Ухвала

іменем україни

5 лютого 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа - ОСОБА_5, про вселення, за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа -
Голосіївський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві,
про визнання особи такою, що втратила
право на користування жилим
приміщенням, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, поданою в інтересах
ОСОБА_4, на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 1
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, посилаючись
на те, що він поселився та
зареєструвався у квартирі АДРЕСА_1 за
згодою її колишнього власника - його
бабусі ОСОБА_5 У серпні 2012 року він був
змушений покинути вказане житло,
оскільки йому чинилися відповідачами
перешкоди у користуванні квартирою. З 22
березня 2013 року ОСОБА_4 є новою
власницею квартири і не дає йому
можливості проживати у спірній
квартирі. З огляду на зазначене, просив
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 та вселити його у зазначене
житло.

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3, в якому просила визнати
останнього таким, що втратив право на
користування квартирою АДРЕСА_1. На
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначала, що вона на підставі
договору купівлі-продажу квартири,
укладеного 22 березня
2012 року між нею та ОСОБА_5, є власником
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_3 з серпня 2012
року у спірній квартирі не проживає,
комунальні платежі не сплачує, а тому
на підставі ст. 71 ЖК України втратив
право користування квартирою.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 1 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
31 жовтня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в
інтересах ОСОБА_4, просить скасувати
оскаржувані судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позов, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
виходив з того, що відповідно до ч. 6 ст.
403 ЦК України, незважаючи на зміну
власника спірної квартири, за ОСОБА_3,
який вселився у це житло за згодою
попереднього власника, зберігається
право користування спірним жилим
приміщення. Відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_8, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що у
матеріалах справи відсутні визначені
положеннями ст. 57-60 ЦПК України належні
та допустимі докази на підтвердження
її позовних вимог.

Проте погодитись із таким висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суди дійшли його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 5 лютого 2009 року
ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_1, яка на праві власності
належала його бабусі ОСОБА_5

22 березня 2013 року ОСОБА_5 продала
вищезазначену квартиру ОСОБА_4
відповідно до договору
купівлі-продажу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику права вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
врахуванням положень ч. 1 ст.
405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку
(квартири) права власності на цей
будинок (квартиру), а відтак -
припинення прав власності особи на
будинок (квартиру) припиняє право
членів сім'ї на користування цим
будинком (квартирою).

Таким чином, права членів сім'ї
власника житла на об'єкт власності є
похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири).

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
у порушення вимог ст. ст. 213,
214 ЦПК України на зазначені вимоги
закону уваги не звернув та не врахував,
що ОСОБА_4 набула право власності на
спірну квартиру на підставі договору
купівлі-продажу та після зміни
власника спірної квартири, ОСОБА_3 не
набув самостійного права на житло з
підстав, передбачених законом (найм,
оренда, вселення наймачем чи на
підставі ордера тощо (ст. 810 ЦК України,
ст. ст. 61, 64 ЖК України).

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303, 315 ЦПК України, розглядаючи
справу в апеляційному порядку, доводи
апеляційної скарги належним чином не
перевірив, не звернув уваги на
порушення, які були допущені судом
першої інстанції та передчасно залишив
його рішення без змін.

Ураховуючи, що суди не встановили
фактичні обставини справи, які мають
значення для правильного вирішення
справи, судові рішення не відповідають
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності і обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6, подану в
інтересах ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 1 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 31 жовтня
2013 року скасувати, справу передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. Олійник Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін