Справа № 265/2485/13-ц
Провадження № 2/265/12/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності, зняття з
реєстрації та

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним,

треті особи - приватний нотаріус
ОСОБА_3, комунальний заклад міська
лікарня № 4, ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності та зняття з
реєстрації, посилаючись на те, що він є
власником квартири АДРЕСА_1, яку
придбав у ОСОБА_5. Після придбання ним
вказаної квартири він захотів
вселитися в неї, однак виявив, що в
квартирі зареєстрована і проживає
відповідачка і по даний час не
виселилася з неї та відмовляється це
робити добровільно. Договору найму
квартири він з відповідачкою не
укладав. Тому просить суд усунути йому
перешкоди в користуванні квартирою,
виселити відповідачку і зняти з
реєстраційного обліку.

Заперечуючи проти первісного позову
ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 про
визнання договору купівлі - продажу
квартири недійсним. В обгрунтування
своїх позовних вимог посилається на
те, що вона проживає в спірній
квартирі. Частина спірної квартири в
розмірі 1/2 дійсно належала її
двоюрідному брату - померлому ОСОБА_6,
однак решта частини залишилася без
офіційного власника. З договору
купівлі-продажу від 04 березня 2013 року
їй стало відомо про те, що її брат
нібито продав усю квартиру. Вважає, в
даному договорі міститься підпис, який
не належить йому. А враховуючи те, що
її двоюрідний брат із вересня 2012 року
перебував в комі і не міг виявляти свою
волю, внаслідок хвороби на рак горла та
в період укладення договору
знаходився в лікарні, важає, що спірний
договір не міг бути укладеним її братом
внаслідок його хвороби та
неусвідомлення своїх дій. Просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 04 березня 2013 року між
відповідачем та її померлим двоюрідним
братом та застосувати наслідки
недійсності нікчемного правочину.

При розгляді справи позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_7 підтримали
позовні вимоги, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.
Заперечували проти задоволення
зустрічної позовної заяви.

Представник ОСОБА_7 окрім того,
пояснила суду, що підстав для
задоволення зустрічного позову немає
ще через те, що ОСОБА_2 не має права
звертатися до суду з таким позовом. У
померлого ОСОБА_6 є законна дружина,
яка на момент його смерті фактично
прийняла спадщину.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали і заперечували проти
їх задоволення. Разом з тим повністю
підтримали позовні вимоги, викладені
в зустрічному позові та просили його
задовольнити. Вказували на те, що
зроблений експертами висновок не
відповідає вимогам діючого
законодавства, а експерти, які
проводили експертизу по справі не
мають права на її проведення.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_3
пояснив суду, що з померлим
ОСОБА_6 з приводу укладення спірного
договору він спілкувався особисто. Два
рази в лікарні і один раз останній
приходив до нього особисто в кабінет.
При цьому він вільно розмовляв, однак
мав хриплий голос, повністю
усвідомлював значення своїх дій і міг
керувати ними, тому договір купівлі-
продажу квартири оформив свідомо.

Представник третьої особи -
комунального закладу міської лікарні
№ 4, Аксьонова Т.В. пояснила суду, що
померлий ОСОБА_6 працював лікарем в їх
лікарні. Дійсно в зв»язку з хворобою
певний період перебував на лікуванні
в їхній лікарні, окрім того перебував
в комі, однак на більше 3-х днів. Більше
нічого з приводу його стану здоров»я
пояснити не може.

Третя особа - ОСОБА_4 пояснила суду, що є
дружиною померлого ОСОБА_6 Її чоловік
був тяжко хворий, однак міг розмовляти,
усвідомлював свої дії і при укладенні
спірного договору купівлі-продажу
квартири. Особисто спілкувався з
нотаріусом. Укладенню такого договору
продажу квартири передувала
необхідність грошей, яких не вистачало
на лікування її чоловіка.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що первісний позов підлягає
частковому задоволенню, а зустрічний -
не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлені наступні
обставини справи та відповідні їм
правовідносини.

04 березня 2013 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_1
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 (а.с.4 Т.1). Даний договір
зареєстрований приватним нотаріусом
ОСОБА_3

При цьому як свідчить витяг про
реєстрацію права власності на спірну
квартиру від 18 червня 2010 року, вказана
квартира на праві приватної власності
належала ОСОБА_6 (а.с.66 Т.1), що
спростовує доводи відповідачки ОСОБА_2
про належність йому тільки 1/2 частки
вказаної квартири.

А як свідчить витяг з Державного
реєстру прав на нерухоме майно від 04
березня 2013 року, квартира АДРЕСА_1 на
праві приватної власності належить
ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно довідки ЖКП «Азовжилкомплекс»
від 01 квітня 2013 року, в квартирі АДРЕСА_1
проживає сестра колишнього власника
квартири ОСОБА_2 (а.с.10 Т.1).

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому 17
вересня 2010 року Орджонікідзевським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області,
актовий запис № 208 шлюбі з ОСОБА_4,
після одруження якій присвоєно
прізвище «ОСОБА_4».

Відповідно до довідки ЖБК
«Комсомолець» та довідки про склад
сім»ї, ОСОБА_4 постійно зареєстрована
з 30 липня 2010 року і проживала по вулиці
Володимирській в АДРЕСА_2 разом з
померлим ОСОБА_4 по день його смерті.

При цьому особовий рахунок відкритий
на ім»я ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_6 помер.

За життя ОСОБА_6 був інвалідом І групи з
03 грудня 2012 року (а.с.44-51 Т.1) і як
встановлено при розгляді справи до
своєї смерті проходив відповідні
лікування.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили
суду, що працювали разом з померлим
ОСОБА_6, він був їх колегою. Дійсно він
проходив лікуванні в їх лікарні, однак
до самої смерті він повністю
усвідомлював значення своїх дій та був
адекватним. В період проходження
лікування в лікарні він дійсно
перебував в комі, однак 2-3 дні. А 04
березня 2013 року з лікарні його дійсно
кудись вивозили автомобілем.

Свідки ОСОБА_14, ОСОБА_15, які працюють в
лікарні, де проходив лікування
померлий підтвердили суду той факт, що
померлий ОСОБА_6 перебуваючи на
лікуванні в лікарні до самої смерті міг
розмовляти, хоча не досить вільно, а
інколи навіть при відсутності голосу
писав записки медичній сестрі, при
цьому усвідомлював значення своїх дій.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що є
сестрою ОСОБА_2 Її сестра проживала в
спірній квартирі з 1995 року з померлим
ОСОБА_6 та тіткою, деякий час проживала
в іншій квартирі по вулиці
Володимирській. А останнім часом
проживає в спірній квартирі. З
померлим ОСОБА_6 вони не спілкувалися
з грудня 2011 року. А коли він перебував
на лікуванні, їх навіть до його палати
не впустили.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що ОСОБА_2
постійно проживала в спірній квартирі
по АДРЕСА_1 сплачувала комунальні
послуги, однак це їй відомо з її слів.

Допитаний в судовому засіданні за
клопотанням відповідачки ОСОБА_2 та її
представника, в якості спеціаліста
представник МСЕК, ОСОБА_18 пояснив суду,
що був членом комісії, яка оглядала
хворого -померлого ОСОБА_6 Він
спілкувався з померлим, останній сам
відповідав на поставлені запитання,
через хворобу він потребував
стороннього догляду, однак
усвідомлював свої дії.

Відповідно до акту
судово-психіатричної експертизи №
506а/49а/141а від 14/25 лютого 2014 року, ОСОБА_6
у період укладення юридичної угоди -
підписання договору купівлі-продажу
квартири від 04 березня 2013 року не
виявляв будь-якого психічного
розладу, яке позбавляло його
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, а виявляв
астенічний синдром внаслідок ракової
інтоксикації (легкий когнітивний
розлад, поєднаний з системним
соматичним розладом - МКХ-10), за
психічним станом міг усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними
(а.с.60-66 Т.2).

Згідно із статтею 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін, та інших
осіб, які беруть участь у справі, які
розпоряджаються своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог і заперечень.
Докази надаються сторонами. Доведенню
підлягають обставини, що мають
значення для постанови рішення по
справі і відносно яких у сторін виникає
спір.

Відповідно до ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності
є непорушним.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право
власності є непорушним та ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи те, що відповідачка за
первісним позовом ОСОБА_2 проживає в
АДРЕСА_1, яка на праві приватної
власності належить позивачеві, не є
членом його сім»ї, ніякої угоди про
користування та проживання в квартирі
з ним не укладала, добровільно не
звільняє квартиру, тим самим
перешкоджає позивачеві ОСОБА_1
користуватися своєю власністю та
розпоряджатися нею на свій розсуд,
тому порушенні права позивача,
підлягають захисту, а перешкоди в
користуванні ним квартирою - усуненню,
шляхом виселення відповідачки ОСОБА_2
з його квартири.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст.7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду, яке
набрало законної сили (про позбавлення
права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою), свідоцтва
про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
виселення; 4) визнання особи безвісно
відсутньою; 5) оголошення фізичної
особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст.7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема,
пред'явивши одну із вищевказаних
вимог.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства.

Тому в частині задоволення первісного
позову про зняття з реєстрації слід
відмовити.

Разом з тим, відповідно до ст.225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті
-за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.4,
п.7 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» оспорюваними є правочини,
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст.
223, ч. 1 ст.225 ЦК України тощо).
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду. Правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Оскільки суду не надано доказів того,
що ОСОБА_6 не усвідомлював значення
своїх дій та (або) не міг керувати ними
у момент вчинення правочину -
підписання 04 березня 2013 року договору
купівлі-продажу квартири, суд вважає,
що підстав для визнання його
недійсним не має, тому приходить до
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову.

Також суд зазначає, що ОСОБА_2 не є
стороною за оспорюваним договором
купівлі-продажу, чи особою, чиї
цивільні права або інтереси порушені,
зокрема, спадкоємцем померлого ОСОБА_6,
тому не має права вимоги визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири від 04 березня 2013 року.

На підставі ст.ст.225,316,319,321,391 Цивільного
кодексу України, керуючись ст.ст.10,60,
213-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_3.

В іншій частині первісного позову
відмовити.

В задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
договору купівлі - продажу квартири
недійсним, треті особи - приватний
нотаріус ОСОБА_3, комунальний заклад
міська лікарня №4, ОСОБА_4, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення рішення, а особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні при розгляді справи, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Маріуполя Донецької області
Л.В.Копилова