дітей до неї
в село та залишала їх. Зі слів сусідів
(по місцю проживання сина) їй відомо, що
ОСОБА_2 неодноразово залишала дітей у
них. Онуки скаржилися їй на свою матір,
вказуючи, що остання не хоче з ними
сидіти, просили забрати їх до себе.
Зазначила, що коли син забрав дітей з
АДРЕСА_1 від невістки до себе в АДРЕСА_2,
то вони були занедбані, у онучки ОСОБА_3
був педикульоз. Зі слів вчителів школи,
яку в АДРЕСА_1 відвідувала її онучка
ОСОБА_3, їй відомо, що до школи дитину
відводив співмешканець ОСОБА_2, який
переважно перебував у нетверезому
стані.

Суд, заслухавши пояснення відповідача
ОСОБА_1, представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши надані сторонами докази,
прийшов до висновку, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч.4 ст.32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації.

Згідно ст.34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Згідно ст.201 ЦК України особистими
немайновими благами, які охороняються
цивільним законодавством, є в тому
числі честь, гідність і ділова
репутація. Відповідно до Конституції
України життя, здоров'я людини, її честь
і гідність, недоторканість і безпека
визнаються найвищою соціальною
цінністю.

Відповідно до ст.275 ЦК України захист
особистого немайнового права
здійснюється у спосіб, встановлений
главою 3 цього Кодексу, а також іншим
способом відповідно до змісту цього
права, способу його порушення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Згідно ст.277 ЦК України фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї
недостовірної інформації, має право на
відповідь, а також на спростування цієї
інформації. Негативна інформація,
поширена про особу, вважається
недостовірною, якщо особа, яка її
поширила, не доведе протилежного.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється особою, яка поширила
інформацію. Фізична особа, особисті
немайнові права якої порушено у
друкованих або інших засобах масової
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування недостовірної
інформації у тому ж засобі масової
інформації в порядку, встановленому
законом. Спростування недостовірної
інформації здійснюється незалежно від
вини особи, яка її поширила.
Спростування недостовірної інформації
здійснюється у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Під поняттям «спростування»
розуміється доведення неправильності,
помилковості, хибності будь-чиїх
тверджень, переконань. Спростування
має відбуватись, як правило, у формі
ідентичній поширенню інформації, а
коли це неможливо чи недоцільно - в
адекватній чи іншій формі, з
урахуванням того, що воно повинно бути
ефективним. Крім того, спростування
обов'язково має бути проведено або
підписано особою, яка поширила
неправдиву інформацію і цим порушила
немайнові права позивача. У
протилежному випадку застосовуються
інші способи захисту - відповідь,
висловлювання своєї думки тощо.

Згідно загальних засад змагальності,
передбачених ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього кодексу.

Так, згідно ст.61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у
абзаці 2 пункту 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» під
поширенням інформації слід розуміти :
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню, використання інших
засобів масової інформації.
Недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі.

З матеріалів справи, пояснень
відповідача та представників сторін
судом встановлено, що 15 вересня 2013 р. на
8 сторінці Острозької
громадсько-політичної газети «Замкова
гора» Острозької міської ради НОМЕР_1
було надруковано статтю під назвою
«ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор - ОСОБА_5), в якій
викладено розповідь ОСОБА_1 про
самостійне виховання ним двох
малолітніх дітей без колишньої дружини
ОСОБА_2, з твердженнями якого позивачка
частково не погоджується, що й
спонукало її звернутися до суду з
вимогою про спростування
недостовірної інформації.

Як встановлено з матеріалів справи та
пояснень відповідача, сторони з 25.07.2002
р. перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано в судовому порядку
згідно рішення Острозького районного
суду Рівненської області від 06.05.2008 р.
Під час спільного проживання та
подружнього життя у позивача та
відповідача народилося двоє дітей :
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, яких після розірвання
шлюбу залишено проживати спільно з
позивачкою, яка є їх матір'ю.

Як вбачається з вищевказаного рішення
суду ініціатором розірвання шлюбу
виступала ОСОБА_2 з підстав формального
існування шлюбу та під час розгляду
справи про розірвання шлюбу вона
вказувала на відсутність ведення
подружжям спільного господарства,
виникнення між ними конфліктів, ОСОБА_1
усунувся від виконання обов'язків по
піклуванню сім'єю, зловживав спиртними
напоями, в стані алкогольного сп'яніння
влаштовував скандали, чим створював
нестерпні умови для їх спільного
проживання, водночас ОСОБА_1 не
заперечував проти розірвання шлюбу,
вказуючи на неналежне ставлення ОСОБА_2
до сімейного життя.

В матеріалах справи відсутні та в ході
судового розгляду судом не здобуто та
відповідачами не надано доказів
подружньої невірності позивачки та
розірвання шлюбу з цих причин, а відтак
з урахуванням пояснень ОСОБА_1 про те,
що з позовом про розірвання шлюбу він
до суду не звертався, суд приходить до
висновку про наявність підстав
вважати, що викладене у зазначеній вище
газетній статті твердження про те, що
«…дружина його не дочекалась й знайшла
собі іншого. Тоді він подав на
розлучення» не відповідають дійсності,
є недостовірними, а відтак підлягають
спростуванню.

З обставин, викладених у позовній
заяві, пояснень ОСОБА_1 та матеріалів
справи судом встановлено, що позивачка
та діти змінили місце проживання,
проживали окремо від ОСОБА_1 та на час
розірвання шлюбу вони проживали у
АДРЕСА_1, що об'єктивно підтверджується
поясненнями відповідача, викладеними у
рішенні Острозького районного суду
Рівненської області від 06.05.2008 р.
(справа про розірвання шлюбу).

Дослідивши рішення Острозького
районного суду від 17.06.2011 р. та
матеріали цивільної справи № 2/1713/265/11
(справа про визначення місця
проживання дітей) судом встановлено, що
з ініціативи ОСОБА_1 в судовому порядку
було визначено нове місце проживання
дітей з ним за адресою : АДРЕСА_2, у
зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2
батьківських обов'язків щодо дітей. Як
вбачається з рішення суду від 17.06.2011р.
та досліджених у судовому засіданні
матеріалів цивільної справи № 2/1713/265/11,
та не заперечується відповідачами,
діти участі у розгляді справи не
приймали, їх думку при визначенні місця
проживання суд не з'ясовував, а відтак
суд приходить до висновку про те, що
твердження у газетній статті «Тому й не
дивно, що коли мати (ОСОБА_2.) намагалась
їх відсудити, діти виявили бажання
лишитись з батьком. І суд послухав їй
дитячий голос…» не відповідає
дійсності, є недостовірним та підлягає
спростуванню.

З пояснень відповідача ОСОБА_1, показів
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 судом
встановлено, що відповідач ОСОБА_1
періодично в 2006-2007 роках перебував на
заробітках в м.Києві та за дітьми
догляд здійснювала ОСОБА_2 Достовірних
доказів, які б об'єктивно та в повній
мірі вказували, що у вказаний період
ОСОБА_2 неналежним чином виконувала
догляд за дітьми в матеріалах справи
відсутні та в ході судового розгляду
судом не здобуто, натомість надані
відповідачем ОСОБА_1 докази
неналежного виконання ОСОБА_2 своїх
батьківських обов'язків стосуються
періоду після розірвання шлюбу, тобто
після травня 2008 р., а відтак наведене у
газетній статті твердження «…діти не
мали належного догляду ще тоді, коли
він (ОСОБА_1) працював у Києві» в ході
судового розгляду підтвердження
належними та допустимими доказами не
знайшло, є недостовірним, а відтак
підлягає спростуванню.

Як вбачається з рішення Острозького
районного суду від 29.09.2011р. (справа про
стягнення аліментів) за позовом ОСОБА_1
з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на
утримання двох малолітніх дітей,
оскільки мати дітей впродовж року не
приймала участі у наданні
матеріального утримання для дітей.

Згідно довідки відділу ДВС Острозького
РУЮ від 06.03.2014 р. заборгованість зі
сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання
дітей за період з вересня 2011 р. по лютий
2014 р. становить 20 944 грн.

Відповідно до листа служби у справах
дітей Острозької міської ради від
03.03.2014 р. ОСОБА_2 не зверталася до служби
у справах дітей та комісії з питань
захисту прав дитини з приводу вчинення
її колишнім чоловіком ОСОБА_1 для неї
перешкод у спілкуванні з малолітніми
дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Згідно характеристик учнів Острозької
ЗОШ № 1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 07.05.2014р.
діти проживають у неповній сім'ї, з
батьком ОСОБА_1, який цікавиться
навчанням дітей, забезпечує їх усім
необхідним для навчання та розвитку,
постійно відвідує батьківські збори,
мати дітей ОСОБА_2 впродовж 2011-2013 років
не цікавилась навчанням дітей, жодного
разу не була присутня на батьківських
зборах, з класними керівниками дітей не
знайома.

З досліджених в суді доказів, зокрема
матеріалів цивільної справи №2/1713/265/11
(спір про визначення місця проживання
дітей), судом встановлено, що після
розірвання шлюбу у 2008 р. та зміни у 2011 р.
місця проживання дітей, ОСОБА_2 участі у
вихованні дітей не приймала, їхніми
інтересами не цікавилася, участі в їх
утриманні не приймала, про наявність у
неї об'єктивних та непереборних
труднощів, які б були на заваді чи
перешкоджали належним чином
виконувати батьківський обов'язок суду
не повідомила.

Оцінюючи з точку зору належності та
допустимості надані представником
позивача копії епікризу та витягу з
медичної карти амбулаторного хворого
про перебування ОСОБА_2 у період з
17.02.2011р. по 22.02.2011 р. на лікуванні в
нейрохірургічному відділенні
Рівненської центральної міської
лікарні з приводу закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, забою м'яких тканин,
суд не приймає їх до уваги, з огляду на
те, що як вбачається зі змісту вказаних
документів, останні не мають жодного
доказового значення у спорі, який
вирішується судом, та період протягом
якого ОСОБА_2 перебувала на лікуванні
був незначним та остання не наводить
доказів, які б вказували на те, що після
завершення лікування продовжували
існувати перешкоди для її участі у
належному виконанні батьківських
обов'язків.

З урахуванням встановлених судом
обставин суд приходить до висновку, що
твердження наведене у вищевказаній
газетній статті про те, що «…долею
дітей вона (ОСОБА_2.) не вельми
переймалась…», а також «…суд ...
врахував всі «за» і «проти» і ось уже 5
років тато (ОСОБА_1) самостійно виховує
ОСОБА_3 та ОСОБА_4» є достовірними,
відповідають дійсності, а відтак у
задоволенні позовних вимог в цій
частині слід відмовити.

Беручи до уваги встановлені судом
обставини та з урахуванням обставин,
встановлених у рішенні Острозького
районного суду від 06.05.2008 р. (спір про
розірвання шлюбу), рішенні Острозького
районного суду від 17.06.2011 р. (спір про
визначення місця проживання дітей),
рішенні Острозького районного суду від
29.09.2011 р. (спір про стягнення аліментів),
суд приходить до висновку про
наявність фактичних та правових
підстав для часткового задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати недостовірною інформацію,
поширену по відношенню до ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_4 у статті «ІНФОРМАЦІЯ_5»
(автор - ОСОБА_5), що надрукована та
розміщена на 8 сторінці Острозької
громадсько-політичної газети «Замкова
гора» Острозької міської ради НОМЕР_1 в
наступній частині, а саме : «…дружина
його не дочекалась й знайшла собі
іншого. Тоді він подав на розлучення»,
«… діти не мали належного догляду ще й
тоді, коли він працював у Києві», «Тому
й не дивно, що коли мати намагалась їх
відсудити, діти виявили бажання
лишитись з батьком. І суд послухав їх
дитячий голос…».

Зобов'язати Острозьку
громадсько-політичну газету «Замкова
гора» Острозької міської ради та
ОСОБА_1 спростувати недостовірну
інформації, поширену ними по
відношенню до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 у
статті «ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор - ОСОБА_5),
що надрукована та розміщена на 8
сторінці Острозької
громадсько-політичної газети «Замкова
гора» Острозької міської ради НОМЕР_1
шляхом публікації повідомлення під
заголовком «Спростування» на тому ж
місці, де викладена вищевказана стаття,
наступного змісту : «ІНФОРМАЦІЯ_4 в
Острозькій громадсько-політичній
газеті «Замкова гора» НОМЕР_1 була
надрукована від імені ОСОБА_1 стаття
«ІНФОРМАЦІЯ_5» (автор - ОСОБА_5), яка
містить недостовірну інформацію, а
саме : «…дружина його не дочекалась й
знайшла собі іншого. Тоді він подав на
розлучення», «… діти не мали належного
догляду ще й тоді, коли він працював у
Києві», «Тому й не дивно, що коли мати
намагалась їх відсудити, діти виявили
бажання лишитись з батьком. І суд
послухав їх дитячий голос…». Редакція
газети публічно вибачається перед
ОСОБА_2 за поширення недостовірної
інформації про неї».

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василевич О.В.