РІШЕННЯ

Іменем України

28.01.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

Головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі: Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майн спільною сумісною
власністю та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулась до Києво-Святошинського
районного суду в порядку цивільного
судочинства з позовом до ОСОБА_2 про
вставнолення факту проживання однією
сім'єю, визнання майн спільною сумісною
власністю та поділ майна.

Свої позовні вимоги позивачки
обґрунтовувала тим, що 1992 року ОСОБА_1
познайомиись із ОСОБА_2.

З березня 2001 року по лютий 2003 року та з
серпня 2004 року по жовтня 2012 року
позивач та відповідач проживали разом
у помешканні ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1, підтримували подружні
стосунки як чоловік та жінка, мали
спільний бюджет, вели спільне
господарство, подорожували разом,
проте не перебували у зареєстрованих
шлюбних відносинах між особою. За
період спільного проживання позивач та
відповідач не перебували в
зареєстрованому шлюбі із будь-якими
іншими особами. Таки чином, з березня 2001
року по лютий 2003 року та з серпня 2004
року до жовтня 2012 року сторони фактично
проживали однією сім'єю чоловіка та
жінки.

У 2000 році позивач відчужив належну йому
земельну ділянку , розташовану в
АДРЕСА_2 відповідачу.

З вересня 2004 року на вказаній земельній
ділянці сторони спільно розпочали
будівництво будинку з господарськими
будівлями і спорудами.

Будівництво будинку з господарськими
будівлями і спорудами було завершено у
2006 році. Правовстановлюючі документи
отримувались відповідачем без
залучення позивача. У зв'язку з цим, на
момент звернення із позовною заявою,
відповідач являється єдиним власником
нерухомого майна, а саме будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею близько 360 м.кв. з
господарськими будівлями і спорудами,
серед яких: «Гостьова» будівля
загальною площею близько 100 м.кв.

В період спільного проживання, а саме, з
вересня 2004 року до моменту, коли
сторони припинили спільне проживання,
були проведені наступні роботи по
будівництву та оздобленню вказаних
будівель: збудовано будинок загальною
площею близько 360 м.кв., який
складається із 2 поверхів та мансарди.
На даний час триває стадія
косметичного оздоблення приміщень.
Кімната відпочинку на 2 поверсі оббита
деревиною та придатна для проживання. В
будинок установлено всю сантехніку.
Збудована гостьова будівля загальною
площею близько 100 м.кв., яка складається
із гаража на 2 автомобілі та
поверху-надбудови. Будівля повністю
мебльована та укомплектована
сантехнікою, Проведено повне
косметичне оздоблення.

З жовтня 2012 року сторони припинили
спільне проживання.

Після припинення спільного проживання,
відповідач припинив будь-які контакти
із позивачем. Право позивача спільної
власності н сумісне майно, набуте за
час взаємного проживання, не взнає,
вважаючи себе єдиним власником.

Враховуючи, що позивач та відповідач з
серпня 2004 року (після набрання чинності
СК України) до жовтня 2012 року проживали
разом, вели спільний побут,
подорожували разом, підтримували
подружні стосунки як чоловік та жінка,
вони були сім'єю в розумінні ст. 3 СК
України.

Оскільки спірний житловий будинок був
набутий сторонами під час проживання
чоловіка та жінки сім'єю без шлюбу, то
він належить сторонами на підставі
спільної сумісної власності.

Позивач просила встановити факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією
сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з
серпня 2004 року до жовтня 2012 року.

Визнати будинок з господарськими
будівлями і спорудами розташований за
адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною
власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ??
частину будинку з господарськими
будівлями і спорудами розташований за
адресою: АДРЕСА_2.

Визначити та розподілити судові
витрати між сторонами.

В подальшому, представником позивача
були неодноразово уточнені позовні
вимоги, в яких згідно остаточної
редакції він просив встановити факт
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією
сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з
травня 2004 року до жовтня 2012 року.

Визнати будинок загальною площею 321,2
кв.м. з надвірними будівлями і
спорудами розташований за адресою:
АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю
ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ??
частину будинку загальною площею 321,2
кв.м. з надвірними будівлями і
спорудами розташований за адресою:
АДРЕСА_2.

Визначити та розподілити судові
витрати між сторонами.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги пітримали та
просили позов задоволити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечувала та
просила в позові відмовити

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, пози свідків,
перевіривши матеріали справи та
зібрані в ній докази, знаходить що
позов не підлягає до задоволення в
повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Сімейного
кодексу України сім"ю складають особи,
які спільно проживають, пов'язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов'язки. Сім'я створюється на
підставі шлюбу, кровного споріднення,
усиновлення, а також на інших
підставах, не заборонених законом і
таких, що не суперечать моральним
засадам суспільства

Відповідно ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Відповідно до роз'яснень, які
містяться в п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року №11, при застосуванні ст. 74 СК, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Пунктом 6 Рішення Конституційного
суду України від 03 червня 1999 року №
5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї
належать особи, що постійно мешкають
разом та ведуть спільне господарство.
Ними можуть бути не тільки близькі
родичі, але й інші особи, які не
перебувають у безпосередніх родинних
зв'язках. Обов'язковою умовою для
визнання їх членами сім'ї є факт
спільного проживання, ведення
спільного господарства, наявність
спільних витрат, купівлі майна для
спільного користування, участі у
витратах на утримання житла, його
ремонт і т.п.

Згідно з вимогами частин 1,4 ст. 60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні,
згідно довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, спірний
садовий будинок АДРЕСА_2, загаьною
площею 321 кв.м. з нвідрними будівлями та
спорудами належить на праві приватної
власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про право власності від 27.04.2006 року
виданого на підставі рішення виконкому
Хотівської сільської ради № 108/26 від
17.03.2006 року.

Так суд приходить до висновку, що
позивачем не доведено у судовому
засіданні наявність між нею і
відповідачем усталених відносин
притаманних подружжю саме в період з
травня 2004 року до жовтень 2012 року , а
саме не надано доказів про спільне
проживання, ведення спільного
господарства, спільного бюджету, не
надано доказів своєї участі у набутті
спільно з відповідачем спірного майна.

Суд, критично ставиться до показань
свідків з боку позивача, оскільки вони
не змогли достовірно підтвердити суду,
що позивача та відповідач дійсно вели
спільне господарство, та весь час в
період з травня 2004 року до жовтня 2012
року проживала разом, крім того свої
показання вони надавали з приводу
спільного проживання сторін лише зі
слів ОСОБА_1 Більше того показання
свідків позивача, суперечили свідкам з
боку відповідача.

Також, суд знаходить, що спільний
відпочинок сторін в січні 2008 року та
квітні 2008 року року не є безспірним
доказом проживання сторін однією
сім»єю.

З наданих позивачем копій фотокарток
на яких зафіксовані сторони, також не
можливо встановити період за який вони
були здійснені та які події на них
засвідчен.

Тому, суд не знаходячи підстав для
задоволення вимоги пов'язаних із
встановлення факту проживання ОСОБА_2
та ОСОБА_1 однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу з серпня 2004 року до
жовтня 2012 року, приходить до висновку
стосовно відмови у похідних позивних
вимогах що стосуються визнання
спірного будинку спільною сумісною
власністю сторін та визнання за
позивачкою права власності на ? частини
даного будинку.

Таким чином, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог,
дослідивши всебічно, повно,
безпосередньо та об'єктивно наявні у
справі докази, оцінив їх належність,
допустимість, достовірність,
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, з'ясувавши усі обставини
справи, на які сторони посилалися як на
підставу своїх вимог і заперечень, з
урахуванням того, що відповідно до ст.1
ЦПК України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичної
особи, суд дійшов висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позову.

Також суд, в силу положення ч. 6 ст.
154 ЦПК України, вважає за необхідне
скасувати заходи забезпечення позову,
накладені судом згідно ухвали від 27
червня 2012 року.

Зважаючи на вищенаведене,
відповідно до ст.ст. 18, 69-71, 74 СК України,
ст.ст. 15, 16, 31, 183, 355, 368, 370, 372 ЦК України,
п.п. 20-25, 30 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
„Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", керуючись
ст.ст. 4, 15, 60, 61, 154, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання майн спільною сумісною
власністю та поділ майна - відмовити.

Зняти арешт накладений ухвалою суду
від 26 листопада 2013 року з садового
будинку з адресою: АДРЕСА_2, загаьною
площею 321,2 кв.м. з надвірними будівлями
та спорудами, який зареєстрований та
належить на праві власності ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення суду.

Суддя:
Дубас Т.В.