Ухвала

іменем україни

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Коротуна В.М., Штелик
С.П.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу
та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про поділ майна подружжя, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Дубенського
міськрайонного суду Рівненської
області від 29 листопада 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від 29 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом про розірвання шлюбу,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18
липня 1987 року між нею та відповідачем
було укладено шлюб, але з 1995 року вони
не підтримують подружніх стосунків та
не ведуть спільного господарства.

Вказала, що підставою звернення до суду
стало те, що ОСОБА_5 постійно чинить
сварки, ображає, наносить їй тілесні
ушкодження, викрадає її гроші і
особисті документи, які вона змушена
постійно відновлювати.

Посилаючись на наведене, просила
розірвати шлюб укладений з
відповідачем.

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним

позовом про поділ майна подружжя,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що

18 липня 1987 року між ним та ОСОБА_4 було
укладено шлюб, під час якого ним були
витрачені кошти на добудову житлового
будинку АДРЕСА_1.

Зазначав, що ним за власні кошти була
добудована кімната 1.7 і веранда, сарай і
літня кухня, також його особисті кошти
були витрачені на підключення
газопостачання та водопостачання.

На підставі рішення виконавчого
комітету Дубенської міської ради від 25
квітня 2000 року № 219, ОСОБА_4 було видано
свідоцтво про право власності на
спірний будинок.

Вважав, що спірний будинок є спільною
сумісною власністю подружжя, тому
просив здійснити поділ цього майна і
визнати за ним право власності на 1/2
частину житлового будинку з надвірними
будівлями та спорудами разом із
земельною ділянкою.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від

29 листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області від

29 січня 2014 року, позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
зареєстрований відділом реєстрації
актів громадянського стану м. Дубно
Рівненської області від 18 липня 1987 року
за актовим записом № 172.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення в частині
відмови у задоволенні зустрічних
позовних вимог та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Судами встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
18 липня 1987 року, який зареєстровано
відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Дубно
Рівненської області за актовим записом

№ 172, однак з 1995 року вони не
підтримують подружні відносини.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки від 20 червня 1974 року

ОСОБА_4 було надано земельну ділянку
для будівництва індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.45 - 46).

Згідно свідоцтва про право власності
на житловий будинок від

27 квітня 2000 року, ОСОБА_4 належить
будинок на праві приватної власності
по АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконкому від 25 квітня 2000 року № 219 (а.с.
20).

У будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4
зареєстрована з 21 грудня 1977 року (а.с. 42).

Із квитанцій наданих ОСОБА_4
встановлено, що протягом

1975-1977 років останньою були придбані
будівельні матеріали на будівництво
цього будинку (а.с. 42, 47-61).

Матеріалами справи підтверджується, що
згідно витягу про

реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 18 лютого 2008 року

№ 17783746 будинок АДРЕСА_1 належить

ОСОБА_4 за приватною формою власності
(а.с. 62).

Відмовляючи ОСОБА_5 в позові за
безпідставністю суди обґрунтовано
виходили з того, що спірний будинок не є
об'єктом права сумісної власності,
оскільки таку вимогу останній не
ставив та не надав суду доказів того, що
за його кошти було проведено
будівництво будинку АДРЕСА_1.

Крім цього, з моменту отримання ОСОБА_4
свідоцтва про право власності на
указаний будинок, тобто з 27 квітня 2000
року, ОСОБА_5 не звертався за захистом
свого права власності на будинок із
господарськими будівлями і спорудами з
урахуванням тієї обставини, що сама
власниця будинку не визнавала його
права на це майно тому, що будинок вже
був збудований за особисті кошти
ОСОБА_4 у 1977 році.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що судами вірно встановлені
та належно перевірені обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судові рішення
ухвалені із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від

29 листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської
області від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді:В.М.
Коротун С.П. Штелик