У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
житлово-експлуатаційна організація №
806, про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, виселення та зняття з
реєстраційного обліку та за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа -
житлово-експлуатаційна організація №
806, про продовження строку тимчасової
відсутності, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_8
на рішення Святошинського районного
суду м. Києва від 07 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22
серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2009 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, просив суд
визнати ОСОБА_7 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
виселити її з квартири АДРЕСА_1 та зняти
її з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ОСОБА_7 є його
колишньою дружиною, шлюб з якою
розірвано 19 серпня 2008 року. Ще до
розірвання шлюбу, з грудня 2007 року
відповідач без поважних причин не
проживає у спірній квартирі, участі у
витратах по її утриманню не приймає,
місце знаходження її не відоме.

Заочним рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 04
червня 2009 року ОСОБА_7 визнано такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та
знято її з реєстраційного обліку за
цією адресою. В іншій частині позовних
вимог відмовлено.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2012 року
заочне рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 04 червня 2009
року скасовано, справу призначено до
судового розгляду.

У січні 2013 року ОСОБА_7, не визнаючи
основний позов про визнання її такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та виселення,
звернулась до суду із зустрічною
позовною заявою про продовження строку
тимчасової відсутності у спірній
житловій квартирі, пропущеного з
поважної причини, вважати його таким,
що пропущений з поважних причин,
усунення перешкод у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселення.

В обґрунтування зустрічних позовних
вимог посилалась на те, що вона з
поважних причин була відсутня у
вказаній квартирі, у зв'язку із
тимчасовим доглядом за малолітньою
дитиною і хворою матір'ю, а тому
проживала у матері, крім того
посилалась на те, що позивач створює їй
перешкоди на проживанні у спірній
квартирі.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 22
серпня 2013 року, у задоволенні
первісного позову ОСОБА_6 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_7 про
продовження строку тимчасової
відсутності, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
вселення задоволено.

Продовжено ОСОБА_7 строк тимчасової
відсутності у квартирі АДРЕСА_1, як
пропущений з поважних причин.

Усунено ОСОБА_7 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вирішено вселити її до квартири
АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 жовтня 2013 року
відмовлено ОСОБА_9, який діє інтересах
ОСОБА_6 у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7, третя особа -
житлово-експлуатаційна організація №
806, про виселення та зняття з
реєстраційного обліку та зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа -
житлово-експлуатаційна організація №
806, про продовження строку тимчасової
відсутності, усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням та
вселення.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 отримав
ордер від 25 червня 2005 року на
зайняття жилого приміщення - квартири
житловою площею 35,7 м2 АДРЕСА_1
на родину з трьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_10 (а.с.55).

У спірній квартирі були зареєстровані
ОСОБА_6 та ОСОБА_7(а.с.7).

19 серпня 2008 року шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 було розірвано (а.с. 13).

Згідно довідки по формі за № 914 від 31
жовтня 2012 року у вказаній квартирі
зареєстрований ОСОБА_6 (а.с.53).

Заявою від 21 січня 2009 року ОСОБА_7
повідомила ЄРРЦ (ЖЕО 806) про те, що вона
тимчасово мешкає у матері у зв'язку із
необхідністю догляду за немовлям та
просила без її відома не знімати з
реєстраційного обліку (а.с. 54).

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що заявлені вимоги не знайшли свого
підтвердження в ході судового
розгляду.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги, суди попередніх інстанцій
виходили з того, що ОСОБА_6 чинив
перешкоди ОСОБА_7 у здійсненні права
користування спірною квартирою та вона
вимушена була тимчасово переїхати
проживати до своєї матері у зв'язку з
конфліктними відносинами із своїм
чоловіком, наданням допомоги
онкохворій матері та доглядом за
новонародженою дитиною.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій повністю
погодитись не можна.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_8 посилалася на те, що на момент
ухвалення рішення суду першої
інстанції вона була власником квартири
АДРЕСА_1, яку набула згідно із договором
дарування від 22 березня 2013 року, на
підтвердження чого до касаційної
скарги додала копію витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом (ч. 2
ст. 213 ЦПК України).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, суд у
порушення вимог ст. ст. 10, 213-215 ЦПК
України, не сприяв всебічності та
повноті розгляду справи, не встановив
факти, які необхідно було
встановлювати для вирішення спору, не
перевірив їх даних, не визначився із
характером спірних правовідносин, як
наслідок із нормою права, яка підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
та дійшов передчасних висновків.

Апеляційний суд в порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі не
перевірив доводів апеляційної скарги;
в ухвалі не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Враховуючи, що судами не дотримані всі
вимоги процесуального закону, що
унеможливило встановлення фактичних
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, ухвалені
судові рішення законними та
обґрунтованими визнати не можна, а тому
вони підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

З огляду на викладені обставини
підлягає скасуванню також ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, що була постановлена за
результатом перегляду вказаної справи
від 23 жовтня 2013 року.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 07 червня 2013 року, ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 22 серпня
2013 року та ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтової В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук