Провадження № 2/641/228/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року

Комінтернівський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря - Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Державного підприємства
«Завод ім.. Малишева» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ДП «Завод ім.. Малишева», в якому після
уточнень просила стягнути з
відповідача заборгованість по
заробітній платі в розмірі 4551,40 грн.,
депонент лікарняних листків за
жовтень, грудень 2012 року, лютий,
березень, квітень 2013 року в розмірі 1138,23
грн., середній заробіток за весь час
затримки розрахунку в сумі 12102,66 грн.,
компенсацію за невикористану щорічну
основну відпустку в розмірі 909,12 грн., а
всього 18701,41 грн.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2
уточнив, що він не наполягає на
задоволенні вимог щодо стягнення
заробітної плати, в інший частині
підтримав позовні вимоги в повному
обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ДП «Завод ім..
Малишева» - Луценко О.І. у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, пояснивши, що 12.12.2013 виплачена
заборгованість по заробітній платі в
сумі 4551,40 грн., виплати лікарняних
листків проведені у період
жовтень-грудень 2013 року на загальну
суму 1138,23 грн., сума компенсації за
невикористану щорічну відпуску
включена до суму заборгованості по
заробітній платі, а тому відсутні
підстави щодо задоволення вимог в цій
частині. Також представник відповідача
пояснила, що працівника ОСОБА_1
звільнено у її вихідний день, після
звільнення від працівника до
підприємства не надходило жодних
звернень щодо здійснення остаточного
розрахунку, тому і в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Суд, заслухавши пояснення сторін у
справі, вивчивши матеріали справи,
давши добутому правової оцінки,
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Наказом № 160 від 23.08.2012 по ДП «Завод ім..
Малишева» ОСОБА_1 прийнята на посаду
стрільця у відділ 92.

Наказом ДП «Завод ім.. Малишева» № 72 про
припинення трудового договору від
15.04.2013, ОСОБА_1 звільнена з 15.04.2013 за ст. 40
КЗпП України (скорочення штатів).

Згідно наданого представником
відповідача графіку № 22 виходу на
роботу по ДП «Завод ім.. Малишева»
ОСОБА_1, працюючи стрілком ВОХР 1-ї
категорії у другій бригаді, в день
звільнення 15.04.2013, не працювала.

Відповідно до довідки від 14.02.2014 ДП
«Завод ім.. Малишева» заборгованість
ОСОБА_1 по заробітній платі на 01.10.2013
складає 5689,63 грн., з яких депонент
лікарняних листків за жовтень, грудень
2012 року, лютий, березень, квітень 2013
року становить 1138,23 грн.,
заборгованість по заробітній платі -
4551,40 грн. При цьому при обчисленні
заборгованості по заробітній платі
враховано вихідну допомогу в розмірі
1307,46 грн. та компенсація за
невикористану щорічну відпустку в
розмірі 788,96 грн. (а.с. 94).

Вказаною довідкою підтверджується, що
виплата заборгованості ОСОБА_1 по
заробітній платі в розмірі 5689,63 грн.
здійснена остаточно 12.12.2013. Цей факт не
заперечується і представником
позивача.

Стаття 116 КЗпП України визначає строки
розрахунку при звільненні. Так, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану ним суму.

У судовому засіданні представник
відповідача ДП «Завод ім.. Малишева»
стверджувала, що з дня звільнення
працівника ОСОБА_1, тобто з 15.04.2013, до
підприємства не надходило її письмових
заяв щодо здійснення остаточного
розрахунку при звільненні.

Представник позивача також у судовому
засіданні не оспорював той факт, що
працівник ОСОБА_1 не зверталась ані у
письмовій, ані в усній формі до ДП
«Завод ім.. Малишева» із вимогою про
розрахунок.

Відповідно до ст.. 117 КЗпП України, яка
встановлює відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Однак, у судовому засіданні
встановлено, що з моменту звільнення
15.04.2013 ОСОБА_1 до підприємства не
зверталась із вимогою про розрахунок,
10.10.2013 звернулась із відповідним
позовом до суду, підприємством ДП
«Завод ім.. Малишева» негайно виконано
розрахунок заборгованості по
заробітній платі ОСОБА_1, виплати
заборгованості проводились частково у
період з жовтня по грудень 2013 року, а
тому відсутні підстави застосовувати
до підприємства фінансові санкції,
оскільки ним не порушені вимоги
чинного законодавства.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального
кодексу України передбачають, що
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом
можуть бути будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі, депоненту лікарняних
листків за жовтень, грудень 2012 року,
лютий, березень, квітень 2013 року,
компенсації за невикористану щорічну
основну відпустку задоволенню не
підлягають з підстав відсутності
заборгованості ДП «Завод ім.. Малишева»
перед ОСОБА_1 на дату ухвалення
судового рішення, вимоги щодо
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку задоволення не
підлягають з підстав їх
необґрунтованості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ЦПК
України у разі залишення позову без
задоволення позивача, звільненого від
оплати судових витрат, судові витрати,
понесені відповідачем, компенсуються
за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги у 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя: Д. Є. Боговський