Дата документу 31.03.2014
Справа № 2-1790/11
31.03.2014 р. Іллічівський міський суд
Одеської області в складі:
головуючого - судді Ледньової Т.В.,
при секретарі - Пращук А.М., Маратовій
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Іллічівську Одеської
області справу за позовом ОСОБА_1 до
СТОВ «Іллічівська птахофабрика» про
визнання факту звільнення за власним
бажанням, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, відшкодування
До Іллічівського міського суду
Одеської області надійшов позов ОСОБА_1
(т.1 а.с. 2-3), який під час судового
розгляду був уточнений (т. 1 а.с. 27-29, 151-154,
В судовому засіданні позивачем були
підтримані вимоги в редакції позовної
заяви від 06.04.2012 р. (т. 1 а.с. 151-154, 182), в
- визнати наказ відповідача № 34-П від
16.06.2011 р про його звільнення з посади
газоелектрозварника за прогули
(невихід на роботу без поважних причин)
з 28.04.2005 р. за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
таким, що не відповідає закону;
- визнати таким, що не відповідає
закону, формулювання причин
- змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_1 на звільнення за
власним бажанням за ст. 38 КЗпП України з
дня ухвалення рішення;
- стягнути з відповідача на його
грошового зобов'язання в сумі 7233,8 грн.,
що виникло на підставі рішення
Іллічівського суду Одеської області
- стягнути з відповідача на його
користь мінімальну заробітну плату за
час вимушеного прогулу за період з
- стягнути з відповідача на його
користь компенсацію моральної шкоди в
- стягнути з відповідача судові
В обґрунтування позовних вимог
позивач посилався у позовній заяві (т. 1
а.с. 151-154), в письмових поясненнях (т. 1
а.с. 56-59, 76-77, 174-177, т. 2 а.с. 196-201) та у
виступах в судовому засіданні 28.05.2012 р.,
20.08.2012 р. на слідуючі фактичні
обставини: Він працював у відповідача з
1978 р. на посаді газоелектрозварника; у
2004 р. виникла заборгованість по виплаті
заробітної плати; до 28.04.2005 р. він
перебував у відпустці; після виходу із
відпустки не було надано можливість
продовжити роботу (припинено ведення
обліку робочого часу, ведення табелю,
введено заборону на перебування на
території підприємства) та не були
розглянуті питання щодо виплати
заборгованості та звільнення або
переведення; у липні 2005 р. звернувся до
суду з позовом про стягнення заробітку,
який було задоволено рішенням суду від
23.11.2005 р., однак це рішення не виконано
до цього часу; 27.05.2011 р. він направив
поштою заяву про звільнення за власним
бажанням, а 16.06.2011 р. відповідачем
видано наказ про звільнення за прогули
неправомірно; що вказаними діями
відповідача завдано моральну шкоду.
В судове засідання 31.03.2014 р. позивач не
з'явився, надавши заяву про продовження
розгляду справи у його відсутності, про
підтримання раніше наданих пояснень та
позовних вимог (т. 3 а.с. 12).
Представники відповідача Кармазін С.А.,
Балтян С.В., належним чином повідомлені
про розгляд справи (а.с. 7, 8, 11 т. 3), в
судові засідання 24.03.2014 р., 31.03.2014 р. не
з'явились, не повідомивши про причини
неявки, у зв'язку з чим судом продовжено
розгляд справи у їх відсутності.
В судовому засіданні 28.05.2012 р., 20.08.2012 р.
представники відповідача Кармазін С.А.,
Балтян С.В. позовні вимоги не визнали,
посилаючись у виступах в суді та у
письмових поясненнях (т. 1 а.с. 35-41) на ті
обставини, що після закінчення
відпустки у 2005 р. ОСОБА_1 на роботу не
виходив, не сповіщав про причини
відсутності на роботі; до червня 2011 р.
заяви про його звільнення не надходили;
що звільнення 16.06.2011 р. проведено з
дотриманням вимог трудового
законодавства; що ОСОБА_1 ухиляється
від надання пояснень, отримання копії
наказу про звільнення та трудової
книжки; що рішення від 23.11.2005 р.
скасовано; що заборгованість із
заробітної плати відсутня, т.я. наряди
на нарахування заробітної плати є
недійсними; що позивачем пропущено
строки позовної давності.
Заслухавши пояснення позивача,
представників відповідача, допитавши
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що встановлені
слідуючі факти та правовідносини.
Копії наказів на а.с. 3-21, 23, 171-178 т. 2
підтверджують що позивач працював у
відповідача на посаді
газоелектрозварника з 30.01.1978 р. У
наказі від 28.01.1978 р. (а.с. 11 т.2) не
зазначені дані про вид оплати праці
(основна, додаткова) та про форму оплати
праці (погодинна, відрядна). Не надані
сторонами і інші докази у
підтвердження цих умов трудового
Із витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців, копії Статуту цього
підприємства (а.с. 42-43, 46-51 т.1)
вбачається, що Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Іллічівська
птахофабрика» (надалі - - СТОВ
«Іллічівська птахофабрика») є
юридичною особою і утворене на
підставі законів України «Про
підприємства», «Про господарські
товариства», «Про підприємництво»,
«Про власність» групою громадян шляхом
перетворення приватного підприємства
«Птахівник» і діє у відповідності з
законодавством України, наявним
статутом, установчим договором від
02.04.2001 р. та рішенням загальних зборів
засновників від 02.04.2001 р.; що СТОВ
«Іллічівська птахофабрика» є
правонаступником приватного
підприємства «Птахівник» в повному
обсязі, яке в свою чергу було створене в
результаті реорганізації шляхом
перетворення колективного
сільськогосподарського підприємства
«Одеська птахофабрика» і являлось його
правонаступником, КСП «одеська
птахофабрика» було створене в
результаті приватизації державного
сільськогосподарського підприємства
птахорадгоспу «Одеський» Одеського
обласного виробничого об'єднання
птахівничої промисловості Одеського
птахопрому і являлось його
Сторони визнали, що ОСОБА_1 припинив
працювати у відповідача з 28.04.2005 р.
Згідно копії заяв та наказів позивач
перебував у черговій щорічній
відпустці з 24.03.2005 р. по 27.04.2005 р. (т. 2 а.с.
Із доказів на а.с. 4, 5 т.1 слідує, що 27.05.2011
р. ОСОБА_1 направив керівнику
відповідача заяву про звільнення за
власним бажанням (ст. 38 КЗпП України), що
ця заява була отримана підприємством
04.06.2011 р. Сторона відповідача визнала,
що письмова відповідь на цю заяву не
була надана, що копія наказу про
звільнення та трудова книжка ОСОБА_1 не
05.03.2012 р. сторона відповідача подала
суду витяг із трудової книжки позивача
з записом про його звільнення (а.с. 85-86, 91
т. 1). Копія напису про звільнення була
подана за пропозицією суду 10.09.2012 р. (а.с.
Згідно копії наказу відповідача № 34-П
від 16.06.2011 р. (а.с. 3-10, 171-178 т. 2) позивача
було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України за прогули - невихід на
роботу без поважних причин, починаючи
з 28.04.2005 р. Із цього наказу також слідує,
що підставами для наказу були трудова
книжка, накази, наряди, аналіз
звітності (яка збереглась), акт від
15.06.2011 р. про відмову позивача від
При цьому суд звертає увагу на тривалу
невизначеність правовідносин сторін
на протязі 2005-2011 р.р., на тривале
неоформлення припинення (фактичного
розірвання) трудового договору,
укладеного між сторонами. Навіть, якщо
ОСОБА_1 і не подав до 27.05.2011 р. заяв про
звільнення, підприємство також не
ініціювало оформлення розірвання
трудового договору. На запитання суду
представник відповідача Кармазін С.А.
пояснив, що це було пов'язано з
необхідністю відновлення облікових
документів щодо нарахування
заробітної плати і вирішення питання
щодо розрахунку у разі наявності
заборгованості підприємства по
заробітній платі перед позивачем.
Однак ОСОБА_1 припинив виходити на
роботу з 28.04.2005 р., а запити до органів
Державної податкової інспекції з
посиланням на необхідність
відновлення обліку за 2000-2005 р.р.
направлено відповідачем у 2011 р. (т.1 а.с.
92-96), наказ щодо ревізії з питання
розрахунку видано тільки 04.06.2011 р. (т. 1
а.с. 87) і фактично ця ревізія
проводилась на протязі березня-серпня
2012 р. зі складанням актів (а.с. 97-108, 196-218
т. 1, а.с. 79-81, 116-123 т.2). Членами комісії
відповідача, які проводили ревізію,
зроблено висновок, що первинні
документи, що перевірені (т. 1 а.с. 109-146,
219-253, т. 2 а.с. 25-52, 82-91,124-162) не можуть бути
прийняті до нарахування заробітної
плати, що нарахована на підставі
нарядів на відрядну роботу позивача за
періоди роботи у 2002 -2004 р.р. заробітна
плата повинна бути скоригована в бік
зменшення на суму у 8040,33 грн. (а.с. 81 т. 2).
Крім того, сторона відповідача вважає,
що наряди і табелі обліку робочого часу
є недостовірними, підробленими на
спеціалістами,посадовими особами
підприємства, що позивач повинен був
вести облік своєї роботи і в цьому
процесі довести роботу, підлягаючу
оплаті, яку він виконав. На підставі
матеріалів ревізії відповідач
направив до Пенсійного Фонду України
індивідуальні відомості про
застраховану особу - ОСОБА_1 (т. 2 а.с.
95-112), із яких слідує, що СТОВ
«Іллічівська птахофабрика» здійснила
перерахунок заробітку позивача.
Із пояснень свідка ОСОБА_6 вбачається,
що позивач працював з відрядною
Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що після
відпустки позивач в квітні 2005 р. на
роботу в СТОВ «Іллічівська
птахофабрика» не вийшов, що як
працівник з кадрових питань вона
неодноразово пропонувала йому подати
заяву на звільнення, однак він не
погоджувався, посилаючись на
необхідність отримання розрахунку,
наявної заборгованості по зарплаті.
Крім того, свідок підтримала акти та
висновки ревізії, в проведенні якої
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач
тривалий час працював на птахофабриці,
потім на підприємстві виникли проблеми
(фактично не було електроенергії,птиці,
роботи), після відпустки в 2005 р. він
виходив на роботу, питав, що робити, він
як керівник на його запитання
відповідав, що роботи не має, після чого
позивач залишав територію
підприємства. Крім того, свідок
пояснив, що він неодноразово звертався
до генерального директора з
пропозицією щодо переведення або
звільнення працівників, для яких не
було роботи станом на 2005 р.
Доводи позивача про наявність
заборгованості по заробітній платі і
невиконання судового рішення про її
стягнення підтверджуються доказами на
а.с. 8, 30, 31, 80-81, 178 т. 1, а.с. 202-203 т. 2, а.с. 3-4 т.
3. Заочне рішення від 28.11. 2005 р. було
скасовано ухвалою суду 24.12.2012 р. за
заявою відповідача (а.с. 210-230, 236-238 т. 2).
Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 10.07.2013 р. було
задоволено позов ОСОБА_1 і стягнуто на
його користь заборгованість по
заробітній платі у сумі 6481,47 грн. за
період з січня 2003 р. по березень 2005 р. (т.
3 а.с. 3-4).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник
має право у визначений ним строк
розірвати трудовий договір за власним
бажанням, якщо власник або
уповноважений ним орган не виконує
законодавство про працю, умови
колективного чи трудового договору.

Із п. 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р.
слідує, що при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні
виходити з того, що передбаченим цією
нормою закону прогулом визнається
відсутність працівника на роботі без
поважних причин.

За змістом ч. 3 ст. 38 КЗпП України
працівник має право з власної
ініціативи в будь-який час розірвати
укладений з ним на невизначений строк
трудовий договір. Із постанови
Верховного Суду України від 31.10.2012 р. у
справі № 6-120цс 12 слідує, що строк
розірвання трудового договору і його
правові підстави залежать від причин,
що спонукають працівника до його
розірвання і які працівник визначає
самостійно; що у разі якщо вказані
працівником причини звільнення -
порушення працедавцем трудового
законодавства відповідно до ч. 3 ст. 38
КЗпП України не підтверджуються або
працедавцем не визнаються, останній не
вправі самостійно змінювати правову
підставу розірвання трудового
договору.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» №9
від 06.11.1992 р. суд не вправі визнати
звільнення правильним, виходячи з
обставин, з якими власник або
уповноважений ним орган не пов'язували
звільнення; якщо обставинами, які стали
підставою звільнення, в наказі
(розпорядженні) дана неправильна
юридична кваліфікація, суд може
змінити формулювання причин
звільнення і привести його у
відповідність з чинним законодавством
про працю.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, що мають юридичне
значення, якщо законом не визначено
іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 141 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган повинен
правильно організувати працю
працівників, створювати умови для
зростання продуктивності праці,
забезпечувати трудову і виробничу
дисципліну, неухильно додержуватися
законодавства про працю і правил
охорони праці, уважно ставитися до
потреб і збитків працівників,
поліпшувати умови їх праці та побуту.

Із ст. 97 КЗпП України слідує, що оплата
праці працівників здійснюється за
погодинною, відрядною або іншими
системами оплати праці; форми і системи
оплати праці, норми праці, розцінки,
тарифні стінки, ставки, схеми посадових
окладів, умови запровадження та
розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами;
власник або уповноважений ним орган чи
фізична особа не мають права в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці, що
погіршують умови, встановлені
законодавством, угодами, колективними
договорами; оплата праці працівників
здійснюється в першочерговому порядку,
всі інші платежі здійснюються
власником або уповноваженим ним
органом після виконання зобов'язань
щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 109 КЗпП України в разі,
коли працівник залишає відрядний наряд
незакінченим з незалежних від нього
причин, виконана частина роботи
оплачується за оцінкою, визначеною за
погодженням сторін відповідно до
існуючих норм і розцінок. Із ст.113 КЗпП
України слідує, що час простою не з вини
працівника оплачується з розрахунку не
нижче від двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором, але
не раніше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує 16
календарних днів; заробітна плата
працівникам за весь час щорічної
відпустки виплачується не пізніше ніж
за 3 дні до початку відпустки.

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що
при кожній виплаті заробітної плати
власник або уповноважений ним орган
повинен повідомити працівника про такі
дані, що належать до періоду, за який
провадиться оплата праці:

а) загальна сума заробітної плати з
розшифровкою за видами виплат;

б) розміри і підстави відрахувань та
утримань із заробітної плати;

в) сума заробітної плати, що належить до
виплати.

Відповідно до ст. 49 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний видати працівникові на
його вимогу довідку про його роботу на
даному підприємстві, в установі,
організації із зазначенням
спеціальності, кваліфікації, посади,
часу роботи і розміру заробітної плати.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення; якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок; в разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити
неоспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку; при наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника; в разі,
якщо звільнений працівник до одержання
остаточного розрахунку стане на іншу
роботу, розмір зазначеної в частині
першій цієї статті компенсації
зменшується на суму заробітної плати,
одержаної за новим місцем роботи.

Згідно ст.147 КЗпП України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано один з таких заходів
стягнення: догана, звільнення. Порядок
застосування дисциплінарних стягнень
встановлено ст.149 КЗпП України. Ч.4 ст.149
КЗпП України встановлено, що стягнення
оголошується в наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку. Відповідно до п.п.2.5, 4.2
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок на підприємствах, в
установах і організаціях, затвердженої
наказом Мінпраці України, Мінюсту
України, Мінсоцзахисту України від
29.07.1993 р. №58, з кожним записом, що
заноситься до трудової книжки, власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний ознайомити працівника під
розписку в особовій картці; якщо
працівник відсутній на роботі в день
звільнення, то власник або
уповноважений ним орган у цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Такі ж обов'язки
покладені на відповідача і ст.ст.47, 49
КЗпП України.

Суд на підставі вищевикладеного
вважає, що причини відсутності ОСОБА_1
на роботі з 28.04.2005 р. є поважними і що
відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України
підлягає зміні формулювання причини
його звільнення на розірвання договору
з ініціативи працівника по ст. 38 КЗпП
України, що навіть у відсутності
письмових пояснень ОСОБА_1 відповідач
повинен був зробити висновок про
поважність причин відсутності
позивача на роботі і прийняти
відповідне рішення за заявою від 27.05.2011
р., що відсутні підстави для звільнення
за прогули. Пояснення позивача, свідків
та докази на а.с. 4, 8, 30, 31, 60, 81, 82 т. 1, а.с.
92-93, 185 т. 2, а.с. 3-4 т. 3 підтверджують
поважні причини припинення трудових
правовідносин сторін, пов'язані з
відсутністю роботи, заборгованістю по
заробітній платі, неоформленням часу
простою і порядку його оплати, не
вирішенням за ініціативою
підприємства питання про вивільнення
працівників у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці.

З урахуванням ст. 237-1 КЗпП України, п.7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» суд
вважає за можливе стягнути компенсацію
завданої позивачу моральної шкоди у
розмірі 3000 грн. При цьому суд бере до
уваги фінансове положення
підприємства, вік та стан здоров'я
позивача (а.с. 7, 179-181 т. 1).

Відносно вимог про відповідальність за
затримку розрахунку, встановлену ст.117
КЗпП України, то ці вимоги не
підлягають задоволенню, т.я. позивач
визнав, що є пенсіонером, працював на
інших підприємствах і не надав доказів
щодо розміру пенсії, заробітної плати
за новим місцем роботи, а тому
неможливо провести розрахунок згідно
ч.3 ст.117 КЗпП. Крім того, сторони не
надали доказів щодо розміру середнього
заробітку позивача на СТОВ
«Іллічівська птахофабрика».

Відносно вимог, пов'язаних з
простроченням грошового зобов'язання
в сумі 7233,80 грн., то ці вимоги не
підлягають задоволенню в зв'язку зі
скасуванням рішення, яким було
стягнуто заборгованість.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 При
цьому суд вважає, що вищевказані
фактичні обставини, докази та правові
обґрунтування спростовують доводи
сторони відповідача про відсутність
позивача на роботі без поважних причин,
про відсутність заборгованості по
заробітній платі (яка тривалий час
відповідачем перевіряється,
корегується), про відсутність
моральної шкоди і недотримання строку
позовної давності.

На підставі ст. ст. 4-6 Закону України
«Про судовий збір», ст. ст. 79, 88 ЦПК
України з відповідача підлягає
стягненню судовий збір у розмірі 243,60
грн.

Керуючись ст. ст. 38, 40, 47, 48, 49, 86-90, 94, 97, 109,
110, 113, 115-117, 233, 235, 237-1, 238 КЗпП України,
ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 частково
задовольнити.

Змінити формулювання причини
звільнення ОСОБА_1, вказаної у наказі
СТОВ «Іллічівська птахофабрика» №34-П
від 16.06.2011 р., на розірвання трудового
договору з ініціативи працівника на
підставі ст. 38 КЗпП України з 28.04.2005 р.

Стягнути з СТОВ «Іллічівська
птахофабрика» на користь ОСОБА_1
компенсацію моральної шкоди у розмірі
3000 грн.

Стягнути з відповідача на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

У задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя