Ухвала

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Журавель В.І.,
Парінової І.К.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрокомбінат-Тернопіль» про
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Тернопільської області від 20
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнень просив стягнути з Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агробуд-Тернопіль» (далі - ТОВ
«Агробуд-Тернопіль») завдаток у сумі 12
000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15
серпня 2012 року між ним та відповідачем
було укладено попередній договір,
згідно з яким останній зобов'язувався
продати йому до03 вересня 2013 року
нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, а він
сплатив завдаток в сумі 12 000 грн.

Посилаючись на те, що відповідач свої
зобов'язання не виконав, просив
задовольнити позов.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 червня 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ТзОВ
«Агрокомбінат-Тернопіль» на користь
ОСОБА_3 суму завдатку 12 000 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 20 грудня 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалено нове про відмову
в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення місцевого суду від
27 червня 2013 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Під час розгляду справи судами
встановлено, що 15 серпня 2012 року між
ОСОБА_3 та ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль»
укладено попередній договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Тернопільського районного
нотаріального округу за № 721, за
умовами якого відповідач
зобов'язувався до 03 вересня 2012 року
укласти договір купівлі-продажу та
продати позивачу нежитлове приміщення
по АДРЕСА_1 за ціною 1 278 880 грн.

Відповідно до п.5.1. зазначеного вище
договору покупець протягом одного дня
після підписання даного договору
передає, а продавець отримує суму
завдатку у розмірі 12 000 грн.

Пунктом 5.2. цього договору передбачено,
що у випадку невиконання його умов
покупцем сума, вказана у п. 5.1 договору,
покупцю не повертається, а залишається
у продавця.

Згідно із умовами п. 5.4. попереднього
договору у випадку невиконання
товариством його умов вказана сума
повинна бути повернута покупцю
протягом трьох днів з дати,
встановленої п. 6.1. договору.

З квитанції від 15 серпня 2012 року
вбачається, що на банківський рахунок
ТОВ «Агрокомбінат-Тернопіль» ОСОБА_3
сплачено 12 000 грн (а.с.4).

Також установлено, що договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення по АДРЕСА_1 між сторонами не
було укладено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
умови попереднього договору щодо
продажу ОСОБА_3 нежитлового приміщення
виконані не були з вини відповідача, а
тому сума 12 000 грн підлягає поверненню.
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд зазначив, що відсутні
підстави для повернення завдатку
позивачу, оскільки з його вини не було
укладено договір купівлі-продажу.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Згідно із ч.1 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Попередній договір
укладається у формі, встановленій для
основного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 632 ЦК України,
сторона, яка необґрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.

Отже, для настання негативних
наслідків у вигляді відшкодування
другій стороні збитків, завданих
простроченням або невиконанням
попереднього договору, необхідною
умовою є необґрунтоване ухилення
однієї із сторін попереднього договору
від укладення основного договору
протягом строку, встановленого
попереднім договором.

При цьому під ухиленням слід розуміти
не намір відмовитись від договору, а
конкретні дії учасників правовідносин,
спрямованих на невиконання умов
договору. Також враховується настання
строку виконання умов попереднього
договору та відсутність можливості
його виконання у строк, визначений
договором.

Вирішуючи питання про
відповідальність сторін за
неукладення основного договору, суд
має з'ясувати, чи є підстави для
визнання ухилення від укладення
основного договору необґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 1.1 попереднього
договору відповідач до 03 вересня 2012
року зобов'язувався укласти з
позивачем та належним чином оформити
договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення.

Згідно із п. 1.3 попереднього договору
відповідач, як власник та продавець
нежитлового приміщення, зобов'язувався
звільнити таке приміщення з-під
податкової застави та виключити його з
відповідних державних реєстрів або
отримати письмовий дозвіл органу
державної податкової служби на
відчуження нежитлового приміщення,
окрім того відповідач зобов'язувався
зняти заборону на відчуження
нежитлового приміщення, накладену ПАТ
«БАНК «Форум», та вилучити відповідні
записи з Державного реєстру іпотек та
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до загальних засад
змагальності (ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України) саме на відповідача законом
покладено обов'язок довести
відсутність перешкод для укладення
договору купівлі-продажу у строк,
передбачений п. 1.1 попереднього
договору, та відсутність своєї вини в
неукладенні такого договору.

Проте в матеріалах справи такі докази
відсутні.

За таких обставин, суд першої інстанцій
дійшов правильного висновку, що умови
попереднього договору щодо продажу
ОСОБА_3 нежитлового приміщення
виконані не були саме з вини
відповідача, оскільки останній взяті
на себе обов'язки зі звільнення
предмета купівлі-продажу з-під
обтяжень в узгоджені між сторонами
строки (до 03 вересня 2012 року) не виконав.

Встановлені судом першої інстанції
обставини підтверджуються матеріалами
справи та не спростовані сторонами під
час апеляційного розгляду.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір,
правильно застосував норми
матеріального права у спірних
правовідносинах.

Суд апеляційної інстанції
вищевказаних обставин та норм чинного
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини, не врахував,
безпідставно скасував законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, у зв`язку з чим рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню із залишенням в силі
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 20 грудня 2013
року скасувати.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 27 червня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді: В.І. Журавель

С.О. Карпенко

І.К.
Парінова

В.О. Савченко