Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/495/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: Бабак
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.,

Суддів: Бабак А.М.,

Полякова О.З.,

При секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 13
листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект» про
визнання договору кредиту та договорів
забезпечення недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання договору кредиту та
договорів забезпечення недійсними.

Під час розгляду справи ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 29.03.2013 року у якості
співвідповідача залучено ТОВ
«Кей-Колект».

В обґрунтування позову зазначав, що
26.05.2006 р. між ним та ПАТ «УкрСиббанк» був
укладений договір про надання
споживчого кредиту № 0, згідно з
умовами якого йому надавався кредит в
іноземній валюті в сумі 117625 євро.

05.09.2006 р. між ним та відповідачем була
укладена додаткова угода № 1 до
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 26.05.2006 p., згідно з
умовами якої підтверджувалась
заборгованість по основній сумі
кредиту на день підписання додаткової
угоди в розмірі 113704 євро 16 євроцентів,
та збільшувався обсяг кредитування з
наданням додаткового кредиту в сумі 38000
євро. Цією угодою були внесені зміни до
п.1.1 кредитного договору в наступній
редакції: «Банк зобов'язується надати
позичальнику, а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використовувати і повернути
банку (грошові кошти) в іноземній
валюті в сумі 155625 євро, та сплатити
проценти, комісії в порядку і на умовах,
визначених цим договором. Вказана сума
кредиту дорівнює еквіваленту 1010006 грн.
25 коп. за курсом НБУ на день укладення
договору.

На момент підписання кредитного
договору відповідач мав найменування -
Акціонерний комерційний інноваційний
банк «УкрСиббанк».

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
ТОВ «Компанія Кеблз Юкрейн» та
відповідачем був укладений договір
іпотеки № 0/3 від 26.05.2006 p., за яким в
іпотеку передавалося нерухоме майно -
виробничо-адміністративний комплекс,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності майновому
поручителю. Цим договором іпотеки
забезпечується в повному обсязі
виконання усіх грошових зобов'язань
позивача в сумі 117625 євро.

У якості забезпечення виконання
зобов'язань за додатковою угодою № 1
від 05.09.2006 р. між майновим поручителем
та відповідачем був укладений
додатковий договір № 1 до договору
іпотеки № 0/3 від 05.09.2006 р. Цим
додатковим договором № 1 до договору
іпотеки № 0/3 від 26.05.2006 р.
забезпечується в повному обсязі
виконання усіх грошових зобов'язань
позивача у сумі 155625 євро.

Вказує, що на вказаний кредитний
договір розповсюджується ст.1 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
вимоги ст. 4, 11 якого були порушені при
укладенні вказаного договору.

Крім того зазначав, що укладений
кредитний договір суперечить вимогам
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки мають місце
ознаки нечесної підприємницької
діяльності та містяться несправедливі
умови.

Відповідач, передбачивши в кредитному
договорі та надавши кредит у євро за
кредитним договором для споживчих
цілей, порушив вимоги
нормативно-правових актів, а саме ст.524,
533 ЦК України, ст.З Декрету КМУ «Про
систему валютного регулювання та
валютний контроль», а тому, він вважає,
що використання відповідачем євро, як
предмету кредитування за споживчим
кредитом є внесенням в кредитний
договір умови, яка є дискримінаційною
(такою, що всупереч принципу
добросовісності має наслідком
істотний дисбаланс договірних прав і
обов'язків на шкоду позичальника), що
значно погіршує його становище, як
споживача порівняно з відповідачем у
разі настання певних подій.

Посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів» та ст.ст.203, 215,
236, 548 ЦК України, просив визнати
недійсним договір про надання
споживчого кредиту № 0 від 26.05.2006
p., укладений між ним та ПАТ
«УкрСиббанк», визнати недійсною
додаткову угоду № 1 від 05.09.2006 р. до
договору про надання споживчого
кредиту № 0 від 26.05.2006 p., визнати
недійсним договір іпотеки № 0/3
від 26.05.2006 p., укладений між ТОВ
«Компанія Кеблз Юкрейн» та ПАТ
«УкрСиббанк», визнати недійсним
додатковий договір № 1 від 05.09.2006 р. до
договору іпотеки № 0/3 від 26.05.2006 р.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 залишено без
задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з
того, що відсутні підстави для визнання
кредитного договору недійсним,
оскільки банки на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу на
здійснення операцій з валютними
цінностями мають право здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті. Умови кредитного
договору відповідають законодавству,
яке було чинним на час його укладання,
обставин, з якими закон пов'язує
недійсність спірного договору за ст.
ст. 203, 215 ЦК України, Законом України
«Про захист прав споживачів», не
встановлено, вимоги щодо нечесної
підприємницької практики належними
доказами не підтверджені, тому вимоги
про визнання кредитного договору та
договорів забезпечення недійсними не
ґрунтуються на вимогах закону.

Колегія вважає, що висновок суду є
вірним. Розглядаючи спір, суд, у
відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК
України повно, всебічно та об'єктивно
з'ясував обставини справи, на які
посилалися сторони, дослідив надані
ними докази і відповідно їх оцінив, дав
належну правову оцінку
правовідносинам, які склалися між
учасниками процесу та правильно
вирішив спір.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу ст.
10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою для визнання кредитного
договору, що укладений 26.05.2006 року,
позивач визначив ненадання йому
інформації перед укладенням
кредитного договору, в результаті чого
він не мав можливості зробити вибір при
укладенні кредитного договору,
відсутність в договорі детального
розпису загальної вартості кредиту і
всіх його складових, а також мають
місце ознаки нечесної підприємницької
практики та кредит наданий в євро, а не
в гривні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що відсутні підстави для визнання
кредитного договору недійсним, що
передбачені ст. 215 ЦК України.

За нормами ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам, а волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Свобода договору полягає у вільному
виявленні волі сторін на вступ у
договірні відносини.

Волевиявлення учасників договору
передбачає відсутність жодного тиску з
боку контрагента або інших осіб і
відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Істотними умовами кредитного договору
відповідно до змісту ч.1 ст.638, 1054 ЦК
України є умови про мету, суму і строк
кредиту, умови і порядок його видачі і
погашення, розмір, порядок нарахування
та виплата процентів, відповідальність
сторін.

Судом встановлено, що волевиявлення
ОСОБА_3 на укладення кредитного
договору було вільним, жодного тиску з
боку контрагента або інших осіб на
укладення договору не виявлено,
договір підписаний сторонами, а тому
ними вільно визначені умови надання
кредиту, а також мета кредиту, розмір та
строк сплати процентів, тарифи, комісії
та всі інші істотні умови, зокрема, щодо
відповідальності сторін, порядку зміни
та припинення дії договору, в договорі
зазначені реквізити для зарахування
погашення заборгованості за кредитом,
а додатковою угодою встановлений
графік погашення кредиту.

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що надання
кредиту в іноземній валюті не є
підставою для визнання кредитного
договору недійним. Підставою для
здійснення банками кредитів в
іноземній валюті згідно зі ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" є наявність у банку
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої у
встановленому порядку.

На підтвердження зазначеного, в силу ч
.4 ст. 10 ЦПК України до суду апеляційної
інстанції ПАТ «Укрсиббанк» були надані
копії ліцензії № 75 від 28 грудня 2009 року
та дозвіл, про те, що ПАТ «Укрсиббанк»
має право здійснювати банківські
операції, зокрема, надавати кредити в
іноземній валюті.

Довід апелянта про те, що суд
безпідставно залучив до участі у
справі ТОВ «Кей-Колект» не ґрунтується
на законі.

В силу ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Позовні вимоги ОСОБА_3 не зводяться до
визнання недійсними правочинів з
підстав неправомірного відступлення
права вимоги за кредитним договором
ТОВ «Кей-Колект».

Враховуючи, що на момент розгляду
справи між відповідачем ПАТ
«Укрсиббанк та ТОВ «Кей-Колект»
укладений договір факторингу № 1 від
12.12.2011 року, залучення до участі у
справі співвідповідачем ТОВ
«Кей-Колект» є правильним, оскільки
можливе рішення суду про визнання
правочинів недійсними може вплинути на
права та обов'язки ТОВ «Кей-Колект».

Інші докази та обставини, на які
посилається апелянт були предметом
дослідження судом першої інстанцій та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального та
процесуального права. Доводи, наведені
в апеляційній скарзі, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди апелянта з висновком суду
першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія
дійшла висновку, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому підстав для
скасування рішення та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: