Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів

за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 10
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 3 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, посилаючись на те, що вони
із відповідачем перебували у
зареєстрованому шлюбі із 14 жовтня 1994
року по 30 квітня 2004 року, у них
народилося двоє дітей. Відповідач від
участі у їх утриманні ухиляється.
Просила стягнути на її користь
аліменти на утримання дітей у твердій
грошовій формі у розмірі 500 грн
щомісячно до досягнення дітьми
повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 10 червня 2005 року позов
задоволено. Стягнуто із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 100 грн до
досягнення дітьми повноліття.

За заявою ОСОБА_3 від 24 жовтня 2005 року
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 10 червня 2005 року було
скасовано у зв'язку із нововиявленими
обставинами.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Вінниці від 7 лютого 2006 року ухвалено
нове рішення. Стягнуто із ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 аліменти на утримання
синів - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 138 грн на кожну
дитину до досягнення ними повноліття.

3 липня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду
із заявою про перегляд заочного
рішення Ленінського районного суду м.
Вінниці від 7 лютого 2006 року, яку
задоволено ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області від
24 вересня 2013 року.

10 жовтня 2013 року ОСОБА_3 збільшила
розмір позовних вимог та просила суд
стягнути на її користь аліменти на
утримання дітей у твердій грошовій
формі у розмірі 500 грн щомісячно на
кожну дитину до досягнення дітьми
повноліття.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 жовтня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 3 грудня 2013 року, позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання синів -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 400 грн на
кожну дитину щомісяця, починаючи із
14 березня 2005 року і до
досягнення дітьми повноліття.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про часткове задоволення
позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову

Відповідно до положень ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд розглянув справу із
порушенням указаних норм.

Приписи ст. 180 СК України зобов'язують
батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

У справі встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі із
14 жовтня 1994 року по 30 квітня 2004 року, у
якому народилося двоє дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу діти залишилися
проживати разом із матір'ю.

Способи виконання батьками обов'язку
утримувати дитину передбачені
ст. 181 СК України та можуть визначатися
як за домовленістю між батьками, так і
за рішенням суду про примусове
виконання цього обов'язку.

У разі присудження сплати коштів на
утримання дитини тим із батьків, хто
проживає окремо від неї, суд відповідно
до вимог ст. 182 СК України враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, розмір аліментів залежить
як від потреб дитини, так і від
можливостей платника аліментів.

ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на рішення
суду першої інстанції посилався на
неповноту з'ясування судом обставин
його матеріального положення та
можливості сплати аліментів у розмірі
400 грн на дві дитини щомісяця, починаючи
із 14 березня 2005 року до досягнення
дітьми повноліття.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_4 за
період із 5 квітня 2005 року по 14 грудня 2005
року він отримав заробітну плату у
загальному розмірі 4 350, 95 грн
(а. с. 72), за період часу із 16 січня 2006
року по 28 серпня 2006 року - 4 440, 94 грн (а. с.
73).

Відповідно до записів у трудовій
книжці, із 1 березня 2007 року по 6 квітня
2007 року ОСОБА_4 працював інспектором із
безпеки СБ об'єкта; із 31 жовтня 2012 року
по 16 листопада 2012 року - вантажником у
відділі матеріально-технічного
постачання (а. с. 75-76). Відомості про
дохід платника аліментів за указаний
період часу у матеріалах справи
відсутні.

У порушення вимог ст. ст. 60, 303, 315 ЦПК
України апеляційний суд, перевіряючи
правильність визначення судом першої
інстанції розміру аліментів, не
перевірив доводів відповідача про
неповне з'ясування судом обставин,
передбачених ст. 182 СК України, не
оцінив матеріальний стан платника
аліментів у спірний період у
співвідношенні із розміром
присудженої суми аліментів.

Враховуючи те, що порушення
апеляційним судом норм процесуального
права має наслідком неповне
встановлення необхідних для
правильного вирішення справи обставин,
ухвала апеляційного суду підлягає
скасуванню відповідно до ст.
338 ЦПК України із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 3 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко