Справа № 712/355/14ц
Провадження № 2/712/723/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого
судді - Мельник І.О.

при
секретарі - Аліценко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на автомобіль
та визнання договору позики виконаним
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про передачу автомобіля та визнання
договору позики виконаним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
автомобіль та визнання договору позики
виконаним, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що 01.10.2013 року він передав ОСОБА_2
15000 грн. для купівлі автомобіля, яку
останній зобов»язувався повернути до
31.10.2013 року. Підтвердженням отримання
коштів є розписка, написана
власноручно ОСОБА_2 22.10.2013 року на
підтвердження отримання коштів також
було укладено договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_2 придбав за
рахунок позичених у позивача коштів
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Відповідач до
даного часу коштів не повернув,
володіти автомобілем не має змоги. За
таких обставин, просить суд визнати за
ним право власності на автомобіль
Тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік випуску,
д.н.з. НОМЕР_1, який був придбаний в
рахунок позичених у нього коштів та
вважати договір позики від 22.140.2013 року
фактично виконаним. Також, просив
стягнути з відповідача судові витрати.

06.03.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом про передачу
автомобіля ОСОБА_1 та визнання договору
позики виконаним. Свої вимоги
мотивував тим, що 01.10.2013 року він
отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 15000
грн. Між ним та ОСОБА_1 22.10.2013 року було
укладено договір позики. На дані кошти
він придбав розукомплектований
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що не підлягає
реставрації, є власністю ОСОБА_1, як це
передбачено п. 13 договору позики від
22.10.2013 року. Вказує, що на сьогоднішній
день він несе витрати щодо зберігання
автомобіля, проте ОСОБА_1 не виявляє
бажання приймати автомобіль. Просить
суд визнати, що автомобіль тягач MAN 18.463,
НОМЕР_2, 2000 рік випуску, д.н.з. НОМЕР_1,
належить ОСОБА_1 та визнати договір
позики від 22.10.2013 року таким, що є
фактично виконаним.

Заявою від 31.03.2014 року позивач ОСОБА_1
змінив предмет позову та просив суд
визнати за ним право власності на
автомобіль тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який придбаний
відповідачем за кошті, отримані згідно
з договором позики. Вважає, що на
підставі п. 13 договору позики
автомобіль повинен перейти у його
власність.

В судовому засіданні позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 позов
підтримав та просив суд визнати за ним
право власності на автомобіль тягач MAN
18.463, НОМЕР_2, 2000 рік випуску, д.н.з.
НОМЕР_1, посилаючись на п. 13 договору
позики від 23.10.2013 року, укладений з
ОСОБА_2, яким погоджено, що в разі
неповернення позичальником позичених
коштів, право власності на автомобіль
буде негайно визнано сторонами за
позикодавцем з підстав того, що майно
придбано за рахунок позики. Разом з тим,
просив визнати даний договір позики
виконаним. Зустрічний позов ОСОБА_2
визнав в повному обсязі.

Представник відповідача за первісним
позовом ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому
засіданні зустрічний позов підтримала,
просила його задовольнити. Суду
пояснила, що ОСОБА_2 дійсно має
заборгованість перед ОСОБА_1, однак
повернути кошти не має можливості
через скрутне матеріальне становище. У
той же час, вважає, що він виконує
договір позики, а саме, п. 13 договору та
визнає право власності на придбаний
ним за позичені кошти автомобіль тягач
MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік випуску, д.н.з.
НОМЕР_1 саме за ОСОБА_1 Вважає, що
порядок встановлений договором позики
від 22.10.2013 року прямо передбачає
виконання договору позики шляхом
визнання права власності на майно
куплене за позичені кошти за
кредитором та передачі майна
кредитору.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1,
представника ОСОБА_2, вивчивши
матеріали справи, приходить до
наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2013 року ОСОБА_1
надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 15 000 грн. на придбання
автомобіля, що підтверджується
відповідною розпискою, власноруч
складеною останнім. Відповідно до умов
розписки ОСОБА_2 взяв на себе
зобов'язання повернути ОСОБА_1
отриманні кошти в повному обсязі до
31.10.2013 року.

22.10.2013 року між сторонами укладено
договір позики, відповідно до якого
вони погодили той факт, що розписка від
01.10.2013 року підтверджує отримання
коштів на суму 15000 грн. терміном
повернення до 31.10.2013 року. Згідно з
умовами даного договору позичальник
придбав за рахунок позичених коштів
автомобіль Тягач MAN 18.463, НОМЕР_2, 2000 рік
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, техпаспорт
НОМЕР_3.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу
України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу
України Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Таким чином, ОСОБА_1 надав ОСОБА_2
грошові кошти, і відповідно має право
на повернення саме грошових коштів у
розмірі, визначеному в договорі.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Частинами 3, 4 ст. 334 ЦК України
визначено, що право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Якщо договір про
відчуження підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
заставу» застава - це спосіб
забезпечення зобов'язань. В силу
застави кредитор (заставодержатель)
має право в разі невиконання
боржником (заставодавцем)
забезпеченого заставою зобов'язання
одержати задоволення з вартості
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами. Застава виникає в
силу договору чи закону.

Відповідно до ст. 13 цього ж Закону
договір застави повинен бути укладений
у письмовій формі. У випадках, коли
предметом застави є нерухоме
майно,транспортні засоби, космічні
об'єкти, договір застави повинен бути
нотаріально посвідчений на підставі
відповідних право установчих
документів. Нотаріальне посвідчення
договору застави нерухомого майна
здійснюється за місцезнаходженням
нерухомого майна, договору застави
транспортних засобів та космічних
об'єктів - за місцем реєстрації цих
засобів та об'єктів.

Посилання сторін на те, що пунктом 13
договору позики від 23.10.2013 року
встановлено, що в разі неповернення
позичальником коштів, право власності
на автомобіль негайно визнається
сторонами за позикодавцем з підстав
того, що майно придбане за рахунок
позики, суд вважає безпідставним.
Сторонами договір позики не був
укладений, тобто автомобіль не набув
статусу заставного майна, а тому
застосування положень Закону України
«Про заставу» в дану випадку є
неможливим. Визнання права власності
на майно за договором позики
суперечить нормам ЦК України та
природі договору позики.

Підстави, наведені позивачем щодо
визнання права власності, суперечать
правовій природі правочину - договору
позики, тому в межах даного спору суд не
приймає заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання позову, оскільки визнання
позову носить формальний характер, що
також свідчить про відсутність спору
між сторонами.

Аналізуючи викладене, суд доходить до
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення як первісного,
так і зустрічного позовів.

Керуючись ст. ст.10, 11, 57- 60, 88, 174, 209, 212-215
ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 328, 1046, 1047, 1049, 1050
ЦК України, Законом України «Про
заставу», суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання права власності
на автомобіль та визнання договору
позики виконаним.

Відмовити в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про передачу
автомобіля та визнання договору позики
виконаним.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий: