Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя у складі
головуючого судді Галущенко Ю.А.,при
секретарі Лупінос Є.А., розглянув у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2,ОСОБА_3,третя особа
Шевченківський відділ Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції(далі
Шевченківський ВДВС),про визнання
права власності на майно та зняття
арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2014 р.ОСОБА_1звернувся до суду
з позовом,в якому зазначає,що на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ЯТС №
415691,зареєстрованого Запорізьким МРЕВ-2
ДАІ ГУ УМВС України 22.03.2002 р., власником
автомобіля «ЗАЗ 1102» 1994 року випуску №
кузова ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1,є ОСОБА_2

10.01.2005 р.ОСОБА_2на підставі нотаріально
посвідченої довіреності № КПД-26
здійснила продаж вказаного автомобіля
ОСОБА_3

21.07.2007 р.позивач придбав у
ОСОБА_3вказаний автомобіль за 6000 гр.,про
що отримав розписку.

При оформленні купівлі-продажу
автомобіля ОСОБА_2видала нотаріально
посвідчену довіреність,якою
уповноважила позивача ОСОБА_1та його
батька ОСОБА_4
розпоряджатися,користуватися та
володіти автомобілем «ЗАЗ 1102» 1994 року
випуску № кузова ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1

ОСОБА_3передав ОСОБА_1автомобіль ,ключі
від нього та свідоцтво про реєстрацію
ТЗ.

Позивач зазначає,що фактично між ним та
ОСОБА_3 у простій письмовій формі
шляхом оформлення довіреності був
укладений договір купівлі-продажу
автомобіля ,яким позивач з 21.07.2007
р.добросовісно,відкрито,безперервно
володіє,технічно
обслуговує,відповідачі не виявляли
наміру визнати автомобіль своїм та не
пред*являли вимог про його повернення.

19.09.2013 р.працівниками ДАІ автомобіль
був вилучений у позивача на підставі
постанови Шевченківського ВДВС про
накладення арешту на все майно ОСОБА_2,в
тому числі спірний автомобіль,що
створює перешкоди позивачеві як його
власнику у здійсненні своїх прав щодо
цього автомобіля у повному обсязі.

Посилаючись на ці обставини,позивач
просить суд з підстав,передбачених
ст.328,344,391 ЦК України визнати за ним
право власності на автомобіль «ЗАЗ 1102»
1994 року випуску № кузова
ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1,зняти арешт з
автомобіля, накладений постановою
Шевченківського ВДВС та повернути
автомобіль йому.

В судовому засіданні позивач та його
представник за довіреністю
ОСОБА_5заявлені вимоги підтримали та
пояснили,що 21.07.2007 р.ОСОБА_1 купив у
ОСОБА_3 автомобіль НОМЕР_2 за 6000
гр.,договір був оформлений шляхом
видачі нотаріально посвідченої
довіреності від власника автомобіля
ОСОБА_2М.В свою чергу ОСОБА_3Є.в 2005
р.купив цей автомобіль у ОСОБА_2також по
довіреності. В вересні 2013 р.на
автомобіль за борги ОСОБА_2виконавчою
службою був накладений арешт,чим
позивачеві як його власнику створені
перешкоди у здійсненні своїх прав щодо
цього автомобіля у повному обсязі.З 2007
р.позивач відкрито та безперервно
володів спірним автомобілем,який
отримав добросовісно шляхом фактичної
купівлі по довіреності,інші особи на
нього своїх прав не заявляли. Просили
суд визнати за ОСОБА_1право власності
на автомобіль НОМЕР_2 за набувальною
давністю ,зняти арешту з автомобіля та
повернути його власнику ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3Є.в судовому
засіданні позов визнав та пояснив,що в
2005 р.він по довіреності купив у ОСОБА_2
автомобіль НОМЕР_2,який в органах ДАІ не
своє ім*я на облік не оформив,а згодом у
2007 р.продав його ОСОБА_1за 6000 гр.ОСОБА_6
ОСОБА_1видала власник ОСОБА_2,з цього
часу автомобіль був у користуванні та
володінні ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2М.в судове засідання
не з*явилася з невідомих
причин,викликалася належним чином,про
свою позицію у справі суд не
повідомила.

На підставі ст.169 ЦПК України суд
розглянув справу без участі
відповідача ОСОБА_2

Третя особа Шевченківський ВДВС надав
суду письмову заяву про розгляд справи
без участі його представника з
прийняттям рішення на розсуд суду.

Відповідно до ст.169 ЦПК України справа
розглянута без участі представника
третьої особи.

Всебічно вивчивши обставини
справи,заслухавши пояснення сторін та
їхніх представників,дослідивши надані
письмові докази у сукупності,допитавши
свідка,суд дійшов висновку, що позов не
підлягає задоволенню на підставі
встановлених фактичних обставин
справи та відповідних їм
правовідносин.

Відповідно до ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов*язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

За змістом ст.655,658 ЦК України по
договору купівлі-продажу одна
сторона(продавець) передає або
зобов*язується передати майно(товар)у
власність другої сторони(покупцю),а
покупець приймає або зобов*язується
прийняти майно(товар)та уплатити за
нього певну грошову суму;право продажу
товару, окрім випадків примусового
продажу, належить власнику товару.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.208 ЦК
України,правочини між фізичними
особами на суму,яка в 20 та більше разів
перевищує розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян,належить
вчиняти у письмовій формі.

Судом встановлено,що на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу ЯТС №
415691,зареєстрованого Запорізьким МРЕВ-2
ДАІ ГУ УМВС України 22.03.2002 р., власником
автомобіля «ЗАЗ 1102» 1994 року випуску №
кузова ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1,є ОСОБА_2

10.01.2005 р.ОСОБА_2на підставі довіреності
№ КПД-26, посвідченої приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу
ОСОБА_7,уповноважила ОСОБА_3продати по
ціні та умовах,ним визначених,належний
їй на праві власності автомобіль «ЗАЗ
1102» 1994 року випуску № кузова
ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1,для чого надавала
відповідні права, строком до 11.01.2010
р.без права передоручення.

Свідок ОСОБА_4М.в судовому засіданні
показав,що в 2007 р.його син ОСОБА_1за 6000
гр.до довіреності,виданій на ОСОБА_1та
ОСОБА_4,купив у ОСОБА_3 автомобіль
НОМЕР_3,який з того часу перебував у
володінні ОСОБА_1,ним,за потреби,
користувалась вся сім*я.

21.07.2007 р.ОСОБА_2на підставі довіреності
№ КД-5612, посвідченої приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу
ОСОБА_8,уповноважила ОСОБА_4та
ОСОБА_1продати по ціні та умовах на їх
розсуд належний їй на праві власності
автомобіль «ЗАЗ 1102» 1994 року випуску №
кузова ХТЕ1102Т0345467,р.н.НОМЕР_1,для чого
надавала відповідні права,строком на
п*ять років з правом передоручення.

Відповідно до розписки від 21.07.2007
р.,ОСОБА_3отримав грошову суму 6000 гр.від
ОСОБА_1С.в рахунок оплати проданого ним
автомобіля НОМЕР_4.

Аналізуючи наведене,суд дійшов
висновку,що твердження позивача про
набуття ним права власності на спірний
автомобіль за набувальною давністю на
законі не ґрунтуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти рухомим майном
(до якого відноситься автомобіль )
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено,
що право власності за набувальною
давністю на транспортні засоби
набувається за рішенням суду.

Дана норма закону визначає ознаки
володіння, які є необхідними для
набуття права власності на річ за
набувальною давністю.

Володіння має бути добросовісним,
тобто володілець не знав і не міг знати
про те, що він володіє чужою річчю,
інакше кажучи обставини, у зв'язку з
якими виникло володіння чужою річчю, не
давали найменшого сумніву стосовно
правомірності набуття майна.

Володіння має бути безперервним
протягом визначених законом строків
,які для рухомого майна встановлюються
5 років.

ЦК України не передбачає можливості
набуття права власності на автомобіль
на підставі виданої його власником
довіреності іншим особам з правом
повного розпорядження автомобілем або
на підставі розписок про отримання
цими уповноваженими особами грошової
суми за проданий автомобіль.

Письмовий договір з дотриманням
вимоги пункту 3 частини першої статті 208
ЦК щодо необхідності вчинення
правочинів між фізичними особами у
письмовій формі на суму, що перевищує у
20 і більше разів розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян,між позивачем та власником
автомобіля ОСОБА_2або його довіреною
особою ОСОБА_3про купівлю-продаж
спірного автомобіля не укладався.

Крім того,суд звертає увагу ,що
передача майна позивачеві,згідно
змісту довіреності від 21.07.2007 р.,була
строковою,що є підставою для
повернення майна у володіння власника
та не передбачає перехід права
власності на нього до особи,який була
видана довіреність.

Також правила набуття права власності
за набувальною давністю у разі
заволодіння майном на підставі
договору викладені в частині третій ст.
344 ЦК України, відповідно до якої, якщо
особа заволоділа майном на підставі
договору з його власником, який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на рухоме майно
через п'ять років з часу спливу
позовної давності.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлена протягом 3 років.

Таким чином,після закінчення строку
дії довіреності ,яка була видана 21.07.2007
р.на п*ять років(до 21.07.2012р.)та визначна
позивачем як фактичний договір
купівлі-продажу,строк позовної
давності,встановлений у три роки,не
сплинув.

Крім того,відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження
Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів», також передбачена
письмова форма договору
купівлі-продажу автомобілів,а згідно
пункту 4 зазначеної постанови перед
відчуженням транспортний засіб
повинен бути знятий з обліку в
підрозділі ДАІ.

Таким чином,суд вважає безпідставними
посилання позивача на ст.328 ЦК України
та правомірність виникнення права
власності на спірний
автомобіль,оскільки законом прямо
встановлено інший порядок набуття
права власності на
автомобіль,зокрема,при його
купівлі-продажу.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

За змістом вказаної норми закону,право
на позов з підстав ст.391 ЦК України має
власник майна,який володіє річчю,але
позбавлений можливості користуватись
або розпоряджатись нею.

Позивач не підтвердив доказами
наявність у нього права власності на
спірний автомобіль,тому суд не
встановив підстав вважати порушеним
його право власності на цей автомобіль
та відповідно для захисту цього права в
судовому порядку.

Крім того, судом враховується та
обставина, що на спірний автомобіль
накладений арешт для виконання
кредитних зобов*язань його власника
ОСОБА_2,тому в даному випадку не
виключено,що позовна заява спрямована
на уникнення боржником
відповідальності за кредитними та
іншими борговими зобов’язаннями.

На підставі ст.208,257,328,344,391 ЦК
України,ст.3,10,11,15,57-60,212-215,218 ЦПК
України,суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2,ОСОБА_3 про визнання права
власності на майно та зняття арешту з
майна-відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя

Ю.А.Галущенко