АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1711/2014
Головуючий в І інстанції Коваль В.О.
Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення
Великоолександрівського районного
суду Херсонської області від 24 квітня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав споживача
та застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із вказаним вище позовом,
посилаючись на те, що 13 лютого 2014 року
між ним та товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» (далі - ТОВ "Лізингова
компанія "Автофінанс") укладено договір
№ 009473 з додатками, метою якого є
придбання сільськогосподарської
техніки МТЗ-892 сумою 164000,00 грн.
Укладений договір, на думку позивача,
не відповідає вимогам Закону України
"Про захист прав споживачів" та ст. 220 ЦК
України і є нікчемним, оскільки
відповідач не має ліцензії для надання
будь-яких фінансових послуг з
залученням фінансових активів від
фізичних осіб, а його діяльність є
нечесною підприємницькою практикою,
такою, що вводить споживачів в оману.
Окрім того, договір лізингу
нотаріально не посвідчений. На
підставі викладеного, позивач просив
суд стягнути з ТОВ "Лізингова компанія
"Автофінанс" на його користь грошові
кошти в розмірі 82000,00 грн., що
складаються зі сплаченої ним
комісійної плати у розмірі 16400,00 грн. та
авансового платежу в сумі 65600,00 грн.

Рішенням Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
24 квітня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» про захист прав споживача
та застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5, суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60,
212 ЦПК України, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з того, що позивачем не надано доказів
на підтвердження тих обставин, що
відповідач при укладенні договору діяв
нечесно, ввів позивача в оману, що його
діяльність щодо позивача є агресивною,
а також доказів на підтвердження
підстав для визнання умов договору
несправедливими в силу вимог Закону
України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається, що 13 лютого 2014 року
між ОСОБА_5 та ТОВ "Лізингова компанія
"Автофінанс" укладено договір № 009473
фінансового лізингу з додатками
(а.с.4-13).

Відповідно до п. 1.3 укладеного договору
фінансового лізингу лізингодавець
бере на себе зобов'язання придбати у
власність с/г техніку МТЗ -892,
зазначений у п. 1.1 договору та
специфікації, що є додатком № 3 до
договору, вартістю 164000,00 грн. та
передати предмет лізингу у
користування лізингоодержувачу на
строк та на умовах, передбачених
договором.

Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що
предмет договору передається в
користування лізингоодержувачеві
протягом строку не більше 120 робочих
днів з моменту сплати
лізингоодержувачем на рахунок
лізингодавця авансового платежу (50% від
вартості предмета лізингу), комісії за
організацію та оформлення договору ( 10%
від вартості предмету лізингу) та
комісії за передачу предмета лізингу (3%
від вартості предмету лізингу).
Лізингоодержувач має можливість
сплачувати авансовий платіж впродовж
(але не більше) 12 місяців з моменту
підписання договору, платежами
визначеними в додатку № 1 до договору.
Авансовий платіж не може бути
сплачений повністю лізингоодержувачем
до сплати комісії за організацію
(а.с.4-13).

13 лютого 2014 року ОСОБА_5 сплатив ТОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс» 16400,00
грн., як комісію за організацію
договору та 65600,00 грн., як авансовий
платіж (а.с.14-15).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу - лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За змістом ч.ч.1,2 ст.16 цього Закону
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: а). суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б).
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в). компенсацію
відсотків за кредитом; г). інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до
договору лізингу застосовуються
загальні положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом.

Частиною 3 ст. 806 ЦК України
зазначається, що особливості окремих
видів і форм лізингу встановлюються
законом.

У частині 1 ст. 6 Закону України "Про
фінансовий лізинг" визначено форму
договору фінансового лізингу: "Договір
лізингу має бути укладений у письмовій
формі".

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до
договору фінансового лізингу
застосовуються лише загальні
положення про найм (оренду). Норми
загальних положень про найм (оренду)
викладені виключно в параграфі 1 глави
58 ЦК України.

Застосування до фінансового лізингу
норм, що регулюють окремі види найму
(оренди), чинним законодавством не
передбачено.

В зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
позовні вимоги позивача про
нікчемність укладеного договору у
зв'язку з недотриманням сторонами
нотаріальної форми договору -
недотримання норм ч. 2 ст. 799 ЦК України є
помилковим та таким, що не ґрунтується
на нормах чинного законодавства
України, оскільки зазначена норма
регулює окремий вид цивільно-правових
відносин - найм (оренда) транспортного
засобу (параграф 5 ЦК України).

Окрім того, Законом України від 02
червня 2011 року "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг"
(введено в дію з 09 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг" та доповнено
п. 111, відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 09 жовтня 2012 року №
1676 "Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах") (далі -
Ліцензійні умови).

Ліцензійні умови закріпили визначення,
сутність, правовий статус учасників (і
вимоги до них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов слід
зробити висновок про те, що діяльність
таких груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Надання послуг з фінансового лізингу
та порядок, якого необхідно
дотримуватися при наданні цієї послуги
юридичними особами - суб'єктами
підприємницької діяльності, які за
своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, але мають
право надавати фінансові послуги
визначено Положенням про надання
послуг з фінансового лізингу
юридичними особами - суб'єктами
господарювання, які за своїм правовим
статусом не є фінансовими установами,
затвердженим розпорядженням
Держфінпослуг від 22.01.2004 №21,
зареєстрованим у Міністерстві юстиції
України 16.04.2004 за №492/9091 (далі -
Положення №21).

Відповідно до підпункту 1.3.1 пункту 1.3
Положення №21 фінансова послуга з
фінансового лізингу (послуга з
фінансового лізингу) - операції з
фінансовими активами, які полягають в
набуті юридичною особою
(лізингодавцем) у власність речі у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передачі цієї
речі у користування лізингоодержувачу
на визначений строк не менше одного
року за встановлену плату (лізингові
платежі) на підставі договору
фінансового лізингу.

В зв'язку з чим, згідно відповіді
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг від 09.08.2013 року за №
583116-8 здійснення діяльності по наданню
послуг з фінансового лізингу не
потребує ліцензування (а.с.40).

Згідно вимог ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору. Позивач погодився з умовами
договору, яким встановлено розмір
внесків та порядок виконання.

Доказів порушення вимог закону при
укладенні оспореного договору не
надано, як в суді першої, так і
апеляційної інстанції та судом не
встановлено.

Недійсність (нікчемність) договору
фінансового лізингу не доведена, а отже
відсутні підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення на
користь позивача 82000,00 грн., сплачених
стороною на виконання умов зазначеного
договору.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновкам суду першої
інстанції про те, що укладений договір
лізингу відповідає усім вимогам
закону, його нотаріальне посвідчення
не вимагається, а відповідач мав право
на укладення договору, оскільки згідно
довідки Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг ФЛ № 1217 від 11
вересня 2012 року ТОВ «Лізингова
компанія «Автофінанс» має право
надавати послуги з фінансового
лізингу.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
повно та всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює та обґрунтовано
відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують
і не містять посилання на нові факти чи
засоби доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого по справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, в ході
апеляційного розгляду не встановлено,
а перевірені доводи апелянта висновків
суду не спростовують, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Враховуючи викладене та згідно вимог
ст. 308 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Великоолександрівського
районного суду Херсонської області від
24 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: