Дніпровський районний суд
Справа № 209/1721/14-ц
Провадження № 2/209/1037/14
Номер рядка звіту 44
У Х В А Л А

"02" квітня 2014 р. Суддя
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області Ковальова А.Б., розглянувши
матеріали цивільного позову
Виконавчого комітету Дніпровської
районної у м. Дніпродзержинську ради
до ОСОБА_2 про стягнення коштів за
фактичне користування земельною
ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Виконавчий комітет Дніпровської
районної ради у місті
Дніпродзержинську ради звернувся до
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська, як до місцевого
загального суду, з позовом до ОСОБА_2,
посилаючись на те, що між позивачем та
відповідачем, як приватним
підприємцем, 11 червня 2003 року було
укладено договір оренди земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1, площею 0,0864 га для розміщення
об'єкту харчування, для розміщення
літнього майданчика, під проходами,
проїздами, площадками, строком дії до
25 березня 2008 року. Станом на 16 жовтня 2012
року встановлено, що на зазначеній
земельній ділянці розміщено
капітальну будівлю, яка
використовується в комерційних цілях
(магазин, кафе) та проходи, проїзди,
площадки, документи на користування
земельною ділянкою відповідачем не
оформлено, що не відповідає вимогам ст.
ст. 125, 126 Земельного кодексу України.
Просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача 27793,52 грн. збитків,
завданих використанням земельної
ділянки, та сплачений позивачем
судовий збір.

Із наданої позовної заяви та
приєднаних до неї документів
вбачається, що заявлений позивачем
спір виник між учасниками відносин у
сфері господарювання.

Відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України, цей Кодекс визначає
основні засади господарювання в
Україні і регулює господарські
відносини, що виникають у процесі
організації та здійснення
господарської діяльності між
суб'єктами господарювання, а також між
цими суб'єктами та іншими учасниками
відносин у сфері господарювання.

Відповідно до статті 2
Господарського кодексу України
учасниками відносин у сфері
господарювання є суб'єкти
господарювання, споживачі, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, наділені
господарською компетенцією, а також
громадяни, громадські та інші
організації, які виступають
засновниками суб'єктів господарювання
чи здійснюють щодо них
організаційно-господарські
повноваження на основі відносин
власності.

Відповідно до ч.3 ст. 8 Господарського
кодексу України господарська
компетенція органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
реалізується від імені відповідної
державної чи комунальної установи.
Безпосередня участь держави, органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування у господарській
діяльності може здійснюватися лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. 2. ч.2 ст. 55
Господарського кодексу України
суб'єктами господарювання є громадяни
України, іноземці та особи без
громадянства, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Відповідно до ст. 179 Господарського
кодексу України майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і
негосподарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 283
Господарського кодексу України
об'єктом оренди може бути нерухоме
майно (будівлі, споруди, приміщення); і
до відносин оренди застосовуються
відповідні положення Цивільного
кодексу України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 12
Господарсько-процесуального кодексу
України господарським судам
підвідомчі: 1) справи у спорах, що
виникають при укладанні, зміні,
розірванні і виконанні господарських
договорів, у тому числі щодо
приватизації майна, та з інших підстав,
крім: ……спорів, що виникають із
публічно-правових відносин та
віднесені до компетенції
Конституційного Суду України та
адміністративних судів.

В зв'язку з тим, що спір між сторонами
виник у сфері господарювання та між
суб'єктами господарювання,
вищезазначений позов повинний
розглядатися в порядку господарського
судочинства.

Відповідно до п. 4 частини 3 ст. 121
ЦПК України позовна заява
повертається позивачу у випадках, коли
справа не підсудна цьому суду.

Таким чином, зазначена позовна заява
Дніпровському районному суду м.
Дніпродзержинська, як місцевому
загальному суду, не підсудна, по ній не
може бути відкрите провадження у
справі, і вона підлягає поверненню
позивачу для подання до належного суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1, 2, 8, 55, 179, 283 Господарського
кодексу України, ст. 12
Господарсько-процесуального кодексу
України, п. 4 ч.3 ст. 121
Цивільно-процесуального кодексу
України,

УХВАЛИВ:

Повернути позивачу матеріали
позовної заяви Виконавчого комітету
Дніпровської районної у м.
Дніпродзержинську ради до ОСОБА_2 про
стягнення коштів за фактичне
користування земельною ділянкою, в
зв'язку з непідсудністю справи
Дніпровському районному суду м.
Дніпродзержинська, як місцевому
загальному суду.

Роз'яснити позивачу, що для
вирішення даного спору йому потрібно
звернутися до Господарського суду
Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через суд першої інстанції
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали, або протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя А.Б.
Ковальова