УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 2 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 2 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
25 жовтня 2007 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, відповідно до умов якого
позичальник отримала кредит у розмірі
257 550 грн зі сплатою 15 % річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 25 жовтня 2022 року.
Оскільки позичальник не виконує свої
зобов'язання за вказаним договором,
утворилась заборгованість у розмірі 591
194 грн 77 коп. Крім того, у забезпечення
виконання умов вказаного договору між
ними було укладено договір іпотеки,
предметом якої є будинок, розташований
за адресою: АДРЕСА_1, належний
відповідачу на праві власності. Також
іпотека за цим договором поширюється
на земельну ділянку, на які
розташований вказаний будинок.

Ураховуючи наведене, позивач просив у
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки шляхом
його продажу з укладанням від імені
ОСОБА_3 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з можливістю
здійснення всіх дій необхідних для
продажу предмету іпотеки, виселити
ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані
та проживають у предметі іпотеки -
будинку, розташованому за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від

2 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 2 лютого 2014 року, позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 25 жовтня

2007 року у розмірі 429 317 грн 84 коп.
звернуто стягнення на будинок
загальною площею 103,00 кв. м, жилою площею
58,60 кв. м, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені ОСОБА_3 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою - покупцем з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій необхідних для
продажу предмету іпотеки. Виселено
ОСОБА_3, зареєстровану у будинку
(предмет іпотеки), розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, зі зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі Державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаної квартири. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення
частині відмови у стягненні пені та
штрафу та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов

ПАТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, тому згідно зі ст. 335 ЦПК
України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних про
стягнення пені та штрафу, суд першої
інстанції виходив із того, що строк
позовної давності щодо стягнення з
відповідача сум штрафних санкцій
сплив, а тому із загальної суми
заборгованості суми пені та штрафу
мають бути виключені.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками, зазначивши, що зазначення у
договорі моменту закінчення строку
його дії (25 жовтня 2022 року) не означає
досягнення між сторонами згоди про
збільшення строку позовної давності до
цієї дати.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 25 жовтня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було
укладено договір про іпотечний кредит,
за умовами якого позичальник отримав
кредитні кошти у розмірі 257 550 грн на
строк до 25 жовтня 2022 року.

У зв'язку з невиконанням позичальником
своїх зобов'язань 2 березня 2013
року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало
вимогу про виконання умов договору про
іпотечний кредит.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
відповідачем порушені умови
кредитного договору, в установлений
договором строк сума кредиту,
процентів, комісій та штрафних санкцій
сплачені не були.

Однак не можна погодитись з висновком
суду щодо пропуску позивачем річного
строку позовної давності для звернення
до суду з вимогами про стягнення пені
та штрафу.

Згідно ст. 258 ЦК України спеціальна
позовна давність встановлюється
тривалістю в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Відповідно до умов договору (п. 6.4)
розмір пені за прострочення виконання
грошового зобов'язання визначений у
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочення.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Аналогічна правова позиція містить в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка в силу
ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для
усіх судів України.

За таких обставин, суд дійшов
передчасного висновку, що позивач
звернувся з вимогами про стягнення
пені та штрафу з пропуском строку
позовної давності та відмовив у
задоволенні цих вимог. При цьому суд
взагалі не звернув уваги на те, що
кредитні зобов'язання були встановлені
до 25 жовтня 2022 року і не з'ясував
початок перебігу позовної давності.

На вказані порушення посилався у своїй
апеляційній скарзі ПАТ
КБ «ПриватБанк», проте апеляційний суд
не надав цим доводам належної правової
оцінки та залишив в силі це рішення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення в частині
вирішення позовних вимог про розмір
штрафних санкцій не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 2 лютого 2014 року в частині
визначення розміру заборгованості
ОСОБА_3 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська