Справа № 352/3508/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1015/2014
Головуючий у 1 інстанції Гургула В.Б.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Горейко М.Д., Проскурніцького П.І.,
секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 на рішення Тисменицького
районного суду від 20 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Тисменицького районного суду
від 20 березня 2014 року задоволено
частково позов Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 34421 грн. 97 коп.
заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 в корить ПАТ КБ
«ПриватБанк» 344 грн. 22 коп. судового
збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, апелянт подав апеляційну
скаргу в якій зазначає, що рішення є
незаконним та необґрунтованим, та
таким, що прийняте із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, що призвело до прийняття
неправильного рішення.

Апелянт зазначає, що відповідно до умов
кредитного договору від 19.08.2004 року
зокрема п.1.2 зазначено, що банк
зобов'язується надати позичальнику
строковий кредит на строк до 17.08.2006 року
включно. Позивачем всупереч умовам
кредитного договору нараховано
відсотки та штрафні санкції після
закінчення дії договору. Судом не взято
до уваги даної обставини. Останнім
терміном за яким позивач міг
звернутись до суду за захистом своїх
прав, щодо повернення боргу закінчився
17.08.2009 року, однак звернувся до суду в
грудні 2013 року, при цьому не вказавши
поважності причин пропуску позовної
давності. Апелянт вказує, що він
наголошував та заявляв про
застосування строку позовної давності
однак суд дану обставину не врахував.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення яким
відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 19.08.2004 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем
був укладений кредитний договір,
згідно якого останньому надано кредит
в розмірі 4 950, 00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 2.75% в місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Судом першої інстанції не взято до
уваги та не дано належної оцінки тій
обставині, що позивачем пропущено
строк позовної давності для звернення
в суд з даним позовом.

Кредитний договір №ROHIRB13661998 між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений
19.08.2004 року зі строком до 17.08.2006 року
включно.

Однак, як вбачається з позовної заяви
ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_2
звернувся в суд в грудні 2013 року
пропустивши таким чином загальний
трьохрічний строк позовної давності,
встановлений ст. 257 ЦК України.

В силу статей 256, 257 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув, постановляючи
рішення допустив неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене та з урахуванням
положень частин 3 та 4 ст. 309 ЦПК України
колегія суддів дійшла висновку, що так
як висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому
судове рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення. По суті
встановленого в апеляційній інстанції
слід ухвалити рішення про відмову в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом
строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,316,317 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 20 березня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

П.І. Проскурніцький