Дата документу 28.03.2014
Справа № 334/4454/13-ц
Провадження № 2/334/73/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі головуючого
судді Турбіної Т.Ф., при секретарі
Нестеренко Ю.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у м.
Запоріжжі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган
опіки та піклування в особі районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, про
усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та її вихованні, визначення
способу участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною та її
вихованні, визначення способу участі у
вихованні дитини та спілкуванні з нею.
В обґрунтування позову зазначає, що у
шлюбі з відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_1 у
них народився син ОСОБА_3.

Сімейні стосунки з відповідачкою не
склалися, 09.02.2012р. вона разом з сином
виїхала з квартири, де зареєстрована та
проживала, та переїхала проживати до
своїх батьків, де проживає з сином до
цього часу.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02.10.2012р. шлюб між нею та
відповідачем було розірвано.

З часу свого переїзду до батьків
відповідачка перешкоджає позивачу у
спілкуванні з сином, позбавляє
можливості брати участь у його
вихованні, ігнорує вимоги щодо
побачень з дитиною без жодних пояснень,
чим порушує його законне право на
спілкування з дитиною і на участь у
вихованні сина.

25.04.2012р. головою районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району з урахуванням
рішення комісії з питань захисту прав
дитини районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району від 12.04.2012р.,
винесено розпорядження №413р, яким
встановлено порядок участі у вихованні
та спілкуванні з сином ОСОБА_4, яке
відповідачем також не виконується.

З урахуванням викладеного позивач
просить зобов'язати відповідача не
чинити перешкоди в спілкування з сином,
встановити час для спілкування з сином
за наступним графіком: кожну 2 та 4
суботу місяця та кожну 1 і 3 неділю
місяця в період з 11 до 17 години за
місцем його мешкання без присутності
матері дитини; у дні народження сина -
ІНФОРМАЦІЯ_1 щороку з 16.00 год. до 20.00 год.
за місцем його проживання. Зобов'язати
відповідача не чинити перешкоди
позивачу в телефонному спілкуванні з
сином.

В судовому засіданні позивач, його
представник позов підтримали, просили
задовольнити у повному обсязі з
наведених вище підстав.

Відповідачка, її представник проти
позову заперечували у повному обсязі,
посилаючись на те, що між сторонами
склалися неприязні стосунки, позивач
допускав заборгованість по аліментам,
не виявляв бажання спілкуватися з
сином. Розпорядження адміністрації нею
не виконувалося через те, що воно
приймалося без урахування думки матері
дитини і без урахування інтересів
дитини, вік якої не дозволяє залишати
дитину без матері з батьком, від
спілкування з яким дитина відвикла.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування в особі районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району в судове
засідання не з'явився, надав заяву
розглядати справу за його відсутності,
при прийнятті рішення просить
врахувати висновок районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району щодо
вирішення спору у даній справі.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, а також свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, та свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши та оцінивши
надані докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 157, 158, 159 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини. Батьки
мають право укласти договір щодо
здійснення батьківських прав та
виконання обов'язків тим з них, хто
проживає окремо від дитини. Договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

За заявою матері, батька дитини орган
опіки та піклування визначає способи
участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею того з батьків, хто
проживає окремо від неї. Рішення про це
орган опіки та піклування постановляє
на підставі вивчення умов життя
батьків, їхнього ставлення до дитини,
інших обставин, що мають істотне
значення. Рішення органу опіки та
піклування є обов'язковим до виконання.
Особа, яка ухиляється від виконання
рішення органу опіки та піклування,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141,
159 СК України випливає, що при вирішенні
спору щодо участі у вихованні та
порядку зустрічей з дитиною того з
батьків, хто проживає окремо від
дитини, судом мають враховувати
передусім інтереси дитини.
Встановлений сімейним законодавством
принцип повної рівності обох батьків у
питаннях виховання дітей може бути
обмежений судом в інтересах дитини.

Законодавством також встановлено
правовий механізм визначення способу
участі у вихованні дитини того з
батьків, який проживає окремо у випадку
неможливості досягнення батьками
згоди стосовно такого способу, а саме:
рішення про визначення способу участі
у вихованні дитини та спілкуванні з нею
того з батьків, хто проживає окремо від
неї, приймається органом опіки та
піклування на підставі вивчення умов
життя батьків, їхнього ставлення до
дитини, інших обставин, що мають
істотне значення. Прийняте рішення
органу опіки та піклування є
обов'язковим для батьків (ст. 158 СК
України). У випадку вчинення перешкод
того із батьків, з ким проживає дитина,
тому з батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права
дитини, яка набула чинності для України
27 вересня 1991 року, держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками,
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Згідно із ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 15 Закону
України «Про охорону дитинства»
дитина, яка проживає окремо від батьків
або одного з них, має право на
підтримання з ними регулярних
особистих стосунків і прямих
контактів. Батьки, які проживають
окремо від дитини, зобов'язані брати
участь у її вихованні і мають право
спілкуватися з нею, якщо судом визнано,
що таке спілкування не перешкоджатиме
нормальному вихованню дитини.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько
мають рівні права та обов'язки щодо
дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав щодо
дитини. Згідно із ст. 153 СК України мати,
батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом.

На батьків, котрі проживають окремо,
покладено обов'язок брати участь у
вихованні дитини і вони мають право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитини, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини (ст. 157
Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК України суд
визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування, з
урахуванням віку, стану здоров'я
дитини, поведінки батьків, а також
інших обставин, що мають істотне
значення. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з
29.12.2007р. перебували у зареєстрованому
шлюбі. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у них
народився син ОСОБА_3.

Через те, що сімейні стосунки у сторін
не склалися, 09.02.2012р. відповідачка разом
з сином за власною ініціативою виїхала
з квартири, де вони проживали сім'єю, та
переїхала проживати до своїх батьків
за адресою АДРЕСА_1, де проживають до
цього часу. Вказані обставини не
заперечуються відповідачем.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 28.09.2012р. шлюб між
сторонами було розірвано.

Для усунення порушень його права на
спілкування з дитиною позивач
звернувся до комісії з питань захисту
прав дитини. 25.04.2012р. головою районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району з
урахуванням рішення комісії з питань
захисту прав дитини районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району від 12.04.2012р.,
винесено розпорядження №413р Про
порядок участі у вихованні та
спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім
ОСОБА_3, відповідно до якого
встановлено ОСОБА_1 спілкування з
сином щотижня у суботу або неділю з 09.00
год. до 18.00 год. за місцем проживання
батька, без присутності матері дитини
(а.с.11).

З приводу невиконання матір'ю дитини
розпорядження районної адміністрації
ОСОБА_1 у січні 2013 року звернувся до
відділу по Ленінському району служби
(управління) у справах дітей
Запорізької міської ради, на що листом
від 15.01.2013р. №В-251/01-16 йому було
роз'яснено право на звернення до суду з
позовом про усунення перешкод (а.с.16).

Невиконання зазначеного розпорядження
мати дитини не заперечує, пояснюючи, що
батько дитини ОСОБА_1 сам не виявляв
бажання бачитися з сином. Вона розуміє
право батька на спілкування з дитиною,
однак через неприязні стосунки між нею
та позивачем вирішити дане питання
вкрай важко, наполягає на тому, щоб
спілкування спочатку здійснювалося у
її присутності, оскільки дитина
тривалий час не спілкувалася з батьком,
відвикла від нього.

З метою вирішення питання щодо
спілкування та виховання дитини, 28.03.2012
року батьки позивача направили
відповідачу листа з проханням надати
можливість брати участь у вихованні
ОСОБА_3. 26.03.2013 року ОСОБА_1 повторно
разом зі своїми батьками звернувся до
матері дитини з проханням не чинити
перешкоди у спілкуванні з ОСОБА_3,
запропонувавши відповідачу мирним
шляхом вирішити існуючий спір щодо
спілкування і виховання дитини.
Вказані листи відповідачкою не були
отримані, повернулися за закінченням
терміну зберігання. 12.11.2013 року,
бажаючи поздоровити дитину з Днем
народження, позивач звернувся до
ОСОБА_2 з дозволом поздоровити дитину в
зручний для неї час, для чого направив
на адресу відповідачки телеграму,
однак ця телеграма також отримана не
була. (а.с.12-15).

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 пояснили, що
мати дитини уникає спілкування з
позивачем та обговорення питань щодо
його участі у вихованні дитини, про що
їм відомо зі слів батька дитини, його
родичів. Крім того, вони були
присутніми під час спроби позивача в
телефонному режимі домовитися з
відповідачем про спілкування з
дитиною. ОСОБА_5 і ОСОБА_6 пояснили, що
як баба та дід дитини вони також задля
можливості спілкуватися з онуком
вимушені були звернутися до суду з
позовом про усунення перешкод у
спілкуванні з дитиною, який рішенням
суду від 07.05.2013р. був задоволений.
Батьком дитини за місцем проживання
створені всі умови для можливості
перебування там дитини.

Пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_8, які є
сусідами відповідачки, не спростовують
доводів позивача щодо його спроб
домовитися з матір'ю дитини про його
спілкування та участь у вихованні
дитини, оскільки вказані свідки
пояснили, що один або два рази на
тиждень бувають в квартирі
відповідачки, не бачили, щоб позивач
приходив до дитини, їм не відомо,
телефонував чи ні позивач матері
дитини, свідками його телефонних
дзвінків і розмов з ним матері дитини
не були. Свідок ОСОБА_9, батько
відповідачки, пояснив, що позивач не
піклувався про дитину, коли сім'я
проживала разом, після того, як його
донька з дитиною виїхали з квартири
позивача, йому не перешкоджали
піклуватися про дитину, позивач
аліменти не платив, матеріально не
допомагав. Свідку не відомо, щоб
позивач телефонував з цих питань
матері дитини.

Доводи матері дитини, що позивач не
приймає жодної участі в матеріальному
забезпеченні дитини свого
підтвердження не знайшли, оскільки
судом установлено, що заочним рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 02.10.2012р. з ОСОБА_1 було
стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання дитини у розмірі 1000,00 грн.
щомісяця до повноліття дитини, а також
на утримання ОСОБА_2 у розмірі 1000,00 грн.
до досягнення дитиною трьох років,
починаючи з 18.07.2012р.

В подальшому ухвалою суду від 16.01.2013р.
заочне рішення було скасоване, як
вбачається зі змісту ухвали, ОСОБА_1
отримав копію заочного рішення 20.11.2012р.
(а.с.65-66). За виконавчим листом, виданим
на підставі цього рішення, було
відкрито виконавче провадження, згідно
довідки державного виконавця, ОСОБА_2
отримала аліменти у сумі 10250,00 грн.
(а.с.36, 62).

Справа про стягнення аліментів була
розглянута 04.09.2013 року, згідно довідки
державного виконавця №46138/10 від
17.12.2013р., за період з 18.07.2012р. по 17.12.2013р.
існує заборгованість у сумі 5255,56 грн.,
наявність якої не виключає право
батька на спілкування з дитиною, участь
у її вихованні.

Позивачем також не доведено, що
наявність у дитини захворювання
«атопічний дерматит» виключає
можливість спілкування дитини з
батьком. Рекомендація психолога
дитячого центру «Сонечко», на яку
посилається відповідач, свідчить про
виявлену спеціалістом доцільність
проведення розвиваючих уроків з
дитиною в присутності матері і не
стосується питань участі батька у
спілкуванні з дитиною.

Судом враховується, що позивач
працевлаштований, має постійне місце
проживання, згідно пояснень
представника третьої особи, який
приймав участь у вивченні житлових
умов позивача, пояснень свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в квартирі позивача створені
всі умови для перебування малолітньої
дитини. З урахуванням викладеного суд
дійшов до висновку, що підтримання
регулярних особистих стосунків і
прямих контактів дитини і батька не
перешкоджатиме нормальному розвиткові
дитини і відповідатиме інтересам
дитини.

Згідно висновку від 26.12.2013р., орган
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району для
вирішення існуючого спору прийшов до
висновку рекомендувати встановити
наступний порядок участі у вихованні
та спілкуванні ОСОБА_1 з малолітнім
сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: на протязі
двох календарних місяців, що буде
складати 8 разових побачень батька з
дитиною кожну другу та четверту суботу
місяця та кожну першу та третю неділю
місяця з 11.00 до 18.00, але не більше 3 годин
поспіль, в присутності матері дитини, з
можливістю вільного пересування в
межах м. Запоріжжя, за домовленістю між
батьками та своєчасного повідомлення
батьком про зустріч з дитиною. Після
проходження періоду звикання дитини до
батька - кожну другу та четверту суботу
місяця та кожну першу та третю неділю
місяця з 11.00 до 18.00 за місцем проживання
батька, без присутності матері,
враховуючи бажання дитини. Щорічно на
день народження дитини - з 16.00 до 20.00 з
можливістю відвідування культурних
заходів, за взаємною домовленістю між
батьками та умови своєчасного
повідомлення батьком про зустріч з
дитиною.

Судом враховується даний висновок, при
цьому при визначені способу участі
позивача у вихованні дитини та
спілкуванні з нею суд враховує
обґрунтовані заперечення відповідача
проти визначення способу участі батька
у спілкуванні з сином у її відсутності,
оскільки дитині на час ухвалення
рішення виповнилося лише повних три
роки, дитина весь час знаходиться з
матір'ю і з лютого 2012 року з батьком не
спілкувалася. З цих підстав суд вважає
за доцільне запропонований у висновку
період звикання дитини до батька
збільшити удвічі та встановити
спілкування з дитиною у зазначені у
висновку дні у перші чотири місяці з
дня набрання рішенням законної сили в
присутності матері дитини протягом
двох годин поспіль з можливістю
вільного пересування в межах м.
Запоріжжя, а в подальшому дозволити
спілкування дитини з батьком без
присутності матері дитини, в тому числі
за місцем проживання батька, протягом
трьох годин поспіль.

Також суд враховує, що рішенням
апеляційного суду Запорізької області
від 19.11.2013р. задоволено частково позов
діда і баби ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у спілкуванні з
онуком та його вихованні, визначення
способу участі у вихованні та
спілкуванні з ним, яким вирішено надати
позивачам спілкування з онуком кожну
першу та третю п'ятницю місяця з 15-00
години до 19-00 години за місцем
проживання дитини з правом
відвідування в зазначені часи
культурно-масові, спортивні,
розважальні, оздоровчі заклади в
присутності матері.

Також враховуючи, що рішенням суду
визначено право діда і баби на
спілкування з онуком на день
народження дитини (щорічно) -
ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж трьох годин з
правом відвідування в зазначені часи
культурно-масових, спортивних,
розважальних, оздоровчих закладів,
якщо це не перешкоджає відвідуванню
дитячого садочка (школи) спортивних, та
інших секцій і у разі, якщо дитина
знаходиться у м. Запоріжжі також в
присутності матері, вимоги батька щодо
його права на спілкування з сином у
день його народження мають бути
задоволені в таких самих межах.

Враховуючи інтереси дитини, вимоги
чинного законодавства, суд дійшов
висновку про те, що визначений спосіб
участі позивача у вихованні дитини та
спілкуванні з ним не зашкодить дитині,
а повністю відповідатиме можливості
дитини в повній мірі сприймати
піклування кожного із батьків про його
здоров'я, фізичний та духовний
розвиток. Вказаний графік спілкування
не являється остаточним і може бути в
подальшому змінений в залежності від
віку дитини і відновлення її
прихильності і родинних стосунків з
батьком. Вимоги позову про зобов'язання
відповідача не чинити перешкоди у
телефонному спілкуванні з сином не
конкретизовані, не обґрунтовані і
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, не
чинити перешкод ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, у
вихованні та спілкуванні з сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановити наступний порядок участі
ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з
сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1:

протягом чотирьох місяців з дня
набрання рішенням законної сили -
кожну другу і четверту суботу місяця та
кожну першу і третю неділю місяця з 11-00
години до 17-00 години, але не більше двох
годин, в присутності матері дитини з
можливістю вільного пересування в
межах м. Запоріжжя, за домовленістю між
батьками;

в подальшому - кожну другу і четверту
суботу місяця та кожну першу і третю
неділю місяця з 10-00 години до 18-00 години,
але не більше трьох годин, без
присутності матері, за місцем
проживання батька, з можливістю
вільного пересування в межах м.
Запоріжжя, за домовленістю між
батьками.

На день народження дитини (щорічно) -
ІНФОРМАЦІЯ_1 впродовж трьох годин з
правом відвідування в зазначені часи
культурно-масових, спортивних,
розважальних, оздоровчих закладів,
якщо це не перешкоджає відвідуванню
дитячого садочка (школи) спортивних, та
інших секцій і у разі, якщо дитина
знаходиться у м. Запоріжжі, разом з
ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в присутності матері
ОСОБА_2.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя:
Турбіна Т. Ф.