Справа № 344/1249/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1143/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д

суддів
Соколовського В.М., Шишка А.І.

секретаря Турів О.М.

з участю: представника
апелянта - ОСОБА_2

апелянта ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, - за апеляційними скаргами
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» та
ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського
міського суду від 01 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2014 року представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення боргу,
мотувуючи тим, що внаслідок
неналежного виконання відповідачем
зобов'язань по кредитному договору від
14.02.2006 року утворилась заборгованість у
розмірі 44269,61 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 01.04.2014 року позовну заяву
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за кредитним договором
№IFIOSE00000020 від 14.02.2006 року в сумі 4000 грн. В
решті позову відмовлено. Вирішено
питання стягнення судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням
ОСОБА_3 та представник ПАТ КБ «Приват
Банк» подали апеляційні скарги.

ОСОБА_3 посилається на те, що таблиця
розрахунку, надана банком, не є
належним доказом існування
заборгованості по кредитному договору.
Так, він взяв в 2006 року кредит в сумі 3000
грн., повідомлення з банку про
заборгованість надходила на адресу
батька відповідача, а тому про
існування боргу відповідач дізнався
лише в серпні 2011 року. За даними Єдиного
центру по відпрацюванню проблемних
кредитів його заборгованість
становила 32441,40 грн. Вказує, що сплатив
4900 грн. з всіма процентами по серпень 2011
року, решта заборгованості неустойка,
на яку незаконно нараховані відсотки,
до неї слід застосувати наслідки
спливу строку позовної давності. Проте,
після сплати заборгованості банк
безпідставно продовжував
перераховувати відсотки на штрафи,
пеню на пеню, відсотки на пеню.

Просить застосувати строк позовної
давності і відмовити в задоволенні
позову ПАТ КБ «Приват Банк».

В свою чергу, представник ПАТ КБ
«Приват Банк» посилається на те, що
судом незаконно відмовлено в
задоволенні позовних вимог стосовно
стягнення всієї суми нарахованих
відсотків та пені. Так, кредитним
договором передбачено зобов'язання
позичальника сплатити всі нараховані
відсотки. Суд неправомірно своїм
рішенням визнав вину позивача у
простроченні кредитного зобов'язання
відповідачем, оскільки немає жодного
доказу такої вини, відповідач був
ознайомлений з усіма умовами
кредитного договору, нарахування
неустойки та процентів здійснювалось
саме з причин невиконання взятих на
себе зобов'язань відповідачем.

Вказує, що в разі застосування позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення пені, пеня має бути стягнена
за останній рік нарахування, а саме з
31.12.2012 по 31.12.2013 рік. Суд першої
інстанції не взяв до уваги п.6.8.
кредитного договору, де зазначено про
домовленість сторін про збільшену
позовну давність.

Просить змінити оскаржуване рішення в
частині зменшення розміру
заборгованості по відсоткам та пені і
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ
«Приват Банк» та відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_3

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення повністю не
відповідає.

Частково задовольняючи позов ПАТ КБ
«Приват Банк», суд першої інстанції
прийшов до висновку, що через неналежне
виконання відповідачем кредитних
зобов'язань в останнього утворилась
заборгованість, яку слід зменшити
враховуючи вину кредитора в порушенні
виконання зобов'язань.

Проте, такий висновок суду першої
інстанції повністю не відповідає
дійсним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що 14.02.2006 року між
сторонами було укладено кредитний
договір №IFIOSE00000020, відповідно до якого
Банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 3000 грн.
під 30% річних з кінцевим терміном
повернення 14.02.2007 року.

Як вбачається з позовних вимог та
розрахунків, наданих позивачем,
внаслідок неналежного виконання
договірних зобов'язань станом на 01.08.2013
року у відповідача утворилась
заборгованість в сумі 44269,61 грн., з яких
13085,24 грн. - заборгованість за
відстотками, 30989,37 грн. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з копій квитанцій від
12.04.2006 року, 26.06.2006 року, 05.01.2007 року та
13.09.2011 року (а.с.37-39) відповідач погасив
кредитну заборгованість в розмірі 4705
грн., яка зарахована як погашення тіла
кредиту, частково пені та відсотків. Як
вбачається з розрахунку ПАТ КБ «Приват
Банк» сума заборгованості по відсотках
нараховувалась до 13.09.2011 року (день
погашення тіла кредиту). Зарахування
банком коштів в першу чергу на
погашення тіла кредиту всупереч ст.534
ЦК України та п.3.3. Кредитного договору,
не звільняє позичальника від сплати
передбачених договором платежів у
вигляді процентів за користування
кредитними коштами, комісії за
користування кредитом, пені та штрафів
згідно умов договору.

Вимоги позивача щодо стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за відсотками
по кредитному договору та розрахунок
заборгованості засновані на
положеннях ЦК України та відповідають
умовам кредитного договору, оскільки
відповідачем порушено виконання своїх
зобов'язань за вказаним договором в
частині сплати відсотків за
користування кредитними коштами.

Тому колегія суддів вважає що вимога
банку про стягнення з ОСОБА_3 13085,24 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом підлягає до
задоволення.

Колегія суддів зауважує, що розмір пені
(30989,37 грн.), нарахований відповідачу
згідно умов кредитного договору за
період з лютого2006 року по серпень 2013
року, більш ніж в десять разів
перевищує розмір наданого кредиту. В
матеріалах справи міститься заява
відповідача про застосування строку
давності в один рік про стягнення
неустойки відповідно до п.2 ст.258 ЦК
України (а.с. 42). Враховуючи зазначені
обставини та те, що відповідач повністю
погасив заборгованість по тілу
кредиту, відсутність розрахунку
заборгованості суми нарахованої пені
за останній рік, виходячи з вимог
частини 3 ст. 551 ЦК України та принципів
об'єктивності, реальності та
справедливості, колегія суддів
приходить до висновку, що зменшення
судом першої інстанції суми пені до 2000
грн. відповідає вимогам законодавства.

Посилання представника банку на
встановлення між сторонами збільшеної
позовної давності не відповідає
дійсності, оскільки в договорі така
умова відсутня.

За таких обставин, ухвалене судове
рішення повністю не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 309 ЦПК
України є підставою для зміни рішення в
частині розміру стягнутої з
відповідача заборгованості по
процентам.

Судові витрати слід стягнути з
відповідача відповідно до вимог ст.88
ЦПК України

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приват Банк» - задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 01 квітня 2014 року в частині
визначення суми заборгованості, яка
підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» за
кредитним договором №IFIOSE00000020 від
14.02.2006 року змінити з 4000 грн. на 15085,24
грн., з яких 13085,24 грн. - заборгованість
за відсотками, та 2000 грн. - пеня за
прострочення виконання зобов'язання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» 243,60 грн.
сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

В.М. Соколовський

А.І. Шишко