РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 р. Московський райсуд м. Харкова
у складі: головуючого судді Оксененко
В.А., з участю секретаря Акименко Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до ПАТ «Видавництво «Харків»
корпоративне підприємство ДАК
«Укрвидавполиграфія» про скасування
наказів та внесення змін до наказу про
звільнення, 3 особа- Управління
пенсійного фонду України в
Московському районі м.Харкова,-

встановив:

ОСОБА_1 23.01.2014 р. звернувся до
Московського суду м. Харкова з позовом
про захист порушених трудових прав до
ПАТ «Видавництво «Харків»
корпоративне підприємство ДАК
«Укрвидавполиграфія».

В ході судового розгляду уточнив
позовні вимоги, вказавши в
обгрунтування наступне.

З 14.01.1987 р. по 24.02.1997 р. він працював на
посаді стереотипера у видавництві
«Соціалистична Харківщина» Державного
комитету України в справах
видавництв,поліграфії та
книгорозповсюдження. Посада, на якої
він працював, відноситься до списку №1
виробництв, робіт, професій, посад і
показників як робота з особливо
шкідливими умовами праці та дає право
на пільгову пенсію відповідно до ст.13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення». Він досяг 50 років, має
стаж не меньш 20 років, з яких 10 років на
зазначеної роботи, але, Пенсійний фонд
своїм рішенням від 30.09.2013 р. у
призначенні йому пільгової пенсіїї
відмовив у зв*язку з недостатністю
пільгового стажу. Тоді йому стало
відомо, що під час роботи за вказаному
підприємстві на зазначеної посаді у
період з 20.12.1988 р. по 31.12.1988 р.,з 04.05.1989 р.
по 13.05.1989 р., з 01.03.1990 р. по 30.03.1990 р., з
02.04.1990 р. по 21.05.1991 р., з 02.10.1995 р. по 24.02.1997
р. він був переведений на легкий труд,
потім на іншу посаду «копіювальника» (
яка взагалі не дає право на пільгову
пенсію). Проте, він не звертався до
адміністрації видавництва з заявами
про переведення на легку працю, не
надавав лікарняних листів, та з жодним
із оскаржуємих наказів ознайомлений не
був. За весь час роботи на видавництві
він займав одну посаду- стереотипера та
був звільнений саме з цієї посади, що
підтверджуєтся записами в трудовій
книжці і довідками від 06.12.2012 р. №537, від
25.02.1997 р. №5/97, архівною довідкою від
20.05.2013 р. №01-28/т-584. Оскільки, трудова
книжка не містить записів про
переведення на легку працю чи іншу
посаду, наявні накази про переведення
на легку працю, іншу посаду та
зазначення в наказі про його
звільнення 24.02.1997 р. з посади
«копіювальника» є незаконними та
такими, що підлягають скасуванню. Тому,
з посилкою на Інструкцію про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
соціального захисту населення України
від 29.07.1993р. №58, норм КЗпП України,
роз*яснень Верховного Суду України №9
від 06.11.1992 р., просить суд визнати
незаконними та скасувати накази, що
стосуються безпосередньо його: №174 від
10.05.1989 р., №500 від 23.12.1988 р.; №104 від 13.05.1990
р.; №174 від 24.04.1990 р.; №260 від 22.06.1990 р.; №15
від 11.01.1991 р.; №191 від 22.05.1991 р.; №299 від
03.10.1995 р. та зобов*язати відповідача
внести зміни до наказу №68 від 24.02.1997 р.
про звіьнення в частині зазначення
посади, з якої звільнили, замість
«копіювальник друкованих форм 4
розряду газетного цеху» вказати
стереотипер на відливанні стереотипів
4 розряду наборного цеху».

Представник відповідача позов не
визнав і вказав суду, що ОСОБА_1 дійсно
був прийнятий на їх підприємство
наказом №20 від 19.01.1987 р. до наборного
цеху учнем стереотипера. Згідно наказу
№93 від 11.03.1987 р. йому був присвоений 2-й
розряд, а наказом №312 від 20.08.1987 р. 4-й
розряд. 13.03.1990 р. наказом №104 позивача
було переведено на освоєння
виготовлення фотополімерних форм, а на
підставі наказу №174 від 24.04.1990 р. в тому
ж наборному цеху копіювальником
друкарських форм 4 розряду. 11.08.1995 р. у
зв*язку зі змінами в процессі
друкування поліграфічної продукції та
освоєнням нових технологічних
процесів набору, наказом №277 з 01.10.1995 р.
наборний цех був реорганізований в
наборну дільницю; штат дільниці
виготовлення фотополімерних форм
наборного цеху разом з обладнанням
підпорядкований газетному цеху;
кількість робочих, зайнятих в гарячому
наборі, залишено з односмінним
навантаженням; скасоване одне місце
стереотипера в наборному цеху та три в
газетному цеху. Отже, з 11 вересня 1995 р.
«наборного цеху» у видавництві не
існує, є тільки «газетний цех».
Заперечуючі наявність лікарняних
листків за період роботи на
видавництві, що були свого часу
підставою для переведення на легку
працю, позивач посилався на довідку
КЗОЗ

«Харківська міська клінічна лікарня
№2». Але, ця довідка викликає сумнів.
Стосовно того, що у наказах, які
оскаржуються ОСОБА_1 зараз, відсутня
його підпис про ознайомлення, то
підписи останього також відсутні в
інших наказах, з якіми він згоден;
вважають цей факт порушенням з боку
начальника відділу кадрів видавництва
та цей факт не може свідчити про
незаконність наказів. Просив звернути
увагу суду, що обставини, на які
посилається позивач, відбувались в
радянські часи, коли державний нагляд
за додержанням охорони праці
здійснювався суворо, з цього приводу
різними органами неодноразово
проводились перевірки, але, порушень
трудових прав не виявлено.

Представник 3-ї особи: Управління
пенсійного фонду України в
Московському районі м.Харкова до суду
не з'явився, про день, час розгляду
справи був повідомлений належим чином;
проти позову заперечував та надав суду
письмові пояснення, де пояснив, що
01.07.2013 р. до УПФУ звернувся ОСОБА_1 за
призначенням пенсії за віком на
пільгових умовах за Списком №1
відповідно до Закону України «Про
загальнообов*язкове пенсійне
страхування». Рішенням від 30.09.2013 р. в
призначенні пенсії за Списком №1
відмовлено, оскільки, за результатами
зустрічної перевірки факт роботи на
пільгових умовах первинними
документами не підтверджено у період: з
20.12.1988 р. по 31.12.1988 р., з 04.05.1989 р. по 13.05.1989
р., з 01.03.1990 р. по 30.03.1990 р., з 02.04.1990 р. по
21.05.1991 р., з 02.10.1995 р. по 24.02.1997 р. Тому,
виходячі зі змісту ст.13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»,
відповідно якої право на призначення
пенсії за віком на пільгових умовах
мають право працівники, зайняти повний
робочий день на роботах із особово
шкідливами та важкими умовами праці, за
Списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників і за результатами
атестації робочих місць, чоловікам
після досягнення 50 років, при стажі
роботи не менше 20 років, з якіх не менше
10 років на зазначених роботах, позивач
право на отримання пенсії на пільгових
умовах не має.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
дослідивши надані письмові докази,
приходить до наступного.

Наказом №20 від 19.01.1987 р. ОСОБА_1
прийнятий на роботу у видавництві
«Соціалистична Харківщина» Державного
комитету України в справах
видавництв,поліграфії та
книгорозповсюдження до наборного цеху
учнем стереотипера.

Наказом №93 від 11.03.1987 р. ОСОБА_1 був
присвоений 2-й розряд; наказом №312 від
20.08.1987 р. присвоєний 4-й розряд.

13.03.1990 р. наказом №104 позивача було
переведено на освоєння виготовлення
фотополімерних форм, а на підставі
наказу №174 від 24.04.1990 р. в тому ж
наборному цеху копіювальником
друкарських форм 4 розряду.

Наказом №277 від 11.08.1995 р. по
видавництву, у зв*язку зі змінами в
процессі друкування поліграфічної
продукції та освоєнням нових
технологічних процесів набору, з 01.10.1995
р. наборний цех був реорганізований в
наборну дільницю; штат дільниці
виготовлення фотополімерних форм
наборного цеху разом з обладнанням
підпорядкований газетному цеху;
кількість робочих, зайнятих в гарячому
наборі, залишено з односмінним
навантаженням; скасоване одне місце
стереотипера в наборному цеху та три в
газетному цеху.

Наказом № 68 від 24.02.1997 р. ОСОБА_1 був
звільнений за ст.38 КЗпП України (за
власним бажанням).

Позивач просив суд визнати
незаконними та скасувати накази,
стверджуючи, що про їх існування йому
не було відомо, що весь час роботи на
видавництві він працював на однієї
посаді та виконував одну роботу-
«стереотипера наборного цеху»; на
легку працю, на інші посади його не
переводили, ніяких лікарняних лістків
він не надавав та із заявами про
переведення до адміністрації не
звертався.

Суд не може погодитись з цими
доводами, оскільки, в ході судового
розгляду вони не підтвердились.

На час роботи позивача у видавництві
«Соціалистична Харківщина» діяли
норми КЗпП України, при цьому,
державний нагляд за додержанням
законодавчих та інших нормативних
актів про охорону праці здійснювали
відповідні органи на підставі статті 260
цього Кодексу.

Так, згідно ст.170 КЗпП України
працівників, які потребують за станом
здоров*я надання легшої роботи, власник
повинен перевести, за їх згодою, на таку
роботу відповідно до медичного
висновку тимчасово або без обмеження
строку.

ОСОБА_1 наказами №174 від 10.05.1989 р., №500
від 23.12. 1988 р. переводився на легку
працю.

Підставою переводів були: довідки
полікліники №1 міськлікарні №2,
довідки ВКК №273 полікліники №1
міськлікарні №27 та власні заяви ОСОБА_1

Відповідно до приписів ст.32, 33 КЗпП
України переведення або тимчасове
переведення працівника на іншу роботу
допускається лише за згодою
працівника.

Наказами №104 від 13.05.1990 р., №174 від
24.04.1990 р., №260 від 22.06.1990 р., №15 від 11.01.1991
р., №191 від 22.05.1991 р., №299 від 03.10.1995 р.
позивач був переведений на освоєння
виготовлення полімерних форм,
копіювальником печатних форм, йому
встановлювались доплати.

Підставою наказів є службові записки
та заяви ОСОБА_1

Отже, на кожний випадок переведення,
позивач надавав свою згоду, про що є
застереження в наказах.

Одночасно, позивач за вказаній період
часу отримував заробітню плату, де в
особовому рахунку була зазначена його
займана посада.

Термін зберігання підстав для наказів
відповідно до Номенклатури становить 3
роки; на час розгляду даної справи
термін зберігання такої документації
сплинув.

Суд не може взяти до уваги показання
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
як доказ перебування позивача в період
з січня 1987 р. по 24.02.1997 р. на посаді
стереотипера наборного цеху та
виконування ним весь цей час лише
роботи стереотипера, оскільки, доводів
представника відповідача та письмових
доказів вони належним чином не
спростовують.

Сама по собі відсутність підпису
ОСОБА_1 під наказом також не може
служити підставою для визнання цього
наказу незаконним, оскільки, це не
виключає ознайомлення позивача з
наказом іншим шляхом.

По далі.

Відповідно до ст.48 КЗпП України
трудова книжка є основним документом
про трудову діяльність працівника. До
трудової книжки заносяться відомості
про роботу, заохочення та нагороди за
успіхи в роботі на підприємтсві, в
установі, організації.

Порядок ведення трудової книжки
працівника передбачений Інструкцєю
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства соціального захисту
населення України від 29.07.1993р.

Дійсно, як вбачається з копії
трудової книжки, що міститься в
матеріалах цивільної справи, трудова
книжка ОСОБА_1 на видавництві велась
відповідачем з порушенням норм КЗпП
України та зазначеної Інструкції.

Але, порушення законодавства
власником підприємства при веденні
трудової книжки позивача, в межах
заявлених останнім позовних вимог, не є
підставою для внесення змін до наказу
№68 та визнання наказів №174, 500,
104,174,260,15,191,299 незаконними.

УПФУ в Московському районі при
вирішення питання щодо призначення
ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах
проводило зустрічну перевірку
первінних документів та саме
зазначеними документами, а не записами
в трудової книжці позивача, не було
підтверджено пільговий стаж,
невзираючі на те, що первінні документи
на підприємстві зберіглися.

Згідно ст. 60 ЦПК України «кожна
сторона зобов*язана довесті ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях».

З урахуванням викладеного, суд не
знаходить правових підстав для
задоволення позову.

Керуючись ст.212-215,169 ЦПК України,
ст.ст.32,33,48 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 про скасування
наказів та внесення змін до наказу про
звільнення- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Московський районний суд м.
Харкова протягом 10 днів.

СУДДЯ-
В.А. ОКСЕНЕНКО.