Головуючий суду 1 інстанції - Сергєєва
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Провадження № 22ц/782/1297/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року судова колегія судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого судді: Єрмакова Ю.В.,

суддів: Малієнко Н.В. та Матвєйшиної
О.Б.,

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого
районного суду міста Луганська від 07
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розподіл земельної ділянки, припинення
права спільної часткової власності та
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а:

25 жовтня 2012 року позивачі звернулись до
Жовтневого районного суду міста
Луганська із зазначеною позовною
заявою, в обґрунтування якої зазначили,
що згідно з рішенням народного суду
Жовтневого району міста Ворошиловград
від 02.06.1981 року, враховуючи рішення ВК
Жовтневої ради народних депутатів від
14.04.81 року №163/46, між їх батьками було
розділено житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом закріплення у власності ОСОБА_5
квартири №1 по АДРЕСА_1, що в ідеальних
долях складає 9/20 домоволодіння. У
власність ОСОБА_6 виділено квартиру №2
по АДРЕСА_1, що в ідеальних долях
складає 11/20 частини домоволодіння. Крім
того, зазначеним рішенням, власнику
квартири № 1 виділено земельну ділянку
розміром 103 кв.м., або 9/20 частини,
власнику квартири №2 - земельну ділянку
площею 126 кв.м., або 11/20 частини. Частину
земельної ділянки площею 231 кв.м.,
необхідну для експлуатації будівель з
урахуванням площі під ними, залишено в
загальному користуванні. ІНФОРМАЦІЯ_1
мати, ОСОБА_6, померла. Після її смерті
позивачі в рівних частках отримали у
спадщину 11/20 часток вищезазначеного
житлового будинку АДРЕСА_1. Таким чином,
на даний час житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1 складається із двох
квартир та належить власникам на праві
спільної часткової власності, а саме:
квартира №1 в розмірі 9/20 частин
знаходиться у власності ОСОБА_4,
квартира №2 в розмірі 11/20 частин
власності знаходиться в рівних частках
у власності ОСОБА_2, ОСОБА_3. Крім того,
між ними склався порядок користування
земельною ділянкою та межі фактичного
землекористування: у користуванні
власника квартири №1 знаходиться
земельна ділянка загальною площею 0,0167
га, з окремим входом до неї, у
користування власника квартири №2
знаходиться земельна ділянка
загальною площею 0,0314 га з окремим
входом до неї. Зазначила, що на даний
час виникла потреба у приватизації
земельної ділянки, яка перебуває в
спільному користуванні, однак
виготовити технічну документацію та
приватизувати земельну ділянку на
даний час вони не можуть, оскільки не
проведено виділ в натурі належної їм
частини земельної ділянки. Від
приватизації земельної ділянки на своє
ім'я відповідач відмовляється. Просить
провести реальний виділ в натурі а
саме:

- 11/20 із майна, що є у спільній частковій
власності за адресою: АДРЕСА_1, що
складається із квартири № 2 в житловому
будинку літ «А-1», яка складається з:
недобудованого приміщення « 2-І»,
коридору « 2-1»; коридору « 2-2», кімнати «
2-3»; кімнати « 2-4».; кімнати « 2-5»;
кухні-котельної « 2-6». По надвірним
господарським будівлям та спорудам:
ґанку «а-4», гаражу «Ж»;
убиральні-літнього душу «М», частини
огорожі літ «№1-4» та закріпити за
володільцями квартири №2
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3
по фактичному користуванню земельну
ділянку загальною площею 0,0314 га;

- 9/20 із майна, що є у спільній частковій
власності за адресою: АДРЕСА_1, що
складається із квартири №1 в житловому
будинку літ «А-1», яка складається з:
тамбура -« 1-ІІ», коридору-котельної «
1-1», кухні « 1-2», житлової кімнати « 10-3».
По надвірним господарським будівлям та
спорудам: ґанку «а-3», убиральні «у»
закріпити за володільцем квартири №1
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_4 по
фактичному користуванню земельну
ділянку загальною площею 0,0167 га.

Припинити право спільної часткової
власності на житловий будинок з
підвалом та прибудовами за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнати право власності за адресою:
АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, право власності за
адресою: АДРЕСА_1, квартира №2 за ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в рівних частках та стягнути
половину суми сплаченого судового
збору, у зв'язку з чим просила
задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 7 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розподіл земельної ділянки,
припинення права спільної часткової
власності та визнання права власності -
відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
позивачами було подано апеляційну
скаргу, у якій апелянти посилаються на
незаконність та необґрунтованість
винесеного рішення, а також на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просили
скасувати рішення та постановити нове,
по суті позовних вимог. Стягнути з
відповідача половину від суми
сплаченого судового збору та витрат,
пов'язаних із проведенням судової
експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача,
з'явившихся сторін, перевіривши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги позивачів не знайшли
свого повного підтвердження та суд не
може вирішувати питання, зазначені в
позові щодо отримання позивачами
земельної ділянки за самозахватом, а
тому дійшов висновку про
необґрунтованість вимог.

Судова колегія вважає, що такі висновки
суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального і
процесуального права, які судом першої
інстанції застосовані правильно.

Статтею 11 ЦПК передбачено те, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень

У відповідності до ч.2 ст. 120 ЗК України
якщо жилий будинок, будівля або споруда
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у користуванні, то в разі
набуття права власності на ці об'єкти
до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Жовтневого районного
народного суду м. Ворошиловграда від
02.06.1981 року, з урахуванням рішення
виконавчого комітету Жовтневої ради
народних депутатів від 14.04.81 №163/46, між
батьками позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6
було розділено житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1

У власність ОСОБА_5 було присуджено, як
окремий об'єкт нерухомого майна, що
складає одиницю, частину житлового
будинку АДРЕСА_1, що в ідеальних долях
складає 9/20 частин домоволодіння.

У власність ОСОБА_6 було присуджено, як
окремий об'єкт нерухомого майна, що
складає одиницю, частину житлового
будинку АДРЕСА_1, що в ідеальних долях
складає 11/20 частин домоволодіння.

Крім того, зазначеним рішенням також в
користування володільця квартири №1
виділено земельну ділянку розміром 103
кв.м., або 9/20 частин, володільцю
квартири №2 земельну ділянку площею 126
кв.м., або 11/20 частин. Частину земельної
ділянки площею 231 кв.м., необхідну для
експлуатації будівель з урахуванням
площі під ними, залишено в загальному
користуванні.

Право власності ОСОБА_6 на 11/20 часток
житлового будинку було зареєстровано
міським комунальним підприємством
бюро технічної інвентаризації м.
Луганська в книзі 274, запис №42887.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_5 продав ОСОБА_4 9/20 частин
домоволодіння з відповідними
надвірними будівлями та земельну
ділянку розміром 103 кв.м., а частина
земельної ділянки площею 231 кв.м.,
необхідну для експлуатації будівель з
урахуванням площі під ними, залишено в
загальному користуванні, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 23.02.1982 року
зареєстрованому в реєстрі за № 2824.
Право власності ОСОБА_7 зареєстровано
міським комунальним підприємством
бюро технічної інвентаризації м.
Луганська в книзі 274, запис №42887.

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються та підтверджуються
наявними в матеріалах справи
документами.

Таким чином, як вбачається з матеріалів
справи, загальна площа спірної
земельної ділянки, яку було визначено
вищезазначеним рішенням суду, складає
(103 кв.м +126 кв.м +231 кв.м ) 460 кв.м.

Разом з тим, як вбачається з позовних
вимог, позивач ставить питання щодо
проведення реального виділу в натурі
по фактичному користуванню земельну
ділянку загальною площею 0,0314 га, яка
закріплена за володільцями квартири №2
домоволодіння АДРЕСА_1 за вказаною вище
адресою та виділення ОСОБА_4 земельної
ділянки загальною площею 0,0167 га по
фактичному користуванню.

Тобто, позивачами ставиться питання
про спірну площу 0,0481 га (0,0314га + 0,0167 га),
яка є більшою, ніж площа, зазначена у
рішенні народного суду Жовтневого
району м. Ворошиловграда від 2 червня 1981
року, яким було поділено домоволодіння
та визначено розміри земельних
ділянок, які залишились у сторін, а
також з визначенням площі земельної
ділянки, яка залишилась у сторін в
загальному користуванні.

Таким чином, враховуючи наведені вище
обставини, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції правильно дійшов
висновку щодо відсутності підстав для
задоволення позову, оскільки, як
вбачається з висновку
будівельно-технічної експертизи, на
яку посилається позивач на
обґрунтування своїх позовних вимог,
експерт виходив із загальної площі
земельної ділянки 481 кв.м., у той час, як
офіційно за наявними в матеріалах
справи документами за цим
домоволодінням є у користуванні 460
кв.м.

Доказів того, що додатково виділялося
ще 21 кв. м. не надано.

Отже, суд правильно дійшов висновку
про наявність самовільно зайнятої
земельної ділянки, що виключає
можливість використання судом при
розгляді спору цього висновку експерта
до вирішення сторонами питання
стосовно самовільно зайнятої частини
земельної ділянки.

Інших вимог щодо порядку користування
земельної ділянки без самовільно
зайнятої частини земельної ділянки не
заявлялось, що не позбавляє права
сторону у разі необхідності після
вирішення питання стосовно самовільно
зайнятої частини земельної ділянки
звернутися з відповідним позовом до
суду за захистом свого права з приводу
користування земельною ділянкою.

При цьому, судова колегія не надає
оцінки іншим доводам апеляційної
скарги, оскільки вони можуть бути
предметом розгляду в суді першої
інстанції в разі звернення позивачами
з відповідним позовом до суду за
захистом свого права.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 07 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її оголошення, однак її може бути
оскаржено шляхом подання касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: