У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю позивача, ОСОБА_1,
представників ВПВР УДВС ГУЮ і ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк «Укргазбанк» на рішення
Рівненського міського суду від 18
березня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний банк «Укргазбанк», третя
особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_1, до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Укрспецторг Групп», ОСОБА_2 та Відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Рівненській області про визнання
прилюдних торгів недійсними,

в с т а н о в и л а :

22 липня 2014 року ПАТ АБ «Укргазбанк»,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - ОСОБА_1, звернулося в
суд з позовом до ТОВ «Укрспецторг
Групп», ОСОБА_2 і Відділу примусового
виконання рішень Управління ДВС
Головного управління юстиції (далі -
ВПВР УДВС ГУЮ) в Рівненській області
про визнання прилюдних торгів
недійсними, посилаючись на їх
проведення з порушенням вимог
цивільного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду
від 18 березня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося
на те, що одноповерховий житловий
будинок з мансардним поверхом,
загальною площею 323,6 кв. м, що
знаходиться у м. Рівному на вул.
Горбачевського, 12, та земельна ділянка
загальною площею 492 кв. м за цією ж
адресою ДВС були реалізовані на
прилюдних торгах з порушенням вимог
чинного законодавства.

Згідно з п. 1.4. Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
№ 86/5 від 27 жовтня 1999 року, організація
та проведення прилюдних торгів з
реалізації предмета іпотеки
здійснюється з урахуванням вимог
Закону України «Про іпотеку».

Державним виконавцем здійснювалося
примусове виконання рішення суду про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, оскільки ПАТ АБ
«Укргазбанк» як іпотекодержатель
свого права про звернення стягнення на
предмет іпотеки не реалізувало. Тому
ДВС не мала права здійснювати
реалізацію предмета іпотеки. Виконуючи
рішення суду про стягнення коштів,
державний виконавець здійснив
реалізацію нерухомого майна в порядку,
передбаченому Законом України «Про
іпотеку».

Пунктом 2.10. Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України № 86/5 від
27 жовтня 1999 року, встановлено, що
гарантійний внесок - це завдаток, який
за одним лотом сплачує фізична або
юридична особа, розмір якого дорівнює
сумі винагороди спеціалізованої
організації за надані нею послуги з
реалізації майна, визначеній виходячи
зі стартової ціни лота.

Згідно зі ст. 44 Закону України «Про
іпотеку» у прилюдних торгах мають
право брати участь фізичні і юридичні
особи, які сплатили гарантійний внесок
і можуть відповідно до закону бути
покупцями нерухомого майна, що
реалізується. Розмір гарантійних
внесків не може перевищувати 5
відсотків від початкової ціни продажу
предмета іпотеки.

Виходячи з розмірів гарантійних
внесків, внесених учасниками прилюдних
торгів, слідує, що реалізація майна
відбулася з урахуванням вимог Закону
України «Про іпотеку», однак при
обчисленні розміру винагороди
торгівельної організації
застосовувалися не вимоги зазначеного
Закону, а норми Тимчасового положення.

Покликаючись на ці обставини, позивач
просив апеляційний суд рішення
місцевого суду скасувати й ухвалити у
справі нове рішення про задоволення
позову щодо визнання прилюдних торгів
недійсними з підстав, які передбачені
ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

В запереченні на апеляційну скаргу
ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області
рішення місцевого суду вважав законним
та обґрунтованим і просив апеляційний
суд залишити його без змін, а подану
апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
обґрунтовуючи свої позовні вимоги про
визнання прилюдних торгів недійсними,
ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося на ч. 1
ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України і
вказувало, що банк як іпотекодержатель
не скористався своїм правом на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому ДВС не мала права
звертати стягнення на предмет іпотеки
без його згоди. Крім того, розмір
винагороди спеціалізованій
організації, яка проводила публічні
торги, перевищив максимальний розмір
гарантійних внесків, що передбачені п.
2.10.Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна (а. с. 1-3).

Проте погодитися з такими доводами
позивача не можна.

Судом установлено, що 17 квітня 2008 року
між ВАТ АБ «Укргазбанк»,
правонаступником якого є ПАТ АБ
«Укргазбанк» , і ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № 63/08/К-Ф, відповідно
до якого ОСОБА_1 отримала у банку
строковий кредит у сумі 400 000 доларів
США під 14 % річних строком до 10 квітня 2028
року (а. с. 4-9).

У цей же день 17 квітня 2008 року між
банком і позичальником ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки № 63/08/І-Ф,
відповідно до якого ОСОБА_1 з метою
забезпечення виконання своїх
зобов'язань за кредитним договором
передала в іпотеку банку належні їй
одноповерховий житловий будинок з
мансардним поверхом, загальною площею
323,6 кв. м, що знаходиться у м. Рівному на
вул. Горбачевського, 12, та земельну
ділянку загальною площею 492 кв. м за
цією ж адресою (а. с. 10-14). Вартість
предмета іпотеки сторонами в
іпотечному договорі була визначена в
сумі 3 344 000 грн.

Банк свої зобов'язання перед
позичальником виконав, а позичальник
перед кредитором порушив.

Статтею ст. 33 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Проте банк як іпотекодержатель своїм
правом на звернення стягнення на
предмет іпотеки не скористався.

Рішенням Рівненського міського від 28
березня 2011 року було задоволено позов
ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3
про стягнення кредитної
заборгованості, яким з відповідачів на
користь банку солідарно стягнено
допущену станом на 28 березня 2011 року
кредитну заборгованість у загальній
сумі 3 217 609,66 грн. (а. с. ).

31 січня 2013 року ВПВР УДВС ГУЮ в
Рівненській області на підставі
повторної заяви стягувача від 31 січня
2013 року та виконавчого листа № 2-2369 від
26 вересня 2011 року повторно було
відкрито виконавче провадження з
виконання рішення Рівненського
міського суду від 28 березня 2011 року про
солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_3
на користь ПАТ АБ «Укргазбанк»
допущеної кредитної заборгованості (а.
с. 16, 17).

Таким чином, на виконанні у ВПВР УДВС
ГУЮ в Рівненській області знаходився
виконавчий лист, який був виданий
Рівненським міським судом на підставі
рішення цього суду від 28 березня 2011
року, про солідарне стягнення з ОСОБА_1
і ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк»
грошової заборгованості за кредитним
договором, а не про звернення стягнення
на предмет іпотеки з метою погашення
цієї заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Умови та порядок виконання рішень
судів та інших органів (посадових осіб)
про стягнення грошових коштів, що
підлягають примусовому виконанню в
разі невиконання їх у добровільному
порядку, визначаються Законом України
«Про виконавче провадження» та
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 2
квітня 2012 року № 512/5 (до цього -
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, яка була затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 15
грудня 1999 року № 74/5).

Згідно зі ст. 52 Закону України „Про
виконавче провадження" стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника. У разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно. Звернення стягнення на
майно боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом.

У зв'язку з відсутністю у боржників
коштів, у ході проведення виконавчих
дій державний виконавець 8 лютого 2013
року в присутності стягувача згідно зі
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» описав та арештував
нерухоме майно, яке належить на праві
власності боржнику ОСОБА_1, а саме:
одноповерховий житловий будинок з
мансардним поверхом, загальною площею
323,6 кв. м, що знаходиться у м. Рівному на
вул. Горбачевського, 12, та земельну
ділянку загальною площею 492 кв. м за
цією ж адресою, які становили предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на заставлене майно в
порядку примусового виконання
допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача-заставодержателя, що в
даному випадку ДВС було дотримано -
стягнення було звернено на предмет
іпотеки для задоволення вимог лише
самого стягувача-іпотекодержателя, у
зв'язку з чим його згоди на це законом
не передбачено, а тому доводи позивача
із зазначеного приводу на увагу не
заслуговують. Примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку». Реалізація заставленого
майна здійснюється в порядку,
встановленому Законом «Про виконавче
провадження».

Відповідно до ст. 62 Закону «Про
виконавче провадження» порядок
реалізації майна, зазначеного в
частині восьмій статті 57 цього
Закону, крім цінних паперів,
визначається Міністерством фінансів
України за погодженням з
Національним банком України. Порядок
реалізації цінних паперів
визначається Державною комісією з
цінних паперів та фондового ринку
за погодженням з Міністерством
юстиції України, а іншого майна -
Міністерством юстиції України.

Пунктом 4.5.3. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 512/5 від 2 квітня 2012
року, встановлено, що реалізація
арештованого державними виконавцями
майна здійснюється відповідно до
Порядку реалізації арештованого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 15.07.99 № 42/5,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19.07.99 за № 480/3773 (із
змінами), Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 27.10.99
№ 68/5, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 02.11.99 за № 745/4038 (із
змінами), Правил комісійної торгівлі
непродовольчими товарами,
затверджених наказом Міністерства
зовнішніх економічних зв'язків України
від 13.03.95 № 37, зареєстрованих в
Міністерстві юстиції України 22.03.95 за №
79/615 (із змінами). Реалізація цінних
паперів, на які звернено стягнення,
здійснюється відповідно до Порядку
реалізації на фондовій біржі цінних
паперів, на які звернено стягнення,
затвердженого рішенням Національної
комісії з цінних паперів та фондового
ринку від 25 грудня 2012 року № 1853,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 22 січня 2013 року за №
159/22691.

Статтею 62 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
не реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з
дня визнання прилюдних торгів чи
аукціону такими, що не відбулися, або
закінчення двомісячного строку
реалізації майна на комісійних умовах.
Майно може бути уцінене не більш як на
30 відсотків. У разі нереалізації майна
в місячний строк з дня проведення
уцінки воно повторно уцінюється в
такому самому порядку, але не більш як
на 50 відсотків початкової вартості
майна.

Проте положеннями Закону України «Про
іпотеку» визначено, що перша уцінка
майна (на відміну від Закону України
„Про виконавче провадження") не може
бути більшою ніж на 25 % від початкової
вартості майна, що державним
виконавцем було враховано.

Порядок реалізації арештованого майна
передбачено Законом України „Про
виконавче провадження" та Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 68/5 від 27 жовтня 1999
року (далі - Тимчасове положення ).

Згідно з п. 1.2. Тимчасового положення
прилюдні торги з реалізації
арештованого нерухомого майна за
заявкою державного виконавця
організовує і проводить
спеціалізована організація, з якою
органом державної виконавчої служби
укладено відповідний договір.

З повідомленням ТОВ «Укрспецторг
Групп» № 325 від 26 квітня 2013 року
вбачається, що прилюдні торги з
реалізації належного боржнику ОСОБА_1
нерухомого майна (житлового будинку та
присадибної земельної ділянки) по
договору № 018-0193/13 за початковою
вартістю відповідно 1 744 232 грн. та 92 024
грн. не відбулися через відсутність
зареєстрованих учасників, у зв'язку з
чим 30 квітня 2013 року відповідно до
вимог ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем майно боржника було уцінено
на 5 % (перша уцінка майна). Зазначені
обставині підтверджуються копією
матеріалів виконавчого провадження.

4 червня 2013 року прилюдні торги з
реалізації спірного нерухомого
арештованого майна також не відбулися,
у зв'язку з чим 10 червня 2013 року
державний виконавець відповідно до
повноважень, наданих законом, уцінив
майно боржника ще на 43%, що не перевищує
50 відсотків початкової вартості майна.

2 липня 2013 року прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна, що належало боржнику ОСОБА_1
відбулися, його переможцем стала
ОСОБА_2 (а. с. 48, 49).

Як видно з листа ПАТ АБ «Укргазбанк»,
адресованому заступнику начальника
ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області №
50308/314/2013 від 10 квітня 2013 року, ПАТ АБ
«Укргазбанк» не заперечувало
експертної оцінки нерухомого майна
ОСОБА_1, яка була проведена з метою його
реалізації на прилюдних торгах для
задоволення позовних вимог банку (а. с.
61).

Листами від 29 квітня та 6 травня 2013 року,
адресованими заступнику начальника
ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області,
ПАТ АБ «Укргазбанк» у зв'язку з тим, що
перші та другі торги не відбулися,
погоджувало проведення уцінок
нерухомого майна (а. с. 62).

З протоколів присутності на прилюдних
торгах з реалізації арештованого
нерухомого майна від 2 липня 2013 року
вбачається, що на прилюдних тогах були
присутніми представники
банку-стягувача, які зауважень щодо
проведення прилюдних торгів не
висловили (а. с. 59, 60).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, тому підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна.

Як зазначається у правових позиціях
Верховного Суду України при вирішенні
справ про визнання прилюдних торгів
недійсними судам необхідно
встановлювати такі факти: чи мало місце
порушення Тимчасового положення та
інших норм при проведенні прилюдних
торгів; чи вплинули ці порушення на
результати торгів; чи мало місце
порушення прав і законних інтересів
позивачів, які оспорюють результати
торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Крім того, оскільки виходячи зі змісту
ч.1 ст. 215 ЦК України підставами
недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил при проведенні торгів.

Тому, зважаючи на викладене вище,
апеляційний суд погоджується з
висновком місцевого суду про те, що дії
державного виконавця та ТОВ
"Укрспецторг Групп" в цілому
відповідають вимогам наведених вище
нормативних актів, а саме - Закону
України «Про виконавче провадження» та
Порядку реалізації арештованого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 42/5 від 15 липня 1999
року. Правових підстав для визнання їх
(дій) неправомірними у справі немає.

Окремі неточності, що були допущені при
проведенні прилюдних торгів, не
вплинули на їх результати, а тому прав
і законних інтересів позивача, який
оспорює результати торгів, вони не
порушили.

Що стосується порушень, які могли бути
допущені державним виконавцем при
здійсненні своїх повноважень, що
передбачені законом, до призначення
прилюдних торгів (у тому числі щодо
відкриття виконавчого провадження,
накладення арешту на майно, визначення
вартості чи оцінки майна тощо), то такі
дії (бездіяльність) державного
виконавця підлягають оскарженню в
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження і не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
всебічно з'ясувавши всі дійсні
обставини спору сторін та виконавши
інші вимоги цивільного судочинства,
вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 307, 308, 313-315, 317
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
банк «Укргазбанк» відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
18 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: