У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Кафідової О.В., Cтупак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -

ОСОБА_8, про виділення та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Черкаської області від 18 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що вони та
відповідачі є спільними власниками
земельної ділянки по АДРЕСА_1. У зв'язку
з тим, що сторони не можуть дійти згоди
щодо розподілу та користування
земельною ділянкою, позивачі просили
виділити ОСОБА_3 в користування та
встановити порядок користування
земельною ділянкою, що знаходиться за
вказаною адресою згідно з її ідеальною
часткою, ОСОБА_4 виділити в
користування та встановити порядок
користування земельною ділянкою
згідно з її ідеальною часткою. З метою
визначення варіантів розподілу
земельної ділянки призначити судову
будівельно-технічну експертизу.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року, в
задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено з інших
підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалені судові рішення та
справу передати на новий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки сторонами не було
оформлено право власності на спірну
земельну ділянку, то вимоги позивачів є
необґрунтованими.

Також апеляційний суд дійшов висновку,
що до участі у справі, як власник
земельної ділянки, не була залучена
Черкаська міська рада.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що рішенням
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 31 серпня 2010 року, яке набуло
законної сили, було визнано за
позивачами та відповідачами право
власності на житловий будинок за
вищевказаною адресою та визначена
частка даного будинку за кожним з них,
а саме: право власності на 4/12 частини
будинку за ОСОБА_4, за ОСОБА_3 право
власності на 5/12 частини цього будинку,
за ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 право
власності по 1/12 частин цього будинку за
кожним.

Відповідно до рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 06 червня 2012 року у справі №
11 визнано недійсним та скасовано
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЧР №
043244 від 02.03.2004 року за № 844 та державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯЖ № 110119 від 12 червня 2008
року за № 92, визнано за ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 право власності в
порядку спадкування по 1/12 частини - 32,5
кв. м земельної ділянки кожному, яка
розташована за місцем знаходження
вищезазначеного будинку, а за ОСОБА_3
визнано право власності в порядку
спадкування на 5/12 частини земельної
ділянки - 162,5 кв.м за вказаною адресою,
за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/3
частини - 130 кв. м цієї ділянки.

Згідно зі ст. 87 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) право
спільної часткової власності на
земельну ділянку виникає при придбанні
у власність земельної ділянки двома чи
більше особами за цивільно-правовими
угодами.

У ч. 4 ст. 88 ЗК України зазначено, що
учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Відповідно до пункту 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16 квітня 2004 року "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ", порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, тому
відповідно до статті 88 ЗК України слід
брати до уваги цю угоду при вирішенні
спорів як між ними самими, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбали
відповідну частку в спільній власності
на землю або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Вирішуючи справу, суди дійшовши
висновку про те, що позов про
визначення порядку користування
земельною ділянкою у відповідності з
частками у будинковолодінні заявлено
передчасно, оскільки сторонами не було
оформлено право власності на спірну
земельну ділянку, не надали належної
оцінки тому, що рішенням суду за
сторонами вже було визнано право
власності в порядку спадкування на
вищевказану земельну ділянку, тобто
сторони за вказаним рішенням вже
набули право власності на спірну
земельну ділянку.

Крім того, судами належним чином не
враховано, що по справі була проведена
судова будівельно-технічна експертиза
та згідно з висновком якої було
запропоновано варіант розподілу
земельної ділянки.

Проте, суди першої та апеляційної
інстанцій, без відповідного
мотивування, не взяли до уваги вказаний
висновок експертизи та не навели при
цьому жодних правових підстав для його
неврахування.

Таким чином, відмовивши у позові про
виділення та встановлення порядку
користування земельною ділянкою,
районний суд фактично спір по суті не
вирішив, а апеляційний суд у порушенням
вимог ст. ст. 303, 307, 315 ЦПК України цих
недоліків не усунув.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 24 жовтня 2013 року та
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

О.В. Cтупак