Справа
№ 2/311/373/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне )

08 квітня 2014 року Василівський
районний суд Запорізької області у
складі:

головуючого - судді:
Сидоренко Ю.В.,

при секретарі
Давидяук Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Василівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: Василівський районний
відділ Управління Державної
міграційної служби України
Запорізької області, про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
Василівського районного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням та
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначають, що їм на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
30.06.2006 року на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1. В даній квартирі з
02.07.1996 року зареєстрований ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який був власником ?
частини квартири АДРЕСА_1. Продаж від
імені відповідача ОСОБА_3 здійснено
ОСОБА_4 на підставі довіреності,
виданої 15.04.2006 року приватним
нотаріусом нотаріального округу міс та
Новий Уренгой Ямало-Ненецького
автономного округу Тюменської області.
Після здійснення купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, відповідач залишив
дану квартиру та виїхав на постійне
місце проживання до Російської
Федерації ,проте залишається
зареєстрованим у вказаній квартирі,
яка належить їм на праві приватної
власності. З вересня 2007 року
відповідач ОСОБА_3 фактично у даній
квартирі не проживає, комунальні
платежі не сплачує, ніякої участі в
утриманні квартири відповідач не
приймає та нею не користується. На
неодноразові прохання добровільно
знятися з реєстрації з їх помешкання,
відповідач не реагує, тому вони
вимушені звернутися до суду з даним
позовом, в якому просять усунути
перешкоди в користуванні належною їм
на праві власності квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття відповідача ОСОБА_3 з
реєстрації за вищевказаною адресою.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, надав суду заяву, в якій
просить розглядати справу у його
відсутність, заявлені позовні вимоги
підтримує, наполягає на їх задоволенні
у повному обсязі за підставами,
викладеними у позовній заяві, проти
винесення заочного рішення не
заперечує.

В судове засідання позивачка ОСОБА_2 не
з'явилася, надала суду заяву, в якій
просить розглядати справу у її
відсутність, заявлені позовні вимоги
підтримує, наполягає на їх задоволенні
у повному обсязі за підставами,
викладеними у позовній заяві, проти
ухвалення по справі заочного рішення
не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3
не з'явився, про час і місце слухання
справи судом повідомлявся своєчасно,
належним чином та у встановленому
законом порядку, відповідно до вимог ч.9
ст74 ЦПК України, що підтверджується
оголошенням у засобах масової
інформації - газеті «Запорізька
правда» від 22.02.2014 року, документів на
підтвердження поважності причин
неявки відповідачем суду не надано,
заперечень на позов не подано, тому суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1
ст.224 ЦПК України.

Представник третьої особи Управління
Державної міграційної служби України в
Запорізькій області в судове засідання
не з'явився, суду надано заяву про
розгляд справи у відсутність їх
представника, заперечень та доповнень
не мають, просять винести рішення на
розсуд суду, самосійних вимог на
предмет спору не заявляють.

Вивчивши надані суду докази, давши їм
оцінку у сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 30.06.2006
року, посвідченого приватним
нотаріусом Василівського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5, на праві приватної
власності належить квартира АДРЕСА_1,
про що свідчить договір
купівлі-продажу квартири від 30.06.2006
року, витяг про державну реєстрацію
прав, виданий РКП "Василівське БТІ" від
30.06.2006 року, копії яких містяться в
матеріалах справи (а.с.5-8,14).

Згідно довідки, виданої КУП «Наш дім»
Василівського району Запорізької
області за № 89 від 18.02.2014 року,
відповідач ОСОБА_3, 1980 року народження,
дійсно зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1 За вищевказаною адресою також
значаться зареєстрованим ОСОБА_1, 1976
року народження (а.с.12).

Згідно акту складеного 18.02.2014 року,
паспортистами КУП «Наш дім» ОСОБА_6,
ОСОБА_7 в присутності сусідів ОСОБА_8,
ОСОБА_9 вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не проживає з вересня 2007
року (а.с.13).

Виходячи з положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК
України щодо обов'язку доказування,
обов'язок довести свої заперечення
щодо наявності поважних причин
відсутності на спірній житловій площі
покладено на відповідача.

Стаття 41 Конституції України
передбачає, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності, право приватної
власності є непорушним.

Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користуванням інакше
ніж з підстав і в порядку визначеним
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Відповідно зі ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України
власнику належать права володіння,
користування і розпоряджання своїм
майном. Згідно статті 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд, власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Права власника житлового будинку
визначені в ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК
України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням, відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК
України).

Таким чином, при розгляді справи щодо
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
члена сім'ї власника житла, мають
встановлюватися наступні факти: чи є
спірне приміщення житлом, чи є воно
власністю позивача, чи відсутній
відповідач у спірному приміщені понад
встановлені строки, чи є причини
відсутності поважними та чи не було між
власником та відповідачем будь якої
іншої домовленості щодо користування
житлом або збереження права на
користування житлом на час
відсутності.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 10 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив
судам, що у справах цієї категорії
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк.

Згідно роз"яснень п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985
року з подальшими змінами „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім"ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт, укладання трудового договору на
невизначений строк тощо).

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, і з позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» у разі
будь-яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном, власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод,
зокрема, шляхом зняття особи з
реєстрації місця проживання,
пред'явивши разом з тим одну із таких
вимог як виселення, позбавлення права
власності або права користування на
житлове приміщення; про визнання особи
безвісно відсутньою; про оголошення
фізичної особи померлою.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1
тривалий час понад сім років не
проживає, добровільно знятися з
реєстрації відмовляється, поважних
причин відсутності відповідача за
вказаною адресою понад один рік судом
не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що права
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 підлягають
захисту шляхом позбавлення
відповідача ОСОБА_3 права користування
житловим приміщенням ,а саме: квартирою
АДРЕСА_1

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги законні, обґрунтовані
та підлягають задоволенню та вважає
необхідним усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на праві приватної власності квартирою
АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку за вищевказаною
адресою з тих підстав, що відповідач
ОСОБА_3 у вказаній квартирі тривалий
час не проживає з вересня 2007 року,
комунальні послуги не сплачує,
особисте майно та особисті речі
відповідача в квартирі відсутні. Дії
відповідача створюють позивачам, як
власникам, перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, крім того, позивач несе
необґрунтовані витрати по оплаті
комунальних платежів за відповідача та
не може у повному обсязі реалізувати
своє право на розпорядження приватною
власністю, добровільно знятися з
реєстраційного обліку відповідач не
бажає.

Керуючись ст.8 Конвенції про захист
прав людини та основних свобод,
ст.ст.41,47 Конституції України,
ст.ст.317,319,386,391 Цивільного Кодексу
України, ст.71,107,156,163 Житлового кодексу
України, Законом України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" від 11.12.2003 року,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.1985 року „Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України", ст.ст.7, 10, 11, 60, 61, 79, 88, 157, 209, 212-215,
218, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Василівський
районний відділ Управління Державної
міграційної служби України
Запорізької області про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням та визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні
належною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві
власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом
зняття з реєстраційного обліку за
вищевказаною адресою ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути переглянуто судом за
заявою відповідача, який не був
присутній у судовому засіданні, яка
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області протягом 10 днів з
дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області

Ю.В.СИДОРЕНКО