Справа № 369/1201/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28.03.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів на неповнолітню
дитину,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про зміну розміру
аліментів на неповнолітню дитину.

Свої вимоги мотивує тим, що з 09.07.1993 року
позивачка з відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі. Шлюб був
зареєстрований в РАГС Московського РВК
м. Києва, актовий запис № 803.

Спільне життя з відповідачем не
склалося, а тому 14.05.2002 року шлюб між
ними було розірвано, про що відділом
реєстрації актів громадського стану
Голосіївського районного управління
юстиції в м. Києві зроблено актовий
запис № 296.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає та
перебуває на утриманні позивачки.

Відповідач матеріальну допомогу
надавав примусово згідно виконавчого
листа Києво-Святошинського районного
суду Київської області № 2-844 від 04.04.2001
року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів
на користь ОСОБА_1 на утримання сина
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження в розмірі 1/3
частини всіх видів заробітку, але не
менше половини неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, щомісячно,
починаючи з 23.03.2001 року та до їх
повноліття.

З повноліття старшого сина ОСОБА_4
відповідач припинив сплачувати
аліменти н нього, на утримання сина
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжує
сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частин
всіх видів заробітку.

Позивачка зазначає, що відповідач
ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків, добровільно
допомоги на утримання дитини не надає
та не бере участі у додаткових
витратах. Неодноразово ухилявся від
сплати аліментів та примусово
притягався до їх сплати.

Позивачка просить суд змінити розмір
аліментів та щомісячно стягувати
аліменти із ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Новий Буг, Миколаївської
області на її користь на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 30 % від усіх
видів його заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 07.02.2013
року і до досягнення дитиною
повноліття.

В судове засідання позивачка з'явилася.
Позов підтримала, просила
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання з'явилася. Проти позову
заперечувала, просила у його
задоволенні відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та
зібрані по справі докази, заслухавши
осіб, які брали участь у справі вважає,
що позов не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2, який був
зареєстрований 09.07.1993 року відділом
ЗАГС Московського району м. Києва,
актовий запис № 803.

14.05.2002 року шлюб між сторонами
розірвано, згідно з копією свідоцтва по
розірвання шлюбу, виданого 17.04.2003 року
відділом реєстрації актів
громадського стану Голосіївського
районного управління юстиції у м.
Києві.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження, виданого 09.03.1999 року
відділом реєстрації актів
громадського стану Московського
району м. Києва.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»
визначено, що виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права
дитини» держави-учасниці докладають
всіх можливих зусиль до того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки або
у відповідних випадках законні опікуни
несуть основну відповідальність за
виховання і розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка, звертаючись до суду за
захистом своїх прав, пред'явила вимоги
щодо змінити розмір аліментів,
визначений за рішенням суду, відносини
яких регулюються ст. 192 СК України.

Окрім цього, позивачка в своїй позовній
заяві посилається на норму
законодавства, яка регулює відносини,
що виникають з приводу участі батьків
у додаткових витратах на дитину, а саме
ст. 185 СК України, при цьому вимоги щодо
їх стягнення позивачкою в судовому
засіданні заявлено не було.

Тобто позивачка не довела тих обставин
на які посилалася як на підставу
своїх вимог, та не надала доказів в
обґрунтування своїх вимог. При цьому
суд створив всі умови для змагального
процесу, роз'яснював позивачу її права
та обов'язки, в тому числі право на
уточнення, зменшення або збільшення
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст.192 Сімейного
кодексу України, розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Таким чином, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, дослідивши
всебічно, повно, безпосередньо та
об'єктивно наявні у справі докази,
оцінив їх належність, допустимість,
достовірність, достатність і взаємний
зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі
обставини справи, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, з урахуванням того, що
відповідно до ст.1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених або оспорюваних прав, свобод
чи інтересів фізичної особи, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 18
«Конвенції про права дитини», ст. 12 ЗУ
«Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 180, 181,
182, 185, 192 Сімейного Кодексу України,
ст.ст. 3, 4, 6, 15, 16, 30, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну
розміру аліментів на неповнолітню
дитину - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області протягом десяти днів
з дня оголошення рішення.

Суддя
Дубас Т.В.