Справа № 202/133/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 травня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді -
- Шклярука Д.С.

при секретарі -
- Пугач Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Індустріальної районної у місті
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Шоста Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовною заявою в якій просить суд:
визнати за нею право власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року; визнати за нею право
користування земельною ділянкою за
адресою: м. Дніпропетровськ АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
ОСОБА_3 зазначає, що рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 23 грудня 1982 року
(справа № 2-1069/1982) за ОСОБА_5 було визнано
право власності на 1/2 частину
домоволодіння по АДРЕСА_1, в
м. Дніпропетровську. Дана частина
домоволодіння була зареєстрована
органами КП «ДМБТІ», що
підтверджується реєстраційним
посвідченням від 04 грудня 1995 року. Інша
частина домоволодіння фактично
належала ОСОБА_6, але зареєстрована у
встановленому законом порядку не була.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла, після
її смерті відкрилася спадщина на 1/2
частину домоволодіння по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську. Заповіту вона не
залишила, тому спадщина відкрилася за
законом. Єдиним спадкоємцем за законом
був її син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
фактично прийняв спадщину, так як
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 помер, та після
його смерті відкрилася спадщина на 1/2
частину домоволодіння по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську. Заповіту він не
залишив, тому спадщина відкрилася за
законом. Єдиним спадкоємцем за законом
був його син ОСОБА_7, який фактично
прийняв спадщину після смерті батька,
так як проживав разом із спадкодавцем
на час відкриття спадщини.

04 серпня 1995 року між ОСОБА_7 та нею було
зареєстровано шлюбу, актовий запис №
535.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді домоволодіння по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську. Заповіту він не
залишив, тому спадщина відкрилася за
законом. Єдиним спадкоємцем за законом
вона, оскільки є дружиною спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_7 вона звернулася до
Шостої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори для оформлення
спадщини, а саме, домоволодіння за
адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. Державний
нотаріус Шостої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори
Черненко І.М. розглянувши її заяву та
додані до неї документи, винесла
постанову від 12 грудня 2013 року про
відмову у вчиненні нотаріальної дії,
посилаючись на відсутність
правовстановлюючих документів на
спірне домоволодіння. Нотаріус
зазначила, що підставою відмови стала
саме наявність правовстановлюючих
документів тільки на 1/2 частку спірного
домоволодіння.

Право власності на іншу частину
домоволодіння, по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську органами БТІ
зареєстровано не було,
правовстановлюючих документів на
нього у неї немає.

ОСОБА_6 в 1959 році для будівництва
будинку була виділена земельна ділянка
загальною площею 595 квадратних метрів.
На дану земельну ділянку право
власності оформлено не було, але вона
була надана у постійне користування.

Відповідно до п. 10 Пленуму ВСУ про
судову практику у справах про
спадкування від 30.05.2008 року, правило
ст.1225 ЦК України про те, що при переході
до спадкоємців права власності на
житловий будинок, інші будівлі та
споруди до них переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Таким чином, до спадкоємців переходить
право користування земельною ділянкою,
яка розташована за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, загальною
прощею 595 метрів квадратних.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року),
який діяв на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6
спадкоємцями за законом першої черги є,
в рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. Виходячи з
того, що окрім сина, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 більше спадкоємців за законом
та заповітом немає, ОСОБА_7 був єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
його батьків.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а отже
після його смерті відкрилася спадщина.
У зв'язку з тим, що на момент смерті
ОСОБА_7 діяв ЦК УРСР (1963 року), на
спадкування за законом
розповсюджуються положення ст. ст. 529, 549
ЦК УРСР.

Враховуючи той факт, що після смерті
ОСОБА_7 окрім неї спадкоємців ні за
законом, ні за заповітом не було, вона є
єдиною можливою спадкоємицею за
законом.

Вона прийняла спадщину, оскільки
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном -
домоволодінням по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську.

В судовому засіданні представники
позивачки позовні вимоги підтримали та
просили пред'явлену позовну заяву
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалися на обставини
викладені у позовній заяві.

Представники відповідачів просили у
пред'явленому позові відмовити,
посилалися на обставини викладені у
письмових запереченнях.

Шоста Дніпропетровська державна
нотаріальна контора повідомлялася
належним чином про місце та час
судового розгляду, однак її
представник в судове засідання не
з'явився.

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
матеріали справи та надані письмові
докази, встановив наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 14.10.1981 року.

ОСОБА_6 в 1959 році для будівництва
будинку була виділена земельна ділянка
загальною площею 595 квадратних метри на
підставі рішення виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної ради
м. Дніпропетровська № 1558 від 01.07.1958
року.

У період перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6
у фактичних шлюбних стосунках ними на
відведеній у постійне користування
земельній ділянці було побудовано
домоволодіння за адресою: м.
Дніпропетровськ, АДРЕСА_1. Акт про
прийомку збудованого житлового
будинку було затверджено рішенням
виконкому Індустріальної районної
ради народних депутатів
м. Дніпропетровська.

Спірне домоволодіння має 41,6 кв.м.
загальної площі та складається з:
коридору - 5,4 кв.м., житлової кімнати - 6,8
кв.м., житлової кімнати - 14,0 кв.м.,
житлової кімнати - 6,2 кв.м., кухні - 6,8
кв.м., кладової - 2,4 кв.м. Житлова площа
будинку становить 27,0 кв.м.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 23 грудня
1982 року у справі № 2-1069/1982 за ОСОБА_5 було
визнано право власності на 1/2 частину
зазначеного домоволодіння по АДРЕСА_1,
в м. Дніпропетровську і зазначена
частина домоволодіння була
зареєстрована Комунальним
підприємством «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації», що підтверджується
реєстраційним посвідченням від 04
грудня 1995 року.

Інша ? частина спірного домоволодіння
фактично належала ОСОБА_6, але
зареєстрована не була.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5 померла, після
її смерті відкрилася спадщина на 1/2
частину домоволодіння по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську. Єдиними
спадкоємцями за законом були її син
ОСОБА_7 та чоловік ОСОБА_6. Заповіту
ОСОБА_5 за життя не складала. Лише
ОСОБА_7 прийняв спадщину після смерті
матері, так як проживав разом із нею на
час відкриття спадщини, що
підтверджується домовою книгою,
наявною у матеріалах справи у копії, та
копією свідоцтва про право на спадщину
за законом від 18 жовтня 1995 року
виданого Шостою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 4-11145 на ? частину спірного
домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_6 помер. Після
його смерті відкрилася спадщина на
іншу 1/2 частину спірного домоволодіння.
Єдиним спадкоємцем за законом
залишився його син ОСОБА_7, який
фактично прийняв спадщину після смерті
батька, так як проживав разом із ним на
час відкриття спадщини, що також
підтверджується копією домової книги.

04 серпня 1995 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3
було зареєстровано шлюб, актовий запис
№ 535, та вони почали мешкати за адресою
спірного домоволодіння.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді домоволодіння № АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську. Єдиним спадкоємцем
за законом є ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_3 звернулася
до Шостої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину, але державним нотаріусом
було прийнято постанову від 12 грудня 2013
року про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, з огляду на
відсутність у неї правовстановлюючих
документів на спірне домоволодіння.

Разом із тим, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 на час відкриття
спадщини проживала разом із чоловіком
за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року),
який діяв на момент відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 та ОСОБА_6
спадкоємцями за законом першої черги є,
в рівних частках, діти (у тому числі
усиновлені), дружина і батьки
(усиновителі) померлого. Виходячи з
того, що окрім сина ОСОБА_5 і ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 більше спадкоємців за законом
та заповітом немає, ОСОБА_7 є єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
своїх батьків.

На підставі ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), який
діяв на момент відкриття спадщини,
діями, що свідчать про прийняття
спадщини визнаються, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Отже, ОСОБА_7
прийняв спадщину, оскільки фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном, домоволодінням, яке
знаходиться по АДРЕСА_1, в м.
Дніпропетровську, оскільки на час
відкриття спадщини після смерті батька
проживав разом із ним за адресою
спірного домоволодіння.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, а отже
після його смерті відкрилася спадщина.
У зв'язку з тим, що на момент смерті
ОСОБА_7 діяв ЦК УРСР (1963 року), на
спадкування за законом
розповсюджуються положення ст. ст. 529, 549
ЦК УРСР.

Позивачка на момент відкриття спадщини
після смерті чоловіка, проживала разом
із ним за адресою: м. Дніпропетровськ,
АДРЕСА_1, та після відкриття спадщини,
вступила в управління та володіння
спадковим майном, отже вважається
такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до п. 10 Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30.05.2008
року, правило ст.1225 ЦК України про те, що
при переході до спадкоємців права
власності на житловий будинок, інші
будівлі та споруди до них переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Таким чином, до спадкоємця ОСОБА_3
переходить право користування
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1,
загальною прощею 595 метрів квадратних.
Дана земельна ділянка в 1959 році була
виділена ОСОБА_6 для будівництва
будинку на підставі договору про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
право особистої власності з кількістю
кімнат від однієї до п'яти включно
житловою площею 60,0 кв.м. від 09 січня 1959
року, укладеного між ОСОБА_6 та відділом
комунального господарства
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська та посвідченого
державним нотаріусом четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Берестовою Н.І. за
реєстровим № 2-284. Земельна ділянка
площею 595 кв.м. була відведена у натурі 16
серпня 1958 року, що підтверджується
актом відводу земельної ділянки
складеного представником Управління
головного архітектора міста
Дніпропетровська та на ній відповідно
до цільового призначення було
збудовано спірний житловий будинок.

За встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_3 про визнання права власності на
спірний будинок та визнання за нею
права користування спірною земельною
ділянкою підлягають задоволенню,
оскільки саме позивач вважається
такою, що прийняла спадщину після
смерті чоловіка ОСОБА_7, оскільки
протягом визначеного строку,
встановленого статтею 1270 ЦК Кодексу,
не заявила про відмову від неї та
фактично її прийняла проживаючи на час
відкриття спадщини із спадкодавцем та
опікуючись спадковим майном.

Вищевикладені обставини безспірно
встановлені судом та підтверджуються
поясненнями представників позивачки, а
також наданими суду письмовими
доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213,
215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті її чоловіка ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3 право користування
земельною ділянкою за адресою: м.
Дніпропетровськ АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за законом після смерті її
чоловіка ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С.
Шклярук