Справа № 750/1323/14 Провадження №
22-ц/795/1195/2014 Головуючий у I інстанції:
Литвиненко І. В.Категорія: цивільна
Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

27 травня 2014 року м. Чернігів

. Апеляційний суд Чернігівської
області у складі:

Головуючого : Кузюри Л.В.

Суддів : Вінгаль В.М., Зінченко С.П.,

При секретарі :Шкарупі Ю.В.

За участю: ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 25 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1,
поданим у власних інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, за участю Деснянської районної
у м. Чернігові ради як органу опіки та
піклування, про визнання права на
користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В
:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 25 квітня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1, пред'явлені у
власних інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про
визнання права на користування
житловим приміщенням задоволено
частково.

Визнано за малолітньою ОСОБА_3 право
на користування квартирою АДРЕСА_1, в
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
змінити рішення суду, задовольнивши її
вимоги про визнання за нею права на
користування квартирою АДРЕСА_1. Вимоги
мотивувала тим, поселилась в зазначене
приміщення разом з дитиною у 2008 році в
якості члена сім"ї власника квартири
ОСОБА_5, несла витрати з утримання
зазначеного майна, відтак набула
самостійне право на проживання в
спірній квартирі, однак суд не дав
належної правової оцінки наведеним
обставинам та постановив незаконне
рішення, яке порушує її право.

Вислухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення учасників
судового розгляду та дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1
перебували в шлюбі з 01.10.2004 року по
22.08.2010 року, від шлюбу мають доньку
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2008 року подружжя ОСОБА_1 почало
проживати окремо, зокрема, ОСОБА_1
проживав у м. Києві, ОСОБА_1 разом з
малолітньою дитиною, будучи
зареєстрованими в АДРЕСА_2, вселилась в
квартиру АДРЕСА_1, яка належала на праві
власності батьку ОСОБА_1 - ОСОБА_5 В
подальшому, 25.12.2010 року ОСОБА_1 повторно
одружився, від повторного шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_6.

У зв"язку зі смертю 17.04.2012 року
власника спірної квартири ОСОБА_5,
зазначене майно було успадковане його
сином ОСОБА_1 та 13.05.2013 року державним
реєстратором було внесено запис про
реєстрацію права власності до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно 9а.с.199).

Встановлені судом першої інстанції
обставини були піддані вірній правовій
оцінці , оскільки, вселившись разом з
дитиною в окрему квартиру свекра у 2008
році ОСОБА_1 проживала окремо, членом
сім"ї власника не являлась відповідно
до критеріїв, прописаних в положеннях
ст. 64 ЖК України, а тому не набула
самостійного права на проживання в
зазначеному житловому приміщенні.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що вона
несла витрати по утриманню квартири, не
можуть бути врахованими як підстава
для визнання права користування,
оскільки за відсутності підстав для
визнання членом сім"ї, передбачених ст.
64 ЖК України, вони самі по собі не мають
правового значення.

Окрім того, вона володіє правом на
частку у праві власності на квартиру
за місцем її фактичної реєстрації, в
якій окрім права володіння та
розпорядження за нею закріплено і
право користування.

Після смерті ОСОБА_5, який дозволяв
позивачеві тимчасово користуватись
його власністю, квартира АДРЕСА_1
перейшла у власність іншої особи,
ОСОБА_1, який , на підставі положень ст.
316, 317, 386, 387, 391 ЦК України , вправі
володіти, користуватись ,
розпоряджатись своїм майном ,
незалежно від волі інших осіб та має
право на захист власного права від
будь-яких порушень.

Враховуючи наведені обставини,
апеляційний суд приходить до висновку,
що висновки суду першої інстанції про
відсутність у ОСОБА_1 права на
користування спірною квартирою та
відповідно - про відмову в задоволенні
її позовних вимог щодо визнання права
на користування житлом саме за нею,
ґрунтуються на нормах матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції в цій частині апеляційний
суд не знаходить.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд ,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 25 квітня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий : Судді :