Справа № 382/101/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2014 року
Яготинський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Яготин Київської області
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта
Банк»» м.Київ вул.Щорса - 36 «б» до
ОСОБА_1, Державної реєстраційної
служби України про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
на предмет іпотеки та припинення права
власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Яготинського
районного суду з позовною заявою до
ОСОБА_1, Державної реєстраційної
служби України про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
на предмет іпотеки та припинення права
власності, в котрій зазначено, що 28
серпня 2008 року між АКІБ «УкрСсибанк»
та ОСОБА_1 був укладений договір про
надання споживчого кредиту, відповідно
до якого ОСОБА_1 отримала в кредит 30000
доларів США, що еквівалентно 145371 гривню
зі сплатою відсоткової ставки за
користування кредитом в розмірі 15 %
річних, та зобов'язувалася до 28 серпня
2018 року погасити надану їй суму в
кредит зі сплатою річних відсотків,
шляхом сплати чергових платежів
впродовж наданого їй строку, тобто до 28
серпня 2018 року. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 28 серпня 2008 року між АКІБ
«УкрСсибанк» та ОСОБА_1 був укладений
договір іпотеки. Предметом іпотеки за
вказаним договором є нерухоме майно,
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 77, 00
кв.м., житловою площею - 45,8 кв.м., яка
належить ОСОБА_1 на праві власності.
Оскільки на даний час ОСОБА_1 не
погасила суму заборгованості, то має
станом на 19.03.2013 року суму
заборгованості в розмірі 29150 доларів
США, що еквівалентно 232995, 95 гривень,
основного боргу, а також 17140, 27
доларів США, що еквівалентно 137002,18
гривень заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, отже загальна
сума заборгованості складає 46290, 27
доларів США , що еквівалентно 369998, 13
гривень. 19 березня 2013 року та 30 жовтня
2013 року ОСОБА_1 було направлено
повідомлення про погашення суми
заборгованості, а також повідомлення,
відповідно до якого в вразі не
погашення суми заборгованості
добровільно звільнити жиле приміщення,
що є предметом договору іпотеки. Так як
на даний час ОСОБА_1 не погасила суму
заборгованості, то позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет іпотеки, шляхом
передачі іпотеко держателю вказаного
предмету іпотеки у власність та
визнання на нього права власності за
іпотеко держателем. Зобов'язати
Державну реєстраційну службу України
здійснити державну реєстрацію права
власності на квартиру. Припинити право
власності іпотекодавця на дану
квартиру, в тому числі право володіння,
користування та розпорядження.
Припинити право користування житловим
приміщенням усіх мешканців, які
проживають та зареєстровані,. Виселити
з даної квартири іпотекодавця та всіх
інших мешканців, які проживають та
зареєстровані в дані квартирі.
Припинити право власності
іпотекодавця на дану квартиру, в тому
числі право володіння, користування та
розпорядження.

В судове засідання відповідачка
ОСОБА_1 не з'явилася, звернулася з
заявою про розгляд справи у її
відсутність, заперечувала проти
позовних вимог.

Представник відповідача Державної
реєстраційної служби України в
судовому не заперечував проти
позовних вимог, зазначив, що ОСОБА_1
вказана квартира після 01.01. 2014 року не
зареєстрована в Державній
реєстраційній службі України.

Перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, суд вважає, що позов
до задоволення не підлягає.

Так, в судовому засіданні з копії
договору про надання споживчого
кредиту (а.с.13-36), копії договору іпотеки
(а.с.37-40), копії паспорта, довідки
(а.с.41-44), копії роздруківки (а.с.45-46),
виписки по кредитному договору (а.с.47-56),
копії договору дарування квартири
(а.с.57-58), копії листа (а.с.59-60), списку
потових відправлень (а.с.61-62), копії
акту прийому - передачі документації
(а.с.63), копії договору купівлі-продажу
права вимоги за кредитами (а.с.64-67),
копії договору доручення (а.с.68-89),
копія свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи, довідки з
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України,
копія призначення (а.с.90-94), копія
статуту (а.с.96-106), копії свідоцтва про
шлюб (а.с.140), довідки (а.с.149, 156-159, 162-166,
185), вбачається, що 28 серпня 2008 року між
АКІБ «УкрСсибанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір про надання
споживчого кредиту, цільове
призначення якого - споживчі цілі.

Відповідно до п.1.1, п.1.2.1, п.1.3.1
вказаного договору ОСОБА_1 отримала в
кредит 30000 доларів США, що еквівалентно
145371 гривні зі сплатою відсоткової
ставки за користування кредитом в
розмірі 15 % річних, та зобов'язувалася
до 28 серпня 2018 року погасити надану їй
суму в кредит зі сплатою річних
відсотків, шляхом сплати чергових
платежів впродовж наданого їй строку,
тобто до 28 серпня 2018 року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 28 серпня 2008 року
між АКІБ «УкрСсибанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки. Відповідно
до п.1.1, п., п.1.2 предметом іпотеки за
вказаним договором є нерухоме майно,
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 77, 00
кв.м., житловою площею - 45,8 кв.м., яка
належить ОСОБА_1 на праві власності,
проте не проведене реєстрація на даний
час, тобто після 1 січня 2014 року в
Державній реєстраційній службі
України.

Відповідно до п.1.2 договору
іпотеки, предмет іпотеки становить 376 679
гривень. ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_2 11 грудня 2009 року та змінила
прізвище на «ОСОБА_1. 19 березня 2013 року
та 30 жовтня 2013 року ОСОБА_1 було
направлено повідомлення про погашення
суми заборгованості, а також
повідомлення вразі не погашення суми
заборгованості добровільно звільнити
жиле приміщення, що є предметом
договору іпотеки.

Проте, остання сума
заборгованості не погасила та станом
на 19.03.2013 року суму заборгованості в
розмірі 29150 доларів США, що
еквівалентно 232995, 95 гривень, основного
боргу, а також 17140, 27 доларів США, що
еквівалентно 137002,18 гривень
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом, отже загальна
сума заборгованості складає 46290, 27
доларів США , що еквівалентно 369998, 13
гривень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. ст. 33, 35 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення
на предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

У разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Зазначені положення не є перешкодою
для реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

Так, з роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у п.п. 38,
39 постанови від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вбачається, що у випадку якщо
іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання (ст.37
Закону України «Про іпотеку»), він має
право звернутись до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до ст. 39 цього Закону, а не з
позовом про визнання права власності
на нерухоме майно.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1
ст. 37 Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому лише в разі
встановлення такого способу звернення
стягнення на предмет іпотеки в
договорі іпотекодержатель на підставі
ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати
застосування його судом.

За змістом пп. 4.1.1 - 4.5 договору
іпотеки від 27 серпня 2008 року
іпотекодержатель має право звернення
стягнення на предмет іпотеки, зокрема,
у разі порушення іпотекодавцем
будь-якого зобов'язання за цим
договором або будь-якого зобов'язання,
що забезпечено іпотекою за цим
договором. Звернення стягнення
здійснюється на підставі: рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса,
позасудового врегулювання у
відповідності до умов цього договору
та Закону України «Про іпотеку», з
інших, передбачених законодавством
України, підстав. Право визначення
підстави і способу звернення стягнення
належить іпотекодержателю.

Так, позивачем, не було
реалізовано такий спосіб позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки як укладення договору
про задоволення вимог
іпотекодержателя, який би передбачав
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки (ст.37
Закону України "Про іпотеку") у рахунок
виконання основного зобов`язання, у
розділі 4 договору іпотеки "Звернення
стягнення" такий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки як
набуття права власності
іпотекодержателя на предмет іпотеки не
передбачено, положення договору
іпотеки про те, що право визначення
підстави та способу звернення
стягнення належить іпотекодержателю,
не є встановленням такого способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
як набуття права власності
іпотекодержателя на предмет іпотеки.

Таким чином, договір іпотеки в
розділі «Звернення стягнення» не
передбачає звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом визнання права
власності на предмет іпотеки, а також
сторонами не було укладено договору
щодо звернення стягнення не предмет
іпотеки шляхом визнання права
власності в позасудовому порядку.
Порушене право банку підлягає захисту
шляхом звернення до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до ст. 39 Закону України "Про
іпотеку", а не з позовом про визнання
права власності на нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 37
Закону України "Про іпотеку"
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб`єктом оціночної діяльності.
Звертаючись до суду з вказаним позовом,
позивач таку вартість предмета
іпотеки не визначив.

При цьому, відповідно до ст.346 ЦК
України право власності припиняється
у разі: відчуження власником свого
майна; відмови власника від права
власності; припинення права власності
на майно, яке за законом не може
належати цій особі; знищення майна;
викупу пам'яток культурної спадщини;
примусового відчуження земельних
ділянок приватної власності, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, з мотивів суспільної
необхідності відповідно до закону;
звернення стягнення на майно за
зобов'язаннями власника; реквізиції;
конфіскації; припинення юридичної
особи чи смерті власника. Право
власності може бути припинене в інших
випадках, встановлених законом. Як
встановлено в судовому засіданні
відповідачкою ОСОБА_1 право власності
на вказану квартиру після 1 січня 2014
року не зареєстровано в Державній
реєстраційній службі України.

Відповідно до ч.3, 4 ст.3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» права на нерухоме майно та
їх обтяження, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього
Закону, виникають з

моменту такої реєстрації.

Права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав та їх обтяжень була
проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або якщо на момент
виникнення прав та їх обтяжень діяло

законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав та
їх обтяжень.

Згідно ч.3 ст.4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» п раво
власності на квартиру, житлове та
нежитлове приміщення може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право

власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини),
в яких вони розташовані.

Отже, враховуючи вище викладене,
позовні вимоги та вимоги договору
споживчого кредиту, договору іпотеки,
а також вимоги Закону України «Про
іпотеку» , Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», позов до
задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.10, 60, 61, 88, 209, 218 ЦПК
України, ст..ст.346, 526, 1054 ЦК України,
ст..ст. 33, 35, 36, 37 Закону України «Про
іпотеку», Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»» м.Київ
вул.Щорса - 36 «б» до ОСОБА_1, Державної
реєстраційної служби України про
звернення стягнення заборгованості за
кредитним договором на предмет
іпотеки та припинення права власності,
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
шляхом подачі апеляційної скарги через
Яготинський районний суд протягом 10
днів з дня його проголошення, а особам,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення протягом 10 днів
з дня отримання його копії.

Суддя
Кисіль О.А.