Справа № 127/3659/14-ц
Провадження № 2/127/2267/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

31.03.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Саблук С.
А.,

при секретарі Шутило Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до міського
комунального підприємства
житлово-експлуатаційної контори № 16
про зобов'язання оформити наказ про
вихід з декретної відпустки та надати
робоче місце, зобов'язання нарахувати
та виплатити кошти за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до міського комунального
підприємства житлово-експлуатаційної
контори № 16 про зобов'язання оформити
наказ про вихід з декретної відпустки
та надати робоче місце, а також
зобов'язання нарахувати та виплатити
кошти за час вимушеного прогулу. Позов
мотивовано тим, що позивачка працювала
на посаді головного бухгалтера в МКП
ЖЕК-16 м. Вінниці. Наказом №67 о/с від
16.06.2011 року їй була надана відпустка з
20.06.2011 року по 24.02.2014 року по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-х років.
24.01.2014 року ОСОБА_1 написала заяву про
те, щоб її вважали такою, що приступила
до обов'язків з 25.02.2014 року, яку прийняли
у відділі кадрів та поставили відмітку,
однак в усній формі повідомили, що
вакансія головного бухгалтера зайнята
та місця не має. На письмову заяву від
24.01.2014 року, позивачка відповіді не
отримала. Так, 25.02.2014 о 8-00 годині року
позивачка прийшла на роботу в МКП ЖЕК-16,
але Наказу про призначення працівника
до виконання обов'язків у зв'язку із
виходом із декретної відпустки їй не
надали, на робоче місце не допустили, що
й стало підставою для звернення до суду
з даним позовом.

В судовому засіданні представник
позивача збільшив позовні вимоги та
просив суд, крім іншого, стягнути з
міського комунального підприємства
житлово-експлуатаційної контори № 16 на
користь ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу з 22.02.2013 року по день
фактичного виконання рішення суду.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову не визнала
повністю та просила суд відмовити в
його задоволенні.

При розгляді справи судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 працювала на посаді головного
бухгалтера в МКП ЖЕК-16 м. Вінниці.

Наказом №67 о/с від 16.06.2011 року їй була
надана відпустка з 20.06.2011 року по 24.02.2014
року по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-х років.

24.01.2014 року ОСОБА_1 написала заяву про
те, щоб її вважали такою, що приступила
до обов'язків з 25.02.2014 року, яку прийняли
у відділі кадрів та поставили відмітку.

Так, 25.02.2014 о 8-00 годині року позивачка
прийшла на роботу в МКП ЖЕК-16, але
Наказу про призначення працівника до
виконання обов'язків у зв'язку із
виходом із декретної відпустки їй не
надали, на робоче місце не допустили.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про відпустки» право на відпустки
мають громадяни України, які
перебувають у трудових відносинах з
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи.
Частиною 3 ст. 2 цього ж закону
передбачено, що право на відпустки
забезпечується гарантованим наданням
відпустки визначеної тривалості із
збереженням на її період місця роботи
(посади), заробітної плати (допомоги) у
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
відпустки» одним із видів відпусток є
соціальна відпустка для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Статтею 18 Закону України «Про
відпустки» передбачено, що після
закінчення відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами за бажанням
жінки їй надається відпустка для
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 КЗпП України за
бажанням жінки їй надається відпустка
для догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку з виплатою за ці
періоди допомоги відповідно до
законодавства.

Частиною першою ст.181 КЗпП України
передбачено, що відпустка для догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та відпустка без
збереження заробітної плати надаються
за заявою жінки або осіб, зазначених у
частині сьомій статті 179 цього Кодексу,
повністю або частково в межах
установленого періоду та оформляються
наказом (розпорядженням) власника або
уповноваженого ним органу.

Згідно із ч.3 ст.184 КЗпП України,
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням.

Згідно з п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів" №9 від
06.11.1992 року Діяльність судів по
розгляду справ цієї категорії повинна
спрямовуватися на всемірну охорону
конституційного права кожного на
працю, яке включає можливість
заробляти собі на життя працею, яку
особа вільно обирає або на яку вільно
погоджується, а також на охорону прав і
законних інтересів підприємств,
установ, організацій, на зміцнення
трудової та виробничої дисципліни, на
виховання працівників у дусі свідомого
й сумлінного ставлення до праці».

Враховуючи наведене, суд вважає, що дії
відповідача щодо відмови позивачці у
допуску до роботи, такими, що порушують
вимоги чинного законодавства.

Крім того, згідно ст.237-1 КЗпПУ,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» вказано,
що під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Враховуючи ступінь вини відповідача,
характер моральних страждань, які
перенесла позивачка, а також вимоги
розумності та справедливості вважає,
що вимоги позивача про стягнення
моральної шкоди підлягають
задоволенню в повному обсязі в сумі 2000
грн..

Відповідно до вимог ч.5 ст. 235 КЗпП
України, п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України
рішення суду в частині поновлення
позивача на роботі та стягнення
заробітної плати за один місяць слід
допустити до негайного виконання.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.3,15,27,31,88,118-120, ч.2, 4 ст. 367 ЦПК
України , Законом України "Про
відпустки", ст..ст. 23, 179, 184 КЗпП
України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до міського комунального
підприємства житлово-експлуатаційної
контори № 16 про зобов'язання оформити
наказ про вихід з декретної відпустки
та надати робоче місце, зобов'язання
нарахувати та виплатити кошти за час
вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконними дії, бездіяльність
Міського комунального підприємства
житлово-експлуатаційна контора №16 у
відмові ОСОБА_1 оформити наказ про
вихід з декретної відпустки та допуску
ОСОБА_1 на робоче місце.

Зобов'язати міське комунальне
підприємство житлово-експлуатаційна
контора №16 м. Вінниці (адреса 21050 м.
Вінниця, вул. Володарського,1, код за
ЄДРГІОУ №13343285) оформити наказ про
вихід з декретної відпустки головного
бухгалтера ОСОБА_1 з 25.02.2014 року та
надати їй робоче місце.

Стягнути з міського комунального
підприємства житлово-експлуатаційної
контори № 16 на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в сумі 2000 гривень та витрати на
правову допомогу, згідно розрахунку
годин роботи фахівця в сумі 3410,00
гривень.

Стягнути з міського комунального
підприємства житлово-експлуатаційної
контори № 16 на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу з 22.02.2013 року по день фактичного
виконання рішення суду.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу за один
місяць допустити до негайного
виконання.

Стягнути з Міського комунального
підприємства житлово-експлуатаційна
контора №16 на користь держави судовий
збір за подання до суду позовної заяви
немайнового характеру в сумі 243,60
гривень, судовий збір за подання до
суду позовної заяви про відшкодування
моральної шкоди з ціною позову до п'яти
розмірів мінімальної заробітної плати
в сумі 243,60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: