Ухвала іменем україни 02 квітня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О., Маляренка
А.В., Юровської Г.В., розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права
на частку у спільному майні, за
касаційною скаргою ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_5, на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 31 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 06 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що у 1994
році ОСОБА_7 та членами його сім'ї:
ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 було
приватизовано квартиру АДРЕСА_2. Після
смерті ОСОБА_7 спадкоємцями його частки
у спірній квартирі, що становила 1/5
частини, є дружина - ОСОБА_4, дочка -
ОСОБА_9 та мати - ОСОБА_5 30 жовтня 2006 року
ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом, згідно з яким
вона успадкувала 2/3 частки спадкового
майна після померлого ОСОБА_7 з
урахуванням 1/3 частки майна від якої
відмовилась на її користь дочка
спадкодавця - ОСОБА_9, тобто 2/15 (2/3 х1/5)
вищезазначеної квартири.

Таким чином, 1/3 частки спадкового майна
померлого ОСОБА_7, тобто 1/15 (1/3х1/5)
квартири належить його матері ОСОБА_5

У зв'язку з тим, що відповідач
ухиляється від спілкування з
співвласниками, її частка є незначною і
не може бути виділена в натурі,
оскільки загальна площа двокімнатної
квартири становить 47,9 кв. м, а частка
відповідача - 3,19 кв. м, спільне
володіння і користування майном є
неможливим, ОСОБА_4 просила суд
припинити право власності ОСОБА_5 на 1/15
частини квартири АДРЕСА_2, визнати за
нею право на 1/15 частини спірної
квартири, що належала ОСОБА_5

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 06 грудня 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Припинено право власності
ОСОБА_5 на 1/15 частини квартири АДРЕСА_2,
та належала ОСОБА_5

Зобов'язано Територіальне управління
державної судової адміністрації
України у Донецькій області виплатити
ОСОБА_5 гроші в сумі 17 466 грн, які 29
жовтня 2013 року були внесені ОСОБА_4 на
депозитний рахунок НОМЕР_1, ОКПО 26288796,
МФО 834016 ТУ ДСА України в Донецькій
області в рахунок оплати 1/15 частини
квартири АДРЕСА_2

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6-
представник ОСОБА_5, просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, ухвалити у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову відмовити, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позовну заяву ОСОБА_4,
керуючись ст. 365 ЦК України, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_5 на праві спільної часткової
власності належить 1/15 частини спірної
квартири, зазначена частка є незначною,
річ неподільною, спільне володіння і
користування майном є неможливим, тому
дійшов висновку про те що припинення
права власності ОСОБА_5 на частку у
спірній квартирі не завдасть істотної
шкоди інтересам відповідача.

Проте, з таким висновком судів
погодитися не можна з наступних
підстав.

Судами встановлено, що згідно зі
свідоцтвом про право власності на
квартиру, виданим Фондом комунального
майна Донецької обласної ради 08 лютого
1994 року № 2993, зареєстровано в реєстрі
за № 8/6 ДК-120, квартира АДРЕСА_2, належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_7 та членам його сімї: ОСОБА_4,
ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10 (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 29).

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_7 є: його дружина -
ОСОБА_4, дочка - ОСОБА_9 та мати -ОСОБА_5

Відповідно до заяви ОСОБА_9 відмовилася
від своєї частки у праві на спадщину
після смерті ОСОБА_7 на користь своєї
матері ОСОБА_4 (а.с. 36).

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину за законом, виданим Першою
донецькою державною нотаріальною
конторою 30 жовтня 2006 року,
зареєстровано в реєстрі за № 2-501,
спадкоємцем 2/3 частки майна ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина
ОСОБА_4, у тому числі з урахуванням 1/3
частки майна, від якої відмовилась на
її користь дочка спадкодавця ОСОБА_9
Спадкове майно складається з 1/5 частини
квартири АДРЕСА_2.

Крім того, у вказаному свідоцтві
зазначено, що свідоцтво про право на
спадщину на 1/3 частки спадкового майна
не видавалось ( а.с. 81).

Відповідно до листа, виданого Першою
донецькою державною нотаріальною
конторою від 27 листопада 2013 року № 2612
ОСОБА_5 19 липня 2006 року подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 Разом з тим,
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті свого чоловіка до
теперішнього часу не отримала у зв'язку
з тим, що не подала до нотаріальної
контори документів, що підтверджують
факт родинних відносин з померлим (а.с.
172).

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про
нотаріат» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин )
державний нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, та склад спадкового майна.

Із повідомлення Першої донецької
держаної нотаріальної контори
вбачається, що факт родинних відносин
ОСОБА_5 із спадкодавцем не
підтверджено, не надано документів,
необхідних для отримання свідоцтва про
право на спадщину. Без з'ясування
вказаних обставин висновок суду про те,
що ОСОБА_5 належить до кола спадкоємців
після смерті ОСОБА_7 не є безспірним.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296
ЦК України спадкоємець, який прийняв
спадщину, може одержати свідоцтво про
право на спадщину. Відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Статтею 1299 ЦК України (яка була чинною
на момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна (ст. 182
цього Кодексу).

Суд, ухвалюючи рішення про задоволення
позову, послався на положення ч. 5 ст. 1268
ЦК України, якою визначено, що
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини, та прийшов до
висновку, що ОСОБА_5 відповідно до
положень вказаної норми та незважаючи
на те, що остання не отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом,
належить на праві спільної часткової
власності 1/15 частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим, висновок суду першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, щодо права власності
ОСОБА_5 на 1/5 квартири та припинення
цього права відповідно до вимог ст. 365
ЦК України без належного оформлення
ОСОБА_5 цього права та без з'ясування
думки інших учасників спільної
часткової власності на перехід права
власності на цю частку до ОСОБА_4 є
передчасним. Передбачена ст.1268 ЦК
України вимога закону щодо належності
спадщини спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини не виключає дотримання вимог
щодо належного підтвердження
спадкоємцем факту родинних відносин із
спадкодавцем та отримання свідоцтва
про право на спадщину.

За таких обставин суд першої інстанції
у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України не визначився з характером
спірних правовідносин, не встановив, чи
належить ОСОБА_5 до кола спадкоємців
після смерті ОСОБА_7 та чи є вона
власником спірної частини спадкового
майна, враховуючи те, що у справі
відсутні будь-які докази на
підтвердження того, що 1/15 частини
квартири належить ОСОБА_5, не перевірив,
чи не є передчасними заявлені
позивачем вимоги щодо припинення права
власності відповідачки на частину
спадкового майна на підставі ст. 365 ЦК
України. Крім того, суд не взяв до уваги
лист Першої донецької державної
нотаріальної контори, згідно з яким
ОСОБА_5 хоч і подала в межах
встановленого строку заяву про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори, проте свідоцтво про право на
спадщину не отримала, та не дав йому
належної правової оцінки (а.с. 172).

Крім того, суд в порушення вимог п. 4 ст.
10 ЦПК України не уточнив, чи не виник у
даному випадку фактично спір щодо
виділу спадкового майна в натурі
відповідно до вимог ч. 2 ст. 1279 ЦК
України та поділу спадкового майна між
спадкоємцями, які прийняли спадщину,
але один з яких ухиляється від
виконання обов'язку передбаченого ст.
1297 ЦК України щодо отримання свідоцтва
про право на спадщину на нерухоме
майно.

Апеляційний суд вказаних порушень не
усунув, доводів апеляційної скарги не
перевірив, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанції підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, який діє в
інтересах ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 31 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 06 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О.
Писана Г.В. Юровська Головуючий
М.А. Макарчук Судді: А.О. Леванчук А.В.
Маляренко Т.О. Писана Г.В. Юровська
Головуючий М.А. Макарчук Судді: А.О.
Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана
Г.В. Юровська