Справа № 0907/2-7947/2011
Провадження № 22-ц/779/1179/2014
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Пнівчук
О.В., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

з участю: представника
апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги на предмет спору
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, - за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
11 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2011 року ОСОБА_4 звернулась в
суд з зазначеним позовом, вимоги якого
збільшила під час розгляду справи, до
ОСОБА_2, мотивуючи тим, що їй та третім
особам належить квартира АДРЕСА_1, яка
зазнала пошкоджень внаслідок
самовільного проведення робіт з
реконструкції у квартирі
відповідачки.

Ухвалою судді Івано-Франківського
міського суду від 19.10.2012 року до участі
в справі залучено в якості третіх осіб ,
що не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 11.12.2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 21362 грн. матеріальної 1500 грн.
моральної шкоди, 520, 15 грн. сплаченого
державного мита, 120 грн. витрат на ІТЗ
,1200 грн. оплати за проведене
будівельно-технічне дослідження та 800
грн. витрат по оплаті за надання
правових послуг.

Не погодившись з рішенням суду,
вважаючи його ухваленим з порушенням
норм матеріального та процесуального
права ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Вважає, що висновки суду про те, що
ремонтні роботи у її квартирі
проводились незаконно, без належних
дозволів, що призвело до пошкоджень у
квартирі позивачки є надуманими.

Так, у квартирі АДРЕСА_3 дійсно
проводились ремонтні роботи. Для
вказаних робіт були виготовлені
містобудівні умови та обмеження
забудови земельної ділянки, план
реконструкції квартири, а також
складена декларація про готовність
об'єкта до експлуатації від 05.07.2012 року,
відповідно до якого об'єкт визнано
готовим до експлуатації. Ремонт у
квартирі відповідачка здійснювала
правомірно, оскільки дозвіл на
виконання здійснюваних нею робіт
відповідно до вимог законодавства не
потрібний.

Посилання суду на висновок
будівельно-технічної експертизи від
09.11.2013 року не є належним доказом у
справі, оскільки дослідження причин
наявності тріщин у квартирі позивачки
проводились без дослідження квартири
відповідачки. А клопотання
представника відповідачки про
проведення повторної експертизи судом
відхилено.

Крім того, у листах інспекції ДАБК
зазначено, що тріщини у квартирі НОМЕР_1
позивачки могли з'явитись внаслідок
того, що будинку більше 100 років і також
внаслідок самовільної реконструкції
позивачем квартири з добудовою у 2004
році лоджії на третьому поверсі поряд
із квартирою НОМЕР_1, над квартирою
НОМЕР_2, що призвело до додаткового
навантаження на перекриття між
поверхами та інші конструкції будинку.

За наведених доводів просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про відмову в
задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Вимогам законодавства оскаржуване
рішення відповідає.

Частково задовольняючи позов суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що внаслідок проведення
ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3, що
належить ОСОБА_2 спричинені
пошкодження квартирі позивачки, а тому
підставно стягнув з відповідачки
завдану матеріальну та моральну шкоду.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3
належить ОСОБА_2, а квартира НОМЕР_1 в
цьому ж будинку ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 у рівних частинах.

При розгляді спору встановлено, що
ОСОБА_2 протягом 2011 року без
відповідних дозволів та погодженої
документації проводила будівельні
роботи з реконструкції своєї квартири,
про що інспекцією ДАБК в
Івано-Франківській області 18.07.2011
складений протокол та припис про
усунення порушень, а саме припинення
виконання будівельних робіт, 21.07.2011
року постанова про накладення штрафу
та 06.10.2011 року припис про зупинення
будівельних робіт та усунення
будівельних порушень.

Відповідно до комісійного акту ЖЕО № 6
від 27.09.2011 року під час обстеження
кв.НОМЕР_1 виявлено, що в коридорі, в
кімнаті, туалеті, ванні та на кухні
широкі тріщини, внаслідок проведення
ремонтних робіт в квартирі НОМЕР_2, яка
знаходиться поверхом вище (Т-1,а.с.17).
Під час комісійного обстеження
квартири працівниками відділу
контролю будівництва в м.
Івано-Франківську встановлено, що
незважаючи на припис про заборону
проведення будівельних робіт в
квартирі НОМЕР_2 продовжуються роботи з
її реконструкції, а саме виконані
роботи з влаштування нових
перегородок, підлоги, стеля обшита
гіпсокартоном та виконані роботи з
шпаклювання ( Т-1,а.с.19).

Доводи апелянта щодо відсутності її
вини в завданні матеріальної шкоди
позивачці, колегія сприймає критично,
оскільки судом першої інстанції
досліджено що пошкодження квартири
сталось внаслідок проведення
ремонтних робіт відповідачки, а інших
доказів на підтвердження доводів
ОСОБА_2 не здобуто ні в суді першої, ні
апеляційної інстанції.

Так, у висновку №40-04/13
будівельно-технічної експертизи від
09.11.2013 року зазначено, що виявлені під
час обстеження тріщини у кв.АДРЕСА_1
виникли у зв'язку із проведеними
роботами по переплануванню у кв.НОМЕР_2,
зокрема через знесення цегляних стін
та заміну їх на стіни із газоблоків, які
мають меншу несучу спроможність, яка не
достатня для того, що б витримувати
навантаження, яке створюють цегляні
стіни і перегородки у кв.НОМЕР_1.
Посилання апелянта на те, що експертиза
проводилась без огляду її квартири
спростовується додатками до висновку з
фотографіями квартири НОМЕР_2.

Крім того, на запит прокурора м.
Івано-Франківська представниками
філіалу інституту
«НДІпроектреконструкція» у вересні 2011
року проведено обстеження будинку
АДРЕСА_1, за результатами якого
складений висновок, відповідно до
якого тріщини у внутрішніх стінах і
перегородках квартири НОМЕР_1 ймовірно
з'явились в результаті проведення
реконструкції в квартирі НОМЕР_2. При
детальному огляді квартири НОМЕР_2
визначено, що там проводились роботи по
виконанню перепланування квартири
виконані роботи по заміні внутрішніх
стін і перегородок з цегли на
газобетонні блоки, розібрані
перегородки, між двома житловими
кімнатами в несучій стіні пробито
проріз та пробито отвір в дерев'яному
перекритті для влаштування димоходу,
виконано підсилення перекриття між
першим та другим поверхами.
Капітальний ремонт проводився без
попереднього обстеження технічного
стану конструктивних елементів
будинку, а заходи по тимчасовому
підсиленню перекриття між другим і
третім поверхами при розбиранні
внутрішніх стін і перегородок були
недостатніми (Т-1,а.с.128-130).

Внаслідок цих обставин квартирі
позивача для приведення приміщень
квартири до попереднього стану
необхідно виконати
ремонтно-відновлювальні роботи по
заробленню тріщин, перетиранню,
штукатурці та побілці стін, демонтажу
керамічної плитки у ванній та туалеті,
облицюванню стін керамічною плиткою.
Згідно висновку експерта вартість
відновлювальних робіт і матеріалів
становить 21362 грн., які вірно стягнуті
судом з відповідачки в якості
відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ст.1192 ЦК України з урахуванням
обставин справи суд за вибором
потерпілого може зобов'язати особу, яка
завдала шкоди майну, відшкодувати її в
натурі (передати річ того ж роду і такої
ж якості, полагодити пошкоджену річ
тощо) або відшкодувати завдані збитки у
повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Задовольняючи позов в частині
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК
України, прийшов до правильного
висновку про її розмір в загальній сумі
1500 грн. визначений з врахуванням
ступеня вини відповідача у заподіянні
цієї шкоди та переживаннях позивача за
пошкоджене майно, створенні в зв'язку з
цим незручностей, зміни звичного
способу життя.

Посилання апелянта, на те, що для
проведення будівельних робіт в
квартирі дозвіл не є необхідним
спростовується винесеними приписами
та постановою інспекції ДАБК в
Івано-Франківській області про
накладення штрафу, які останньою не
оскаржувались.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає оскаржуване рішення суду першої
інстанції по суті правильним і таким,
що ухвалене з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування цього рішення,
за доводами апеляційної скарги не
встановлено.

На підставі наведенного та керуючись
ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 11 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський