Єдиний унікальний номер 259/6465/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/877/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючої Осипчук
О.В.

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.

при секретарі
Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» на
рішення Куйбишевського районного суду
міста Донецька від 06 грудня 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Фідобанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Куйбишевського районного
суду міста Донецька від 06 грудня 2013
року, у задоволенні позовних вимог ПАТ
«Фідобанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-- відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволені позову виходив з того, що
позивачем був пропущений строк
позовної давності про застосування
якого просили відповідачі.

З рішенням позивач не погодився
позивач та подав апеляційну скаргу,
разом з якою справа надійшла до
апеляційного суду Донецької області.
Відмовляючи у задоволені позову судом
були порушені норми ст.ст.
14,261,509,631,526,599,598-609,629 ЦК України. Так, в
рішенні суду чітко визначено положення
ст. 611 ЦК України, які регламентують
правові наслідки у разі порушення
зобов»язання, проте жодна норма
вказаної статті не застосована судом
для відповідачів за порушення ними
зобов»язання за кредитним договором.

Статтями 598-609 ЦК України визначено
вичерпний перелік випадків припинення
зобов»язання внасідок закінчення
терміну користування коштами.
Посилання суду на положення статей 251-252
ЦК України не є вірним, оскільки ст.629 ЦК
України передбачає, що договір є
обов»язковим для виконання сторонами,
отже положення п. 7.3 кредитного
договору в частині його дії до моменту
остаточного виконання сторонами
зобов»язань за кредитним договором є
обов»язковим для виконання. Банк
вважає невірною позицію суду щодо
закінчення строку позовної давності
для звернення до суду, оскільки згідно
частині 1 ст.261 це України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу. яка його порушила. Отже,
факт прострочення платежів за
кредитним договором ОСОБА_4 став
відомим банку у грудні 2010 року,
внаслідок чого 28 грудня 2010 року
позивачем направлені вимоги про
усунення порушень, які дотепер
залишилися невиконаними. Просив
скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення яким
солідарно з відповідачів стягнути
суми заборгованості 37577,14 грн.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Фідобанк» підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її
задовольнити, а рішення суду першої
інстанції скасувати.

Представник ОСОБА_3 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, просив її
відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідач -2, ОСОБА_3 повідомлена
належним чином про час та місце
розгляду справи в судове засідання не
з»явилась, що відповідно до частини 2
ст.305 ЦПК України не є перешкодою у
розгляді справи.

Судом першої інстанції було
встановлено, що Позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_3,ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№3 059/01 07, який був укладений 28.08.2007 року
між АБ « Факторіал Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ФІДОБАНК» та
ОСОБА_2. Згідно договору ОСОБА_3
отримала кредит у розмірі 20000 грн. зі
сплатою за користування кредитом
процентів в розмірі 28,0%, строком
користування до 27.08.2009 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за вказаним кредитним
договором із ОСОБА_3 був укладений
договір поруки №3 059/01 07/8 від 28.08.2007 року,
відповідно до якого остання, як
поручитель поручилась за виконання
ОСОБА_2 обов'язків, шо виникли на
підставі основного договору. ( а.с.14 )
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідають перед
банком за порушення обов'язків за
договором. : солідарні боржники. ОСОБА_3,
як поручитель, відповідає перед банком
у тому обсязі, що і боржник.

В порушення умов кредитного договору
№3 059/01 07 від 28.08.2007 року. ОСОБА_2
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, внаслідок
чого станом на 09.07.2013 року загальна
заборгованість перед відповідачем
складає 27750,39 грн.

Окрім того, відповідачкою ОСОБА_3 22
січня 2008 року було укладено кредитний
договір № Є002/01-08 згідно якого їй було
видано кредит у розмірі 8000 грн. з
кінцевим терміном повернення до 21
липня 2009 року. В забезпечення умов
виконання укладеного договору 22 січня
2008 року був укладений договір поруки із
ОСОБА_5( а.с.15)

В порушення умов кредитного договору №
Є002/01-08 від 22 січня 2008 року року. ОСОБА_2
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала, внаслідок
чого станом на 09.07.2013 року загальна
заборгованість перед відповідачем
складає 9826,75 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
боржник ОСОБА_3 в останній раз
повертала банку кредитні кошти 6
квітня 2010 року ( а.с.72, 73 ), тобто вже
після закінчення строків дії
кредитного договору.

В суді першої інстанції стороною
відповідача позов не визнано, було
заявлено про застосування строків
позовної давності.( а.с.117-118 )

Суд першої інстанції, посилаючись на
положення ст.ст.251, 252, 257, ч.3 ст. 267 ЦК
України, відмовив у задоволені позову у
зв»язку із пропуском позивачем строку
позовної давності.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
першої інстанції постановлено з
дотриманням норм процесуального та
матеріального права, підстав для його
зміни чи скасування немає, тому
апеляційна скарга позивача- ПАТ «
Фідобанк» задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Апелянт посилався на положення п. 7.3
кредитного договору в якому зазначено
«цей договір набирає чинності з дати
його укладання та діє до остаточного
виконання Сторонами прийнятих на себе
зобов»язань».

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України « Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року № 5 сама по собі
умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов»язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов»язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач 17 лютого 2011 року звертався до
суду з позовом до відповідачів (а.с.80)
про стягнення заборгованості по
вищевказаним кредитним договорам,
проте цей позов ухвалою
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 18 травня 2011 року залишена
без розгляду.

Представник банку, яка надала суду
вищезазначену ухвалу пояснила, що
ухвала набрала чинності і банком не
оскаржувалась.

Відповідно до частини 1 ст.265 ЦК України,
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Доводи позивача, що тільки у грудні 2010
року банк дізнався про порушення
відповідачами умов кредитного
договору, а тому строк позовної
давності не сплинув, є не
обґрунтованими, оскільки позивач є
фінансовою установою, з огляду на
наявність у позивача даних
комп»ютерного обліку строків та
порядку погашення кредиту, мав
можливість вчасно встановити
порушення з боку відповідачів, і,
відповідно, звернутися до суду з
позовом.

Після 17 лютого 2011 року( першого
звернення) Позивач вдруге звернувся до
суду з позовом тільки 19 липня 2013 року,
тобто вже за межами строку позовної
давності.

Відповідно до ч. 3,4 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише заявою сторони у спорі, зробленою
до винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Посилання Апелянта на те, що суд не
звернув уваги на низку статей 598-609 ЦК
України, якими визначено вичерпний
перелік випадків припинення
зобов»язання в наслідок закінчення
терміну користування кредитними
коштами є, дещо, необґрунтованим.

Як зазначалося вище, згідно 252 ЦК
України, строк визначається роками,
місяцями, днями або годинами, тому
посилання банку на п.7.3 кредитних
договорів, яким передбачено, що « цей
договір набирає чинності з дати його
укладання та діє до остаточного
виконання» не приймається судом до
уваги.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

о сп Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
відхилити.

Рішення Куйбишевського
районного суду міста Донецька від 06
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді