У Х В А Л А

Іменем України

01 квітня 2014 року
м. Ужгород

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.0.,

суддів-
Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при
секретарі - Гаврилко В.С.,

з участю: позивача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
судді Ужгородського міськрайонного
суду від 19.12.2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення
рухомого майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про повернення
рухомого майна: автомобіля марки «KIA
«SORENTO», 2.5 D, 2008 року випуску,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2, який належить їй на праві
приватної власності, в минулому нею ж
був переданий для користування
відповідачу, який на даний час у
добровільному порядку відмовляється
повертати даний автомобіль.

Одночасно з позовом, ОСОБА_2 подала до
суду заяву про забезпечення позову,
шляхом накладення арешту на автомобіль
марки «KIA «SORENTO», 2.5 D, 2008 року випуску,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2 та просила доручити
органам ДАІ проведення його
республіканського розшуку і вилучення
його від незаконного користувача,
незалежно від того у кого він
виявиться, з передаю автомобіля на
зберігання третім особам-будь-якій
торгівельній організації, яка має
відповідну на те ліцензію, визначеною
органами ДВС, які будуть виконувати
ухвалу суду про забезпечення позову.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного
суду від 19.12.2013 року в заяві щодо вжиття
заходів забезпечення позову шляхом
накладення арешту на автомобіль,
доручення органам ДАІ провести його
розшук і вилучення від незаконного
користувача з передачу автомобіля на
зберігання третім особам або будь-які
торгівельній організації, яка має
відповідну на те ліцензію, визначеною
органами ДВС, які будуть виконувати
ухвалу про забезпечення
позову-відмовлено.

Не погодившись із зазначеним
судовим рішенням, ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу, згідно якої вказує
на порушенням судом першої інстанції
норм процесуального права. Просить
ухвалу місцевого суду від 19.12.2013 року
скасувати та постановити нову ухвалу,
згідно якої заяву про забезпечення
позову задовольнити повністю, оскільки
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
подальше ймовірне виконання рішення
суду.

Заслухавши апелянта, дослідивши
матеріали справи та додані до них
апелянтом додаткові докази, які
свідчать про належність позивачу
вищезгаданого автомобіля, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2
про вжиття заходів забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про повернення рухомого майна, суд
першої інстанції виходив з того, що в
матеріалах позовної заяви немає
доказів того, що спірний автомобіль
належить заявниці на праві приватної
власності і не вбачається достатнього
і переконливого обґрунтування вважати,
що невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Але з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна з таких
підстав.

З оглянутої у судовому засіданні
апеляційного суду наданої апелянтом
фотокопії технічного паспорту серії
НОМЕР_3, виданого Ужгородським ВРЕР
УДАІ УМВС України в Закарпатській
області, який апеляційним судом
долучено до матеріалів справи
вбачається, що власником легкового
автомобіля марки «KIA «SORENTO», 2.5 D, 2008 року
випуску, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2 є позивач - ОСОБА_2,
право керування автомобілем має
ОСОБА_3

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, зокрема:
суть та розмір позовних вимог, той факт,
що єдиним власником автомобіля є
ОСОБА_2, і згідно позову даний
автомобіль знаходиться у відповідача
та існує загроза його цілісності та
схоронності, що в подальшому може
утруднити чи зробити неможливим
виконання ймовірного рішення суду, суд
приходить до переконання про
наявність підстав для вжиття заходів
передбачених п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Щодо вимог заявниці про
забезпечення позову шляхом доручення
органам ДАІ проведення
республіканського розшуку і вилучення
автомобіля від незаконного
користувача, з передаю автомобіля на
зберігання третім особам-будь-якій
торгівельній організації, яка має
відповідну на те ліцензію, визначеною
органами ДВС, які будуть виконувати
ухвалу суду про забезпечення позову,
колегія суддів констатує, що таких
способів забезпечення позову не
передбачено ч.1 ст.152 ЦПК України, а від
так в задоволенні цієї частини вимог
заяви слід відмовити.

Згідно ст.312 ч.1 п.2 ЦПК України за
наслідками розгляду скарги на ухвалу
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати ухвалу і
постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2,
315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 19 грудня 2013 року скасувати та
постановити нову ухвалу, якою заяву
ОСОБА_2 задовольнити частково.

Вжити заходу забезпечення позову
шляхом накладення арешту на автомобіль
марки «KIA «SORENTO», 2.5 D, 2008 року випуску,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Копію ухвали надіслати в МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ, РВ ДВС
Ужгородського МРУЮ, МРЕВ ДАІ в
Закарпатській області, для відома і
виконання.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: