№ 2-1683-14
(№ 760-762-14-ц)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19. 05. 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого- судді:
Бобровника О. В.

при секретарі:
Волковій В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом Відкритого
акціонерного товариства «Свемон-Київ»
до ОСОБА_2 - про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Відкрите акціонерне товариство
«Свемон-Київ» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 - про стягнення
заборгованості.

Позивач при зверненні до суду мотивує
свої вимоги тим, що в 1998 році під час
роботи на підприємстві відповідачу без
видачі спеціального ордера у тимчасове
користування була надана кімната
АДРЕСА_1.

З 04.12.1998 року відповідач
зареєстрована в кімнаті та проживає в
ній на даний час з сім'єю складом з
трьох осіб.

До 13.02.2012 року плата за проживання
в гуртожитку здійснювалася шляхом
відрахувань із заробітної плати.

13.02.2012 року трудові відносини між
позивачем та відповідачем було
припинено.

Наказом голови правління
товариства № 6б від 02.03.2011 року для
працівників позивача було встановлено
розмір плати за проживання в
гуртожитку, розмір ставки (плати) за
одну кімнату становить 100 грн. на одного
проживаючого, але не менше ніж 200 грн. за
одну кімнату, з іншими фізичними
особами, у тому числі колишніми
працівниками за домовленістю сторін,
але не менше ніж 1000,00 грн. за одну
кімнату.

29 лютого 2012 року позивачем,
листом вих.№30 було повідомлено
відповідача (під розпис) про
необхідність укладення договору найму
житлового приміщення (кімнати 27) у
строк до 01 березня 2012 року.

Однак, відповідач проігнорувала вимогу
позивача і з часу припинення трудових
відносин (13.02.2012 року) продовжує
проживати в гуртожитку по АДРЕСА_1 з
сім'єю у кількості трьох осіб, без
договору та безоплатно.

21 листопада 2013 року позивач, не
зважаючи на неодноразові усні вимоги
до відповідача про необхідність
укладення договору найму та проведення
оплати за проживання у гуртожитку,
повторно направив лист-вимогу.

Також, 23 грудня 2013 року комендант
гуртожитку ОСОБА_1 вручив відповідачу
попередження (вих.№98) про необхідність
погашення боргу у розмірі 19 015,70 грн. за
період березень 2012 року - листопад 2013
року.

Відповідач зазначене попередження
отримала, однак від підпису в його
отриманні відмовилась.

Відповідач продовжує ігнорувати
вимоги позивача.

Станом на 01 грудня 2013 року сума боргу
відповідача перед позивачем, за
проживання у гуртожитку, за період
березень 2012 року - листопад 2013 року
становить 19 015,70 грн.

В зв'язку із зазначеним позивач просив
суд стягнути з відповідача на користь
позивача суму боргу в розмірі 19 015,70 грн.

В процесі розгляду справи, позивач
зменшив позовні вимоги та просив суд
стягнути з відповідача на користь
позивача суму боргу в розмірі 17 915,70
грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовну заяву з урахуванням
заяви про зменшення розміру позовних
вимог підтримав та просив суд про
задоволення позову.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, направивши до суду замість
себе представника, який в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечував в повному обсязі,
посилаються на те, що відповідно до п.38
Примірного положення про гуртожитки
користування жилою площею у
гуртожитках, яка знаходиться в їх
відособленому користуванні, особами,
які перебувають у сімейних стосунках,
плата за користування жилою площею і
комунальні послуги вноситься за
ставками квартирної плати,
встановленими для будинків державного
та громадського житлового фонду.
Відповідач разом з сім'єю проживає в
кімнаті гуртожитку, а тому позивач не
має права встановлювати плату за
користування гуртожитком за власним
розпорядженням. Виходячи з цього, а
також того, що позивач не подавав на
затвердження до Київської міської
державної адміністрації економічно
обґрунтовані тарифи на
житлово-комунальні послуги , вважає
встановлену ним суму за проживання в
гуртожитку наказом керівництва
незаконною, в зв'язку з чим просив суд
відмовити в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали спарви,
об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в справі, суд не знаходить
підстав для задоволення вимог
позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 1998 році
відповідачу, як працівнику
підприємства, була надана для
проживання кімната АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу № 3-ВК від
13.02.2012 року трудові відносини між
сторонами були припинені на підставі
п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до рішення загальних
зборів ВАТ «Свемон» від 28.11.1995 року та
наказу №197 від 29.12.1995 року було
створено ВАТ «Свемон-Київ», якому
згідно з актом приймання-передачі
майна від 15.02.1996 року від АТ «Свемон»
був переданий гуртожиток по АДРЕСА_1.

07.04.2014 року позивачу видано
свідоцтво про право власності на даний
гуртожиток та проведена державна
реєстрація права власності.

З 04.12.1998 року відповідач
зареєстрована в гуртожитку та разом із
сім'єю з трьох осіб проживає в АДРЕСА_1.

Сторони дані обставини в судовому
засіданні підтвердили.

Після припинення трудових
відносин відповідач з сім'єю продовжує
проживати в кімнаті гуртожитку та
користуватися наданими послугами.

Відповідно ч.1 ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Частиною 1 ст.811 ЦК України
передбачено, що договір найму житла
укладається у письмовій формі.

Судом встановлено і це
підтвердили в судовому засіданні
сторони, договір найму (оренди) житла у
встановленій законом формі між ними
укладений не був.

За таких обставин суд приходить
до висновку, що право відповідача на
користування гуртожитком виникло з
підстав, визначених ст.128 ЖК України, і
правові підстави вважати, що право на
користування кімнатою в гуртожитку у
відповідачем виникло на підставі
цивільно-правової угоди відсутні.

Та обставина, що позивач на даний
момент є власником даного гуртожитку,
не може автоматично тягнути зміну в
односторонньому порядку позивачем
умов проживання колишніх працівників у
гуртожитку.

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що відповідач була
поселена в гуртожиток в зв'язку з
трудовими відносинами.

ЇЇ права на проживання в
гуртожитку, в т.ч. і після припинення
трудових відносин з підприємством,
врегульовано та гарантовано гл. 4 ЖК
України.

Відповідно до ст.130 ЖК України
порядок користування жилою площею в
гуртожитках визначається
законодавством.

Таким законодавством є Примірне
положення про гуртожитки, постанова
Ради Міністрів УРСР «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» та Закон України «Про
житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.7 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» встановлення тарифів за
послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
належить до повноважень органів
місцевого самоврядування.

Розмір тарифів на
житлово-комунальні послуги
встановлюються на рівні економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
(надання) таких послуг.

В п. 38 Примірного положення
про гуртожитки зазначено, що
громадяни, які проживають у
приміщеннях, що перебувають у їх
відособленому користуванні, вносять
плату за користування житловою
площею по ставках квартирної плати
(тарифах), установлених для
будинків державного та громадського
житлового фонду.

Згідно з п. 1, п.п. 4 п.2 Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 року №896,
цей Порядок визначає механізм
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і поширюється
на суб'єктів господарювання всіх форм
власності, які надають послуги, в т.ч.
власників, орендарів житлових будинків
(гуртожитків).

Послуги надаються з урахуванням
встановленого рішенням органу
місцевого самоврядування тарифу, його
структури, періодичності та строків
надання послуг.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечувала, що ВАТ
«Свемон-Київ» до виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) за
встановленням тарифів на проживання
мешканців гуртожитку не звертався, а
тарифи на проживання встановлені
наказом по підприємству.

З цього випливає, що в порядку,
визначеному ст.7 Закону України» Про
житлово-комунальні послуги», тарифи на
проживання в даному гуртожитку не
встановлювалися.

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що послуги з
централізованого опалчення та
гарячого водопостачання відповідачкою
сплачуються на підставі укладеного з
КП»Відрадненське» догвору».

Наказом голови правління
товариства № 66 від 02.03.2011 року
встановлено розмір плати за проживання
в гуртожитку для працівників
підприємства - 200 гр. за одну кімнату,
іншим фізичним особам, у т.ч. колишнім
працівникам - за домовленістю сторін,
але не менше 1000,00 грн. за одну кімнату.

З наданих відповідачем квитанцій
вбачається, що в спірний період нею
вносилася плата за проживання в
гуртожитку в належному розмірі.

З врахуванням викладеного вище,
відсутність цивільно-правової угоди
між сторонами про найм/оренду/житла,
правові підстави для задоволення вимог
позивача відсутні.

Керуючись ст. ст. 127-128, 130-131 ЖК
Української РСР, ст. ст. 810, 811 ЦК України,
ст. 7 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», п.38
Примірного положення про гуртожитки,
ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: