Провадження № 2/0182/512/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.05.2014
року

м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого – судді Рунчевої О.В., при
секретарі –Снєгульській В.М., за участю
позивача – ОСОБА_1, представника
позивача – ОСОБА_2, представника
відповідача – ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Нікополі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів, -

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 25.11.2013 року
звернулася до суду із позовом про
стягнення аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що
вона з 1999 року по 2009 рік проживала
однією сім’єю без шлюбу з
відповідачем.

Від спільного проживання
мають малолітню дитину – ОСОБА_5, 06.08.
ІНФОРМАЦІЯ_1.

До 20.12.2011 року дитина
проживала з нею та перебувала на
повному її утриманні. 20.12.2011 року
відповідач викрав у неї сина.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20.11.2013
року, місце проживання дитини було
визначено з нею.

Відповідач має стабільний
заробіток, змогу та обов’язок надавати
допомогу по утриманню сина, а тому,
посилаючись на норми матеріального та
процесуального права ОСОБА_1 просила
суд задовольнити її позов.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 пояснили, що у
зв’язку з тим, що рішення
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 19.09.2013
року про визначення місця проживання
дитини набуло чинності 20.11.2013 року та з
цього часу у ОСОБА_4 виник обов’язок
передати малолітню дитину - ОСОБА_5
їй,          але від виконання свого
обов'язку ОСОБА_4 ухилився, після її
звернення спочатку до відділу
державної виконавчої служби, а згодом
– до суду для вирішення питання про
встановлення порядку виконання
рішення суду від 19.09.2013 року, - подавав
апеляційні скарги, якими затягував
процедуру виконання рішення суду.

Добровільно ОСОБА_4 рішення
суду від 19.09.2013 року не виконав.

У зв’язку з тяганиною при
розгляді процесуальних питань,
пов’язаних з виконанням зазначеного
рішення, вона самотужки забрала
малолітнього - ОСОБА_5 зі школи 28.04.2014
року.

В той же день ОСОБА_4
намагався відібрати у неї сина,
проникнув до її житла та спричинив їй
тілесні ушкодження.

Дитина добровільно пішла
жити до неї, за час тривалої розлуки
малолітній - ОСОБА_5 дуже за нею скучив.

Представник відповідача
ОСОБА_3 спочатку заперечувала проти
позовних вимог, а згодом позовні вимоги
визнала частково, проти стягнення
аліментів на утримання малолітної
дитини з 28.04.2014 року не заперечувала.

Пояснила, що малолітній -
ОСОБА_5 з 20.12.2011 року живе з батьком
(відповідачем), де йому краще, ніж з
матір’ю (позивачкою), і дитина сама не
хоче іти до позивачки.

ОСОБА_4 не заперечує і не
перешкоджає позивачці бачитись із
сином.

ОСОБА_1 за період з 20.12.2011
року по 28.04.2014 року не несла жодних
витрат по утриманню дитини, а тому, на
думку ОСОБА_3, аліменти мають бути
стягнуті саме з того часу, коли дитина
фактично стала проживати з позивачкою.

Заслухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
та ОСОБА_4 є батьками малолітнього
-ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3,4).

Спільно сторони проживали з
1999 року по 2009 рік без шлюбу, що не
оспорювалося у судовому засіданні.

До 20.12.2011 року малолітній -
ОСОБА_5 проживав з позивачкою. 20.12.2011
року відповідач ОСОБА_4 забрав дитину у
позивачки.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20.11.2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення місця
проживання дитини з батьком,
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третя особа: орган опіки та піклування
Нікопольської міської ради про
відібрання малолітньої дитини,
визначення місця проживання
малолітньої дитини з матір’ю, місце
проживання малолітнього - ОСОБА_5
визначено з позивачкою (а. с. 19 – 25).

Вищевказаним рішенням було
встановлено, що: «…в грудні 2011 року
батько ОСОБА_6 ОСОБА_4 забрав дитину та з
цього часу по сьогоднішній день
забороняє дитині бачитись з матір’ю,
що підтверджується поясненнями обох
сторін, свідками ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9
та підтверджується матеріалами
справи…»; « 14.03.2012 року згідно з
рішенням виконавчого комітету
Нікопольської міської ради № 175 було
визначено спосіб участі матері ОСОБА_1
у вихованні та спілкуванні з
малолітнім сином - ОСОБА_5 через
зустрічі… Однак рішення не
виконується батьком…»; «через те, що
батько майже два роки не дозволяє
матері бачити сина, ОСОБА_5 змінився та
став від неї ховатись, боятись»; «як
зазначає свідок ОСОБА_10, її батько
попереджав, щоб мати ОСОБА_1 не
спілкувалась з сином»; «…мама не
бачилась і не спілкувалась весь цей час
з сином через протиправну поведінку
батька».

З висновками суду першої
інстанції погодився і Апеляційний суд
Дніпропетровської області.

Крім того, ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20.11.2013 року було
встановлено, що: «…через те, що дитина
певний час майже два роки проживала з
батьком, ОСОБА_5 змінився по відношенню
до матері, однак судом з’ясовано, що
причиною такої поведінки не є погане
ставлення та нелюбов ОСОБА_5 до мами,
або погане ставлення мами до дитини, а
та обставина, що мама не бачилась і не
спілкувалась весь цей час з сином через
конфліктні відносини між самими
батьками щодо його виховання.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З цих підстав, суд не може
взяти до уваги доводи представника
відповідача ОСОБА_3 про те, що
малолітній - ОСОБА_5 сам не хотів іти
жити до матері (позивачки), оскільки,
матеріалами справи підтверджується, що
ОСОБА_4 протиправно перешкоджав ОСОБА_1
бачитись із її сином.

Не можуть бути прийняті до
уваги і доводи ОСОБА_3 про необхідність
стягнення аліментів з 28.04.2014 року, тобто
з часу фактичного виконання рішення
суду.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Іншого нормами сімейного
законодавства не передбачено, а тому
доводи представника відповідача в цій
частині не грунтуються на законі.

Щодо доводів ОСОБА_3 про
фактичне місце проживання дитини та її
утримання батьком (відповідачем), суд
приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 19.09.2013 року набрало
законної сили 20.11.2013 року.

Цим рішенням місце
проживання дитини було визначено з
позивачкою.

З цього часу, тобто з 21.11.2013
року, у ОСОБА_4 в силу норм ст. 14 ЦПК
України виник обов’язок щодо передачі
дитини матері (позивачці).

Подальше проживання дитини з батьком
не грунтувалося на законі та
суперечило зазначеному рішенню суду.

ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом про стягнення аліментів 25.11.2013
року, тобто після набуття чинності
рішенням про визначення місця
проживання дитини з нею.

Обставин, які б перешкоджали ОСОБА_4
виконати зазначене рішення суду, судом
не встановлено. Часу для його виконання
у відповідача було достатньо.

Однак відповідач протиправно
утримував сина у себе до 28.04.2014 року (а.
с. 33,50), доки у позивачки не з’явилася
випадкова змога забрати дитину до себе.

Як пояснила сама ОСОБА_1, дитину до
школи завжди приводив з ранку батько
(відповідач по справі), а забирала
бабуся (мати відповідача), у зв’язку з
чим, вона не мала можливості повернути
собі сина раніше.

Суд не може взяти до уваги доводи,
викладені у акті від 20.02.2014 року (а. с. 34),
складеному представниками школи, в
якій навчається малолітня дитина –
ОСОБА_5, про те, що мати (позивачка)
дитиною не цікавиться, оскільки вважає
їх безпідставними, надуманими та
такими, що суперечать встановленим під
час вирішення спору про визначення
місця проживання дитини обставинам.

Натомість суд дає належну оцінку тому,
що вказаним актом підтверджується факт
приводу до школи дитини зранку батьком
та її забирання після уроків бабусею
малолітньої дитини - ОСОБА_11, що
повністю відповідає послідовним
поясненням ОСОБА_1

А тому суд приходить до висновку, що
небажання батька (відповідача)
передавати дитину матері (позивачкі) не
може бути перешкодою для стягнення
аліментів саме з часу звернення
позивачки до суду із цим позовом.

В той же час, суд дає оцінку істотній
різниці у доходах сторін.

Згідно довідки № 113 Центру поштового
зв’язку № 6 Дніпропетровської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв’язку
«Укрпошта» від 22.04.2014 року, загальна
сума доходів ОСОБА_1 за період з жовтня
2013 року по березень 2014 року становить 10
558,74 грн. (а. с. 51).

Згідно довідки № 1414 Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Дніпрообленерго» від 23.04.2014 року,
загальна сума доходів ОСОБА_4 за цей же
час склала 48 368,07 грн. (а. с.56) 56).
Відповідно до ст. 180 СК України -
батьки зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей до досягнення ними
повноліття.

Згідно ст. 79 СК України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
подання позовної заяви.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Статтею 183 СК України передбачено,
що частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Як зазначено у абзаці 3 п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України №2 від 15.05.2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу при розгляді справ
щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», вирішуючи
питання щодо розміру аліментів, суд
повинен урахувати: стан здоров'я,
матеріальне становище дитини і
платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх
дітей…; інші обставини, що мають
істотне значення.

Відповідач є здоровою,
працездатною людиною, інших дітей не
має, та не має на утриманні
непрацездатних осіб. Інші стягнення з
відповідача не проводяться.

Оскільки рішення суду, що набуло
законної сили, на підставі якого, місце
проживання дитини було визначено з
позивачкою суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки підлягають
задоволенню та з відповідача слід
стягнути аліменти на утримання
малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менш ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму, починаючи стягнення з 25.11.2013
року і до повноліття дитини на користь
– ОСОБА_1.

Відповідач будучи батьком дитини,
зобов'язаний її матеріально утримувати
та може надавати таку допомогу дитині.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК
України, якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача на користь
держави повинно бути стягнуто судовий
збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст.
367 ЦПК України суд вважає необхідним
рішення суду в частині стягнення
аліментів допустити до негайного
виконання у межах суми платежу за один
місяць.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів підлягає негайному
виконанню у межах суми платежу за один
місяць.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.79,180,181,191 СК України,
ст.ст. 10,11,14,15,60,61,88,212,213-215, п. 1 ч. 1 ст. 367
ЦПК України, суд –

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 –
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4,
ІДН № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на утримання
малолітньої дитини – ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх
видів його заробітку (доходів), але не
менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 25.11.2013 року і до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий
збір на користь держави в сумі 243 грн. 60
коп. (двісті сорок три грн. 60 коп.).

Рішення в частині місячного
платежу аліментів підлягає негайному
виконанню.

Рішення може бути оскаржене
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10- денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя:

ОСОБА_12