АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1637/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та стягнення
моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 10
грудня 2013 року,

ВСТАНОВИВ:

05.09.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
зазначеним позов до ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», посилаючись на те,
що він працював у відповідача на різних
роботах з 1990 року по 24 травня 2013 року,
востаннє працював гірничим робітником
очисного забою 5-го розряду з повним
робочим днем у шахті «Ювілейна».
Розпорядженням № 326-к від 24 травня 2013
року він був звільнений з роботи за п. 2
ч. 1 ст.40 КЗпП України. Всупереч вимогам
закону відповідачем в день звільнення
йому не було сплачені всі належні
розрахункові суми, зокрема недоплачено
винагороду за вислугу років, починаючи
з липня 2010 року відповідно до пункту 9.13
колективного договору ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» та додатку № 8 до
«Положення про порядок оплати
працівників ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля», яка відповідно до
додатку № 8а до вищезазначеного
положення становить 15% від посадового
окладу щомісячно, яка згідно умов
колективного договору виплачується у
відповідності до кількості
відпрацьованих змін за місяць, всього
недоплачено за період з липня 2010 року
до звільнення в розмірі 1545,32 гривні, яку
він просив стягнути з відповідача. Крім
того, йому не виплачено фінансову
допомогу в розмірі 3-х місячних
середніх заробітків, що зазначено в
його трудовій книжці, тому просив
стягнути зазначену одноразову
допомогу в розмірі 3-х місячних
середніх заробітків в розмірі 28 977,93
грн. Також просив стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні з 24 травня 2013 року по 28
серпня 2013 року в сумі 28 977,93 гривні, а
також відшкодувати спричинену йому
моральну шкоду у зв'язку з порушенням
його трудових прав в розмірі 20000
гривень.

З врахуванням змін та доповнень до
позовних вимог від 04 листопада 2013 року
позивач просив у прохальній частині
позову виключити пункти 1,2,2 та
доповнити пунктом 1-стягнути з
відповідача 1068,48 грн. різниці у 3-х
місячної допомоги; 356,16 грн різниця у
середньомісячному заробітку за станом
здоров»я; 1147,00 грн. фінансової допомоги
у розмірі не менш однієї мінімальної
заробітної плати; 38470,80 грн. середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку та 7135 грн. вихідної допомоги
в розмірі не менш середньомісячного
заробітку.

Рішенням Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 10
грудня 2013 року у задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та стягнення
моральної шкоди - відмовлено в повному
обсязі (а.с.70-78).

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, просить
скасувати рішення й ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі (а.с.80).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач працював у відповідача на
різних роботах з 1990 року по 24 травня 2013
року, в останнє працював гірничим
робітником очисного забою 5-го розряду
з повним робочим днем у шахті
«Ювілейна». Розпорядженням № 326-к від 24
травня 2013 року він був звільнений з
роботи за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України за
станом здоров'я. В день звільнення
ОСОБА_2 не працював. Доказів звернення
позивача до відповідача після його
звільнення про виплату всіх сум, що
належать йому від підприємства суду не
надано. Згідно доданих відповідачем
документів остаточний розрахунок з
позивачем підприємств здійснило в
липні 2013 року, перерахувавши йому 29
травня 2013 року в рахунок розрахункових
сум 20000 грн. в рахунок належної йому
одноразової допомоги в розмірі 3-х
місячних заробітків згідно умов
колективного договору, 06 червня 2013 року
6454,95 грн. вихідної допомоги при
звільненні у зв'язку зі станом здоров»я
та у липні 2013 року 1147 грн. фінансової
допомоги у розмірі мінімальної
заробітної плати згідно умов
колективного договору.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, щодо стягнення з відповідача
заборгованості щодо винагороди за
вислугу років, у зв'язку із невірним
розрахунком з липня 2010 року по момент
звільнення - 24.05.2013 року, суд 1 інстанції
виходив із того, що при здійсненні
розрахунку за вислугу років позивач не
врахував граничного розміру
винагороди, тому невірно зробив свій
розрахунок, а відповідно безпідставно
просив стягнути на його користь 1545,32
грн. зазначених виплат. Винагорода за
вислугу років виплачується робітникам
структурних підрозділів по категоріям
робітників в залежності від
безперервного стажу роботи у розмірах,
передбачених по місцезнаходженню
робочого місця структурного
підрозділу, згідно з додатком до
положення про порядок виплати
винагороди за вислугу років
робітниками ПАО «ДТЕК
ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ». Згідно п. 21 додатка
№8 до «Положення про порядок виплати
винагороди за вислугу років робітникам
ПАО «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ», розмір
винагороди за вислугу років не може
перевищувати із розрахунку за рік: для
робітників, зайнятих на підземних і
зв'язаних з підземними роботами - 6000
грн., тобто щомісячна сума винагороди
за вислугу років не може перевищувати
500 грн., при цьому мінімальний розмір
такої винагороди не визначений.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, щодо стягнення з відповідача
одноразової допомоги у розмірі 3-х
місячного середнього заробітку у
розмірі 28 977, 93 грн., суд 1 інстанції
виходив з того, що позивачем невірно
визначена середня заробітна плата для
цього в розмірі 9 659. 31 грн., оскільки
згідно розділу 12 «Соціальні гарантії»
робітнику, який має право на пенсію за
віком або стажем роботи, виплачується
одноразова фінансова допомога, розмір
якої залежить від стажу роботи в галузі
та середнього заробітку, але не менше,
при стажі роботи 20 та більше
років-трьох середньомісячних
заробітків. Розрахунок
середньомісячної заробітної плати для
виплати одноразової допомоги
проводиться відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженому Постановою Кабінету КМУ
від 08.02.1995 року №100. Так,
середньомісячна заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата. Якщо протягом
останніх двох календарних місяців
працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. При обчисленні
середньомісячної заробітної плати для
виплати одноразової допомоги вірно
взято період та заробітну плату за
останні 4 місяці та зроблено вірний
розрахунок.

Крім того, згідно вимог ст. 44 КЗпП
України при припиненні трудового
договору з підстави, зазначеної у
пункті 2 ст. 40 цього КЗпП України,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку. Розрахунок
розміру належної позивачу такої
вихідної допомоги вірно проведено
відповідачем, що вбачається з
табуляграми позивача за травень 2013
року.

Відмовляючи у задоволені
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку в сумі 38470,80
грн., суд 1 інстанції виходив з того, що
позивач в день звільнення 24 травня 2013
року не працював, що підтверджується
даними табельного обліку. Відповідач
перерахував позивачу всі належні йому
у належному розмірі виплати при його
звільненні, зокрема сплачено 29 травня
2013 року 20000 грн. одноразової допомоги, 06
червня 2013 року 6454,95 грн. вихідної
допомоги та нараховано в червні 2013 року
та виплачено в липні 2013 року 1147 грн.
фінансової допомоги. Доказів звернення
позивача до відповідача про виплату
належних йому сум при звільненні суду
не надано і в суді не встановлено,
позивач звернувся до суду 05 вересня 2013
року, тобто уже після виплати всіх
належних йому сум у зв'язку зі
звільненням відповідачем. Таким чином,
враховуючи зміст ст. 116 КЗпП України,
позовні вимоги в цій частині також
необґрунтовані.

Вирішуючи позовні вимоги позивача в
частині його незгоди з визначенням
відповідачем його середньоденної
заробітної плати для розрахунку
належних йому виплат в розмірі 322,83 грн.,
суд 1 інстанції виходив з того, що
розрахунок середньомісячної
заробітної плати проводиться
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995
року №100, а саме, середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата, і що
враховуючи зазначену постанову
відповідачем було проведено вірний
розрахунок, а тому суд 1 інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку, що
заявлена вимога є безпідставною та
необґрунтованою, та у задоволенні цієї
вимоги слід відмовити.

Що стосується стягнення моральної
шкоди з відповідача, то суд 1 інстанції
прийшов до висновку, що позивачем не
доведено факту моральних страждань та
не підтверджено цей факт медичним
висновком спеціалізованих установ, а
також не встановлено жодного зв'язку
моральної шкоди з правомірними діями
роботодавця.

При цьому суд правильно керувався
розділом 12 «Соціальні гарантії»
робітнику, котрий має право на пенсію
за віком або стажем роботи,
виплачується одноразова фінансова
допомога , розмір якої залежить від
стажу роботи в галузі та середнього
заробітку, але не менше: 20 та більше
років ( три середньомісячних
заробітки). Розрахунок
середньомісячної заробітної плати для
виплати одноразової допомоги
виконується аналогічно відповідному
розрахунку, згідно Постанови КМУ від
08.02.1995 року №100, а саме: середньомісячна
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата. Якщо
протягом останніх двох календарних
місяців працівник не працював, середня
заробітна плата обчислюється виходячи
з виплат за попередні два місяці
роботи. Згідно вимог ст. 44 КЗпП України,
при припиненні трудового договору з
підстави, зазначеної у пункті 2 ст.40
цього Кодексу працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку. Згідно статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо невірного розрахунку відповідних
сум відповідачем затримку при їх
виплаті є безпідставними, оскільки
розрахунки, нарахування та виплати
позивачу підприємством було зроблено
відповідно до вимог чинного
законодавства та внутрішнього уставу
та положення підприємства, а
відповідно колегія суддів вважає, що
вони не обґрунтовані та не знайшли
свого підтвердження під час розгляду
справи.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі
фактично повторюють вимоги позовної
заяви, зводяться до переоцінки доказів
і незгоди з висновками суду 1 інстанції,
яким у досить повному обсязі з'ясовані
права та обов'язки сторін, обставини
справи, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, а відповідно до ст.
212 ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від 10
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: