Провадження № 2/161/609/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

22 травня 2014 року

Луцький міськрайонний
суд Волинської області

у складі: головуючого судді
Івасюти Л.В.

при секретарі
Сидоренко О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, -

встановив:

ОСОБА_1 27.06.2013року звернулася в суд з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном .

Позов мотивує тим, що їй на праві
спільної приватної власності належить
1/2 частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
№355099 на право на спадщину за законом,
яке видане 21.02.2006 року державним
нотаріусом Першої Луцької
держнотконтори ОСОБА_6 ОСОБА_5, по
попередній усній домовленості,
довіреністю від 29 серпня 2011 року,
посвідченою приватним нотаріусом
Луцького міського нотаріального
округу Волинської області ,
уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які
проживають в АДРЕСА_1, управляти
житловим будинком з надвірними
будівлями та спорудами АДРЕСА_3 та
земельною ділянкою для обслуговування
даного житлового будинку, без права
продажу, здачі в оренду та без права
проживання у житловому будинку.
Вказана довіреність була видана без
права передачі повноважень третім
особам, терміном дії на один рік і
дійсна до 29 серпня 2012 року. Зазначена
вище довіреність втратила чинність по
закінченню терміну дії, а представники
ОСОБА_5 на даний час не мають жодного
відношення до спірних земельної
ділянки та житлового будинку.
Відповідачі створюють їй перешкоди в
користуванні її особистим майном: не
допускають її до належної їй земельної
ділянки (шляхом навішування навісного
замка на вхідні ворота), почіпляли на
всі двері навісні замки, перешкоджають
добратися їй до льоха, засадили
городиною частину її земельної
ділянки, без її дозволу позрізали
фруктові дерева (які плодоносили), не
допускають її до власного будинку. Ці
всі дії, ОСОБА_4 та ОСОБА_3, чинять по
вказівці ОСОБА_5, посилаючись на його
доручення (термін дії якого вже сплив).
Були випадки, що відповідачі не
допускали її до її майна та викликали
працівників міліції, які брали у них
пояснення відносно цих подій.
Таким чином, відповідачі перешкоджають
їй в користуванні та розпорядженні
належним їй майном, а саме: 1/2 частиною
земельної ділянки та житловим будинком
з надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_3.

Посилаючись на вищенаведене, позивач
просила суд зобов'язати ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 не перешкоджати їй в
користуванні та розпорядженні
належним їй майном, а саме: 1/2 частиною
земельної ділянки та житловим будинком
з надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивач
підтримала позов з наведених у ньому
мотивів, подала суду заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
змінила та уточнила позовні вимоги,
просить зобов'язати відповідачів не
перешкоджати їй у користуванні та
розпорядженні належними їй на праві
власності 1/2 частиною житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами АДРЕСА_3 шляхом вселення її у
вищевказане будинковолодіння.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 заперечили
проти позову, надавши письмове
заперечення, в судове засідання не
з'явились, просили справу розглядати за
їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні позову не визнав та
пояснив, що будь-якої земельної ділянки
під будинком по АДРЕСА_3 - для
будівництва і обслуговування
житлового будинку за даною адресою
позивач не має і не мала, Державний акт
про право власності на землю за цим
призначенням їй не надавався. Згідно з
Державним актом про право власності на
земельну ділянку площею 0,173 га по
АДРЕСА_3 №12760 від 15.11.2012 року,
виданого Управлінням Держкомзему у
Луцькому районі (рішення
Підгайцівської сільської ради № 20/7 від
04.09.2012 року) ОСОБА_5 є законним власником
даної земельної ділянки, наданої йому
для ведення особистого селянського
господарства. Він є єдиною особою, яка
має Державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0.125 га для
будівництва і обслуговування будинку
по АДРЕСА_3, виданий 26.07.2012 року за р.
№10430 Управлінням Держкомзему у
Луцькому районі. Відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 справді здійснюють за
довіреністю ОСОБА_5 господарювання на
його земельній ділянці, призначеній
для ведення особистого селянського
господарства. В даний час на вирішенні
Луцького міськрайонного суду
знаходиться цивільна справа № 161/1221/13-ц
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про
припинення права останньої на частку у
спільній власності на будинок по
АДРЕСА_3, оскільки ОСОБА_5 належить вся
садиба та земля, і 1/2 частина будинку з
добудовою, а ОСОБА_1 тільки частка у
колишній частині будинку, яка підлягає
до припинення судом за неможливістю
виділу її в натурі. А тому, ОСОБА_1 без
його згоди користується належною йому
земельною ділянкою для будівництва і
обслуговування будинку, сама ж такої
землі під будинком не має. А тому,
розміщенням нею своєї частини будинку
на його земельній ділянці створює
ОСОБА_5 реальні перешкоди в
користуванні його майном (і землею, і
будинком). Отож, вона може
користуватися його земельною ділянкою
тільки з його згоди, просить в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, допитаної
в судовому засіданні в якості свідка
ОСОБА_7, дослідивши письмові докази по
справі, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Цивільне судочинство у судах України
здійснюється на засадах змагальності
сторін, що передбачено статтею 10 ЦПК
України. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 386 ЦК України,
держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.
Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачу на праві спільної приватної
власності належить 1/2 частина
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом №355099 на
право на спадщину за законом, яке
видане 21.02.2006 року державним нотаріусом
Першої Луцької держнотконтори.(а.с.18)

? частину вищезазначеного житлового
будинку, співвласником якого є позивач,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 11.07.2011р. №1450, ОСОБА_1
набула після смерті її чоловіка ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі
вищевказаного свідоцтва про право на
спадщину за законом.

З оглянутого в судовому засіданні
витягу рішення виконавчого комітету
Луцького району Підгайцівської
сільської ради № 93 від 25.12.2013р.
вбачається, що у зв'язку з забудовою
нових кварталів , сільська рада
вирішила з 01.01.2009р. присвоїти нову
нумерацію індивідуальним житловим
будинкам та іншим об'єктам нерухомого
майна в с.Крупа по вул.Центральна, і
ОСОБА_1 є власником ? частини будинку за
старою адресою АДРЕСА_3, новою адресою
цього ж будинку є АДРЕСА_3.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 Цивільного
кодексу України співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Судом встановлено, що відповідачі
чинять позивачу у користуванні
належним їй на праві власності
житловим будинком за вищевказаною
адресою, змінивши замки на воротах та
вхідних дверях будинку.

Факту заміни замків на вхідних дверях
вказаного житлового будинку не
заперечив в судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_5 та
підтвердила допитана в судовому
засіданні в якості свідка ОСОБА_7

Статтею 391 Цивільного Кодексу України
передбачено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином , аналізуючи наведені по
справі докази в їх сукупності та
приймаючи до уваги, що позивач невзмозі
належним чином користуватись належним
їй на праві власності майном, тому слід
зобов'язати відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 усунути перешкоди у
користуванні вищевказаним житловим
будинком, та вселити позивача ОСОБА_1 в
будинок АДРЕСА_3.

Згідно ст.ст. 125-126 Земельного кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав; право власності,
користування земельною ділянкою
оформлюється відповідно до Закону
України „Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень".

З державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого 26.07.2012р. за р№10430
управлінням Держкомзему у Луцькому
районі вбачається, що земельна ділянка
площею 0,125га для будівництва та
обслуговування житлового будинку по
АДРЕСА_3 належить одноосібно ОСОБА_5,
згідно рішення Підгайцівської
сільської ради від 05.07.2012р. №15/7 «Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність громадян» задоволено заяву
ОСОБА_5, передано йому у приватну
власність з0емельну ділянку площею
0,125га для обслуговування житлового
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_3. На підставі
зазначеного рішення сільської ради
ОСОБА_5 виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№484991 та зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі від 26.07.2012р.за № 10430.

Зазначене рішення ОСОБА_1
оскаржувалось до Луцького
міськрайонного суду, мотивуючи тим, що
вказане рішення прийнято з порушенням
вимог земельного законодавства, а
державний акт на земельну ділянку
серії ЯМ № 484991 порушує її право, як
другого співвласника житлового
будинку, користуватись та
розпоряджатись належною їй частиною
житлового будинку.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням апеляційного суду Волинської
області від 13.02.2014 року, яке на даний час
набрало законної сили, відмовлено
ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_5,
Підгайцівської сільської ради та ДП
„Центр державного земельного
кадастру" про визнання нечинним
рішення Підгайцівської сільської ради,
а також державного акта про право
власності на вищевказану, належну
ОСОБА_5, земельну ділянку.

Оскільки у позивача ОСОБА_1 відсутній
Державний акт про право власності на
земельну ділянку, яка розташована по
АДРЕСА_3, а власником спірної земельної
ділянки є відповідач ОСОБА_5, то в
задоволенні її позовної вимоги про
усунення перешкод в користуванні та
розпорядженні 1/2 частиною земельної
ділянки по АДРЕСА_3 слід відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 60, 61, 212-215, 224 ЦПК
України, на підставі чч.1,2 ст. 386, ст. 391 ЦК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не
чинити ОСОБА_1 перешкод в користуванні
1/2 частиною житлового будинку з
надвірними будівлями та спорудами
АДРЕСА_3 та вселити ОСОБА_1 в будинок
АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
114,70грн. судових витрат, по 38,23грн. з
кожного.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного
суду Л.В.
Івасюта