У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич
М.К., Умнової О.В., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до Косівщинської сільської ради
Сумського району Сумської області,
ОСОБА_7, третя особа - управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області, про скасування
рішення та визнання недійсним
державного акту про право власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Сумського
районного суду Сумської області від 27
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Сумської області від 12 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Косівщинської
сільської ради Сумського району
Сумської області, ОСОБА_7, третя особа -
управління Держземагенства у
Сумському районі Сумської області, про
скасування рішення Косівщинської
сільської ради Сумського району
Сумської області від 20 вересня 2012 року
про затвердження технічної
документації та надання земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту про право власності на земельну
ділянку позивача, виданого іншій
особі - ОСОБА_7

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 27 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області
від 12 лютого 2014 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами обох інстанцій встановлено, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Косівщинської сільської ради
Сумського району від 18 листопада
1992 року ОСОБА_8 у виділено довічне
успадковуване володіння земельну
ділянку розміром 0,17 га в с. Косівщина
для будівництва і обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель.

11 березня 1993 року ОСОБА_8 отримав
державний акт на право приватної
власності на землю. Як на підставу
видачі державного акту, вказано
зазначене вище рішення виконавчого
комітету Косівщинської сільської ради.
Площа земельної ділянки 0,17 га в межах
згідно з планом на території
с. Косівщина. Землю передано для
індивідуального житлового
будівництва. В акті зазначено, що акт
зареєстровано в книзі реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю, вказано, що він є
тимчасовим документом, підлягає обміну
до 15 вересня 1994 року.

З тих часів, ОСОБА_8 вказаний державний
акт не обміняв. У книзі реєстрації
державних актів на право приватної
власності на землю на території
Косівщинської сільської ради за № 128
зареєстровано факт видачі державного
акта іншій особі, в іншому населеному
пункті, а у вищезгаданих рішенні
виконкому Косівщинської сільської
ради та державному акті на ім'я
ОСОБА_8, не зазначено поштову адресу
земельної ділянки.

Рішенням Косівщинської сільської ради
Сумського району від 24 березня 2011 року
«Про затвердження технічної
документації із землеустрою на
земельну ділянку для будівництва
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в с. Косівщина гр.
ОСОБА_8» позивачу було відмовлено у
затвердженні технічної документації
із землеустрою на спірну земельну
ділянку у зв'язку з тим, що дозволу на
розробку технічної документації
сільська рада не надавала, технічна
документація розроблена з порушенням
земельного законодавства (п. 1.16, абз. 1.8
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку).

Постановою Сумського районного суду
Сумської області від 30 червня 2011 року
відмовлено ОСОБА_8 в задоволенні
адміністративного позову до
Косіщинської сільської ради про
визнання незаконним та скасування
рішення сільської ради від 24 березня 2011
року в зв'язку з тим, що належним чином
не був оформлений акт про погодження та
закріплення в натурі меж земельної
ділянки, який прикладається до
технічної документації; в ньому
відсутні підписи суміжних
землевласників, відсутній підпис
сільського голови, адреса земельної
ділянки в АДРЕСА_1 не була присвоєна
рішенням Косівщинської сільської ради.

Рішенням Косівщинської сільської ради
Сумського району від 05 липня 2012 року
ОСОБА_7 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації з землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку площею 0, 17 га для
будівництва, обслуговування житлового
будинку, господарських будівель та
споруд в АДРЕСА_1.

Рішенням Косівщинської сільської ради
Сумського району від 20 вересня 2012 року
затверджено технічну документацію із
землеустрою ОСОБА_7 щодо складання
документів які посвідчують право
власності на земельну ділянку площею
0,17 га для будівництва, обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд в АДРЕСА_1. Цим же
рішенням вирішено видати ОСОБА_7
державний акт на цю землю та затвердити
площу земельної ділянки, що перебуває у
власності ОСОБА_7

На підставі рішення Косівщинської
сільської ради від 20 вересня 2012
року ОСОБА_7 отримала державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,17 га, розташовану в АДРЕСА_1, що
підтверджується копією державного
акту на землю.

Рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 12 квітня 2012
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Сумської області
від 17 травня 2012 року, ОСОБА_8
відмовлено в задоволенні позову про
визнання за ним права власності на
земельну ділянку в АДРЕСА_1.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
відмову в позові, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився і суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позивачем не доведено того, що
спірна земельна ділянка передавалась
йому у власність за рішенням
Косівщинської сільської ради або її
виконкому, що сільська рада своїм
рішенням затвердила технічну
документацію із землеустрою на неї.
Крім того, 05 липня 2012 року спірна
земельна ділянка була виділена ОСОБА_7
так як позивач не скористався своїм
правом на отримання державного акта
про право власності на неї.

З такими висновками судів погодитися
не можна.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Поза увагою судів залишилася та
обставина, що правовідносини між
сторонами у справі виникли 18 листопада
1992 року, а саме з моменту ухвалення
Косівщинською сільською радою
народних депутатів Сумського району
Сумської області рішення «Про
виділення земельної ділянки і дозволу
будівництва індивідуального житлового
будинку і господарських будівель»
даним рішенням ОСОБА_8 виділено у
довічне успадковуване володіння
земельну ділянку розміром 0,17 га. в с.
Косівщина, без зазначення точної
адреси земельної ділянки та надано
витяг з державного земельного кадастру
про земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1 (а. с. 12).

У той час діяв Земельний кодекс України
в редакції від 13 березня 1992
року і його ч. 1 ст. 22 було визначено, що
право власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Зі змісту копії відповідного
державного акту про право власності на
землю та плану зовнішніх меж земельної
ділянки (а. с. 11), виданих позивачеві,
вбачається, що вимоги закону щодо
встановлення меж земельної ділянки
в натурі (на місцевості) було
виконано в повному обсязі, позивач
одержав документ, що
посвідчує право на відповідну земельну
ділянку (ст. 23 Земельного
кодексу України в редакції від 13
березня 1992 року), тобто ОСОБА_6 набув
права на спірну земельну ділянку
згідно з планом, документи що
засвідчують це право не скасовано.

Підстави та порядок припинення права
користування земельною ділянкою
передбачено ст. 29 Земельного кодексу
України, в редакції від 13 березня
1992 року, а також ст. ст. 141, 144 Земельного
кодексу України, в чинній редакції
цього закону.

Судом першої інстанції вказані вище
норми матеріального права не
досліджено та не застосовано до
спірних правовідносин, тобто не
застосовано норми матеріального права,
що підлягають застосуванню до спірних
правовідносин, фактично, характеру
правовідносин між сторонами не
встановлено, справу розглянуто
поверхнево, доводів позивача не
спростовано.

У порушення вимог ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд недоліків допущених
судом першої інстанції не виправив та
безпідставно залишив в силі рішення
районного суду.

Наведені обставини призвели до
ухвалення судами обох інстанцій
оскаржуваних в касаційному порядку
судових рішень, які законними і
обґрунтованими визнати неможна, тому
такі судові рішення підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Сумського районного суду
Сумської області від 27 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Сумської області від 12 лютого
2014 року скасувати, а справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
О.В. Умнова