У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вищевказаним позовом, посилаючись на
те, що 15 січня 2008 року з ОСОБА_3
укладений кредитний договір, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 2 тис.
доларів США, у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом 18 %
річних на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Взяті на
себе зобов'язання ОСОБА_3 не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість за
кредитним договором у розмірі 5 565
доларів 61 цент США, що є еквівалентом 44
469 грн 20 коп.

Ураховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача на його
користь заборгованість за кредитним
договором у розмірі 5 565 доларів 61 цент
США, що є еквівалентом 44 469 грн 20 коп.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 27
листопада 2013 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено та стягнуто з
ОСОБА_3 на його користь заборгованість
за кредитним договором від 15 січня 2008
року в розмірі 44 469 грн 20 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 15 165 грн 65 коп.,
заборгованості за процентами - 24 792 грн
17 коп., комісії - 1 917 грн 60 коп., штрафу - 2
593 грн 79 коп., та 444 грн 69 коп. на
відшкодування сплаченого судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, ухвалено нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить оскаржуване
рішення апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального й процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами
для касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судом установлено, що 15 січня 2008 року
між сторонами укладено кредитний
договір, за умовами якого банк відкрив
для ОСОБА_3 картковий рахунок і видав
платіжну картку кредитним лімітом у
розмірі 2 тис. доларів США зі сплатою за
користування кредитом 18 % річних на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Взяті на себе зобов'язання
відповідач не виконав, у зв'язку з чим
станом на 20 вересня 2013 року
виникла заборгованість за кредитним
договором у розмірі 44 469 грн 20
коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої
інстанції виходив із того, що згідно зі
ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, оскільки відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконав, це є підставою
для стягнення з нього заборгованості
за цим договором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
місцевого суду та відмовляючи в
задоволенні позову, виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності, встановлений ст. 257 ЦК
України, при цьому не зазанчив жодної
поважної причини пропуску строку та не
просив його поновити. Крім того,
відповідно до п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» у
спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Зазначені висновки апеляційного суду
відповідають обставинам справи,
доказам, наданим сторонами та
правильно оціненим судом, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

З матеріалів справи вбачається, що дія
картки закінчилась в січні 2010 року.

Ураховуючи те, що ОСОБА_3 заявлено про
застосування строку позовної давності,
апеляційний суд прийшов до правильного
висновку, що позивачем пропущений
строк позовної давності звернення до
суду, оскільки з позовом позивач
звернувся в жовтні 2013 року, в своїй
позовній заяві не ставив питання про
поновлення пропущеного строку
позовної давності, поважних причин
пропуску строку не зазначив.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко