Єдиний унікальний номер 251/2657/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4592/2014
Головуючий у 1 інстанції - Мітькова С.В.
Доповідач - Гапонов А.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Бугрим Л.М.,

суддів Осипчук О.В., Гапонова А.В.,

при секретарі Лавицькому Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Донецьку апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
профзахворювань України у
Калінінському районі м. Горлівки
Донецької області на рішення
Калінінського районного суду м.
Горлівки Донецької області від 16
квітня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України у Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області, Державного
підприємства «Артемвугілля» про
стягнення коштів в рахунок
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Калінінського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 16 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. В
рахунок відшкодування моральної шкоди
на користь позивача стягнуто: з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань України у
Калінінському районі м. Горлівки
Донецької області - 7500 гривень, з
Державного підприємства
«Артемвугілля» - 4500 гривень.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідач - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України у Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області подав
апеляційну скаргу, та просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

В обґрунтування апеляційної
скарги, апелянт зазначив, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права. Судом першої
інстанції не правильно визначені
правовідносини по справі. Слід було
застосовувати ст.237-1 КЗпП України та
ст.1167 ЦК України, бо з 23.02.2007 року в Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
внесені зміни та виключені
зобов'язання Фонду відшкодовувати
моральну шкоду. Крім того, позивачем
порушені строки, встановлені ст.233 КЗпП
України.

Належним чином повідомлені
сторони у судове засідання не
з'явились, клопотань про перенесенні
розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб
присутніх в судовому засіданні,
дослідивши матеріали цивільної справи,
та перевіривши наведені в скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивач тривалий час
працював на підприємстві ДП
«Артемвугілля» на СП «Шахта ім.
Калініна». Під час виконання трудових
обов'язків, отримав професійне
захворювання: виробнича хвороба І
ступеня, що підтверджується актом
розслідування від 28.03.2005 року.

Висновком МСЕК від 11.05.2005 року
позивачу була вперше встановлена
стійка втрата працездатності на 25%
(а.с.6).

В подальшому висновком МСЕК від 14.08.2006
року (а.с.8) позивачу повторно
встановлена стійка втрата
працездатності на 40%, з яких 25% -
повторно, по профзахворюванню, 15% -
первинно за захворюванню на
пневмоконіоз.

Позивач перебуває на обліку у
Відділенні виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України з 2005 року, на
підставі заяви позивача та Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випаду на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
отримав одноразову матеріальну
допомогу та отримує щомісячні страхові
виплати.

Разом з тим, судом першої
інстанції встановлено, що внаслідок
ушкодження здоров'я, викликаного
стійким захворюванням, позивач зазнав
моральних страждань, пов'язаних з
тривалим лікуванням, фізичним болем,
погіршенням життєвих умов, що потребує
від нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Апеляційний суд вважає висновки суду
обґрунтованими і такими, що
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами закону.

Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд під час розгляду
справи в апеляційному порядку
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку, що позивач
має право на відшкодування моральної
шкоди, оскільки таке право у позивача
виникло, коли йому вперше встановлено
втрату працездатності, згідно з
висновками МСЕК.

Право позивача на відшкодування
моральної шкоди закріплено ст. 34 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" та згідно з пунктом "е"
п. 1 частини 1 ст. 21 та частини 2 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності" у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування у встановленому
законодавством порядку зобов'язаний
виплатити потерпілому грошову суму за
моральну шкоду за наявності факту
заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені
норми не містять будь-яких інших
додаткових умов щодо відшкодування
моральної шкоди, в редакції, яка діяла
на момент виникнення права у позивача
на відшкодування моральної шкоди,
тобто на 27.11.2001 року.

Законом України "Про державний
бюджет України на 2006 рік" від 20 грудня
2005 року №-3235-1У зупинено на 2006 рік дію
абзацу 4 ст. 1 та абзацу 4 ст. 1 в частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей,
підпункту "е" п. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3
ст.34 Закону, а також згідно п. 22 ст. 71
Закону України "Про державний бюджет
України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року
№-489-У, який набрав чинності з 1 січня 2007
року, з метою приведення окремих норм
законів у відповідність з цим Законом
зупинено на 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 в
частині відшкодування моральної шкоди
застрахованим та членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку, підпункту "е" пункту 1 частини 1
ст. 21, частини 3 ст. 34.

Право на відшкодування
моральної шкоди виникло у позивача ще
до набрання чинності як законом
України "Про державний бюджет України
на 2006 рік" так і Законом України "Про
державний бюджет України на 2007 рік".

Встановлюючи розмір моральної
шкоди у 7500 гривень, суд першої
інстанції виходив із характеру і
глибини моральних страждань позивача,
погіршення його стану здоров'я, ступінь
втрати професійної працездатності.

Вказана обставини свідчить про
повне з'ясування судом першої
інстанції всіх обставин.

Відповідно до положень ст. 5 ЦК України
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної сили,
крім випадків, коли він пом'якшує або
скасовує цивільну відповідальність.
Якщо цивільні відносини виникли раніше
і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Таким чином, якщо стійку втрату
працездатності у зв'язку з травмою на
виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено у
період із 1 квітня 2001 року по 31 грудня 2005
року, тобто з дня набрання чинності
Законом України «Про загально
обов'язкове державне соціальне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та до набрання
чинності як Законом України «Про
державний бюджет України на 2006 рік»,
так і Законом України «Про держав ний
бюджет України на 2007 рік», якими було
зупинено дію норм, що передбачали право
потерпілих на відшкодування моральної
шкоди, та Законом України № 717-У,
потерпілі мали право на відшкодування
моральної шкоди саме з Фонду.

А з 1 січня 2006 року потерпілі мають
право на відшкодування моральної шкоди
згідно ст. 1167 Цивільного кодексу
України та ст. 237-1 КЗпП України за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

Таким чином, судом першої інстанції,
правильно врахований висновок МСЕК від
14.08.2006 року, та 4500 гривень (за втрату 15 %
працездатності) стягнуто саме з
роботодавця - Державного підприємства
«Артемвугілля».

Враховуючи наведено колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини
по справі. Отже доводи апеляційної
скарги не впливають на правильність
вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
матеріального та процесуального
закону і підстав для його скасування
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303-315 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України у Калінінському районі м.
Горлівки Донецької області, відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 16
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: