Справа № 136/615/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"01" квітня 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Кривенка Д. Т.

за участю секретаря
Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Липовець
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Липовецької міської ради Липовецького
району Вінницької області про
встановлення юридичного факту
належності правовстановлюючого
документа та визначення часток в
об'єкті спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із
вищевказаним позовом до відповідача,
який обґрунтувала наступним чином.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті
Липовець Липовецького району
Вінницької області помер ОСОБА_3, який
приходився їй, ОСОБА_1, вітчимом. Після
його смерті відкрилась спадщина. До
складу спадкового майна увійшла частка
трьохкімнатної житлової квартири
АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцеві на
праві спільної сумісної власності
згідно Свідоцтва про право власності
на житло, в силу якого власниками
вищевказаної квартири окрім померлого
- його прізвище в правовстановлюючому
документі зазначено як ОСОБА_3,
зазначено ще її, ОСОБА_1, та двох синів
померлого: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.
Ураховуючи те, що на випадок своєї
смерті ОСОБА_3 особистого
розпорядження на випадок своєї смерті
не зробив, тому спадщина відкрилась за
законом. До кола спадкоємців за законом
першої черги увійшла дружина померлого
ОСОБА_7, проте вона померла ще
ІНФОРМАЦІЯ_4 року, а також діти
спадкодавця - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. До
другої черги увійшов брат померлого
ОСОБА_8, який проживав в м. Іллічівськ
Одеської області, однак і він у
ІНФОРМАЦІЯ_5 році помер. Спадкоємці
третьої черги - відсутні. До четвертої
черги спадкоємців за законом увійшла
вона, падчерка, ОСОБА_1, яка проживала зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
що підтверджується записами у домовій
книзі та довідкою органу місцевого
самоврядування від 05.02.2014 року за №416.
Ураховуючи те, що ще при житті
спадкодавця вона, ОСОБА_1, протягом 20
років його хвороби, в силу якої, він
більше половини цього часу був
прикутий до ліжка, здійснювала його
постійний догляд, його поховання та усі
поминальні обіди, інші спадкоємці
виявили бажання, щоб спадкове майно
залишилось саме їй, ОСОБА_1, відтак
використовувати свої права, за їх
волевиявленням, на спадщину не будуть.
Реалізовуючи своє право на спадщину, в
межах шестимісячного строку, що
унормовано ст..1269 ЦК України, вона
звернулась до нотаріуса за місцем
відкриття спадщини. Проте, при
попередній консультації та огляді
нотаріусом представлених документів,
з'ясувалось, що оформити спадкове майно
вона не має можливості, оскільки не
підтверджується факт належності
спадкодавцеві об'єкта нерухомості, а
саме: частки трьохкімнатної житлової
квартири АДРЕСА_1, так як прізвище
померлого у правовстановлюючому
документі вказано «ОСОБА_3», а не
«ОСОБА_3», так як зазначено у свідоцтві
про смерть та паспортних документах на
підставі яких його їх було видано. Крім
цього, не визначено частку, яка
належала особисто померлому, на що
вказав нотаріус, зазначивши, що такі
обставини є підставою для відмови у
вчиненні нотаріальної дії. Тому
позивачка просила суд встановити
юридичний факт належності ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті
Липовець, Вінницької області,
Свідоцтва про право власності на житло
- квартиру за АДРЕСА_1, яке було видане 22
липня 1997 року Колективним
сільськогосподарським підприємством
«Липовецьке» Липовецького району
Вінницької області на підставі
розпорядження за №7 від 31.01.1997 року, на
ім'я «ОСОБА_3» та інших співвласників
спільної сумісної власності: ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_1; визначити, що частки
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті Липовець,
Вінницької області - ОСОБА_3 в праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, становили по ?
кожного, просила припинити право
спільної сумісної власності громадян
«ОСОБА_3», ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1 та вважати її
спільною частковою власністю.

В судове засідання позивачка не
з'явилась, однак надала суду заяву, в
якій позовні вимоги підтримала,
просила суд її задовольнити у повному
обсязі, а розгляд справи проводити у її
відсутності.

Представник відповідача
Липовецької міської ради Липовецького
району міський голова в судове
засідання також не з'явився, в
адресованій суду заяві вказав, що проти
позовних вимоги не заперечує, просив
суд розгляд справи проводити без
участі їх представника.

Ураховуючи те, що сторони не
з'явились в судове засідання,
скориставшись своїми правами, що
передбачені ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи, а тому проводить його
в даному судовому засіданні на
підставі доказів, що містяться у
справі, не здійснюючи фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, що відповідає положенням ст.169,
197 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи,
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, судом
встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року в місті
Липовець Липовецького району
Вінницької області помер ОСОБА_3, на що
вказує свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_1, видане 22 жовтня 2013 року
Відділом державної реєстрації
цивільного стану реєстраційної служби
Липовецького районного управління
юстиції у Вінницькій області. Після
його смерті, в порядку ст..1220 ЦК України,
відкрилась спадщина. До складу
спадкового майна увійшла частка
трьохкімнатної житлової квартири
АДРЕСА_1, яка належала спадкодавцеві на
праві спільної сумісної власності
згідно Свідоцтва про право власності
на житло, яке було видане КСП
«Липовецьке» Липовецького району
Вінницької області на підставі наказу
від 31 січня 1997 року за №7, в силу якого
власниками вищевказаної квартири
зазначено ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6. Факт належності частки у
зазначеному об'єкті нерухомого майна
саме спадкодавцеві підтверджується
також записами у домовій книзі, де його
прізвище вказано так як і в свідоцтві
про смерть «ОСОБА_3»; технічним
паспортом на вищевказану квартиру, що
знаходиться у власності громадян, де
прізвище власника записано «ОСОБА_3»,
громадян, які з ним були зареєстровані:
ОСОБА_1, яка є позивачем у справі та
ОСОБА_6.

Статтею 1217 ЦК України,
передбачено, що спадкування
здійснюється як за заповітом так і за
законом.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

Ураховуючи те, що на випадок своєї
смерті ОСОБА_3 особистого
розпорядження на випадок своєї смерті
не зробив, тому спадщина відкрилась за
законом.

Як убачається із здобутих у
справі доказів, позивачка є
спадкоємцем четвертої черги, оскільки
проживала зі спадкодавцем однією
сім'єю не менш як п'ять років до часу
відкриття спадщини, що підтверджується
записами у домовій книзі, довідкою
органу місцевого самоврядування від
05.02.2014 року за №416. Реалізовуючи своє
право на спадщину, в межах
шестимісячного строку, що унормовано
ст..1269 ЦК України, вона звернулась до
нотаріуса за місцем відкриття
спадщини, однак оформити свої спадкові
права на майно померлого вітчима не має
можливості, оскільки не
підтверджується факт належності
спадкодавцеві об'єкта нерухомості, а
саме: частки трьохкімнатної житлової
квартири АДРЕСА_1, так як прізвище
померлого у правовстановлюючому
документі вказано «ОСОБА_3», а не
«ОСОБА_3», так як зазначено у свідоцтві
про смерть, а також не визначено частку,
яка належала особисто померлому.

Отже в даному випадку право
позивача при реалізації спадкових прав
не визнається, а відтак підлягає
захисту судом у спосіб, що визначений
законом, що відповідає положенням ст.3
ЦПК України та ст.16 ЦК України.

Статтею 256 ЦПК України,
передбачено, що суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення факту належності особі
правовстановлюючого документа.

Так, доказами, які вказують на
належність такого правовстановлюючого
документа як Свідоцтво про право на
спадщину, що видане 22.07.1997 року саме
ОСОБА_3 є: копія паспорта померлого
серія НОМЕР_2, відповідно до якої місце
проживання ОСОБА_3 зазначено: АДРЕСА_4;
ордер на житлове приміщення №30 серія Б,
яке було видане згідно рішення
виконкому №92 від 13.07.1987 року на ім'я
«ОСОБА_3» на квартиру за АДРЕСА_1, де
також зазначено членів сім'ї
отримувача квартири: дружину ОСОБА_7,
синів: ОСОБА_6, ОСОБА_5 та дочку
позивачку у справі, ОСОБА_1; записи у
домовій книзі на квартиру за АДРЕСА_1,
де зазначено осіб, які прописані та
проживають: «Нагорняка» ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_6; копією лікарського свідоцтва
про смерть №171, згідно якого смерть
ОСОБА_3 настала вдома за адресою:
АДРЕСА_4; довідками міської ради від
05.02.2014 року за №416, 417, якими
констатовано, що ОСОБА_3 ОСОБА_12 це одна
і та ж особа, яка проживала з ОСОБА_1 в
одній і тій же квартирі.

За таких обставин слід дійти
висновку, що позивачем доведено
належними та допустимими доказами
факт, про встановлення якого він
просить суд, а тому позовна заява в цій
частині підлягає до задоволення.

Що стосується позовних вимог щодо
визначення часток у спільній сумісній
власності, то варто вказати на таке.

Главою 26 ЦК України, унормовано
законодавцем вирішення питань
пов'язаних із правом спільної
власності.

Зі змісту ч. 1 ст. 368 ЦК України, слідує,
що спільна власність двох або більше
осіб без визначення часток кожного з
них у праві власності є спільною
сумісною власністю. Співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК
України).

В силу ст.. 372 ЦК України, майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК
України).

У разі поділу майні, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК
України).

Договір про поділ нерухомого майна, що
є у спільній сумісній власності,
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4
ст.372 ЦК України).

На підставі ч.3 ст. 372 ЦК України, у разі
поділу майна між співвласниками, право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Зважаючи на те, що квартира під АДРЕСА_1
є спільною сумісною власністю чотирьох
осіб, частки кожної з яких завідомо не
визначені. У даному об'єкті власності
наявний факт відсутності існування
ідеальних часток кожного із
співвласників, які б давали можливість
виявити обсяг їх прав за наявності
бажання одержати конкретну частину у
спільному майні та розпоряджатися нею.
Здійснити поділ нерухомого майна
(квартири) за домовленістю між його
співвласниками неможливо, оскільки
один із співвласників помер, а за його
життя договір про поділ майна, що є у
спільній сумісній власності, укладеним
не був.

Згідно ст. 346 ЦК України, однією із
підстав припинення права власності є
смерть власника.

Відповідно до ст.1226 ЦК України, частка у
праві спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.

В п.12 постанови від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», Пленуму ВССУ було
висловлено аналогічну правову позицію,
що у разі смерті співвласника
приватизованого будинку (квартири)
частки кожного із співвласників у
праві спільної власності є рівними,
якщо інше не було встановлено
договором між ними (частина друга
статті 370, частина друга статті 372 ЦК).
Частка померлого співвласника не може
бути змінена за рішенням суду.

Ураховуючи норми чинного
законодавства, що регулюють право
спільної сумісної власності, слід
констатувати, що частки співвласників
у праві спільної сумісної власності є
рівними й інше не було встановлено
домовленістю між нами, отже кожному із
них, як співвласникам спільної
сумісної власності належить по 1/4
частці квартири за АДРЕСА_1.

Зрештою свою правову позицію з
вирішення даного питання висловив і
Вищий спеціалізований суд з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.3.4.
листа від 01.03.2013 року „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування " та вказав порядок
реалізації права на спадкове майно в
спільній сумісній власності у разі
смерті спадкодавця, коли частки не
визначені.

З огляду на викладене та у контексті
приведених правових норм регулювання
предмета даного спору суд дійшов до
переконання, що позовні вимоги
ґрунтуються на нормах чинного
законодавства, а відтак підлягають до
повного задоволення.

Крім цього представник відповідача
позовні вимоги визнав.

На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову, суд, за
наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином, враховуючи, що визнання
відповідачем позовних вимог - не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси третіх осіб, суд
приймає визнання відповідачем позову
та виносить рішення про задоволення
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 15, 16, 357, 368-372, 1216-1223, 1258, 1259, 1264, 1268, 1270 ЦК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України, від 30.05.2008, № 7 "Про судову
практику у справах про спадкування", ст.
3, 10, 11, 58-60, 158, 169, 174, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Встановити юридичний факт належності
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року в
місті Липовець, Вінницької області,
Свідоцтва про право власності на житло
- квартиру за АДРЕСА_1, яке було видане 22
липня 1997 року Колективним
сільськогосподарським підприємством
«Липовецьке» Липовецького району
Вінницької області на підставі
розпорядження за №7 від 31.01.1997 року, на
ім'я «ОСОБА_3» та інших співвласників
спільної сумісної власності: ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_1.

Визначити, що частки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_3
року в місті Липовець, Вінницької
області - ОСОБА_3 в праві спільної
сумісної власності на квартиру
АДРЕСА_1, становили по ? кожного.

Припинити право спільної сумісної
власності громадян «ОСОБА_3», ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1, та
вважати її спільною частковою
власністю.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Д. Т. Кривенко