АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 789/421/4 Головуючий у 1-й
інстанції Іваницький О.Р. Провадження
№ 22-ц/789/421/14 Доповідач - Гурзель
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевської Н. Є.,
Ходоровського М. В.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - ОСОБА_1, представників
апелянта ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника апелянта ОСОБА_3 на
рішення Зборівського районного суду
від 29 березня 2010 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Білоголівської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно за
законом,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом
про про визнання за нею права
власності на спадкове майно. Позивач
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
її дідо ОСОБА_5 і після його смерті
відкрилася спадщина, яка складається
із будинковолодіння в АДРЕСА_1 та
земельної частки в КСГП "Хлібороб".

Рішенням Зборівського районного суду
від 29 березня 2010 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на
спадкове майно за законом на
будинковолодіння в АДРЕСА_1 та право на
земельну частку (пай) згідно
сертифіката НОМЕР_1 в КСГП "Хлібороб".

В апеляційній скарзі представник
апелянта ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в позові відмовити. Посилається на
те, що рішення ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши ОСОБА_1 та її представників,
які зіслалися на доводи апеляції,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
позивач ОСОБА_4 прийняла спадщину, то за
нею слід визнати право власності на
спадкове майно. З таким висновком
колегія суддів не погоджується,
оскільки суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини справи, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5 Після його смерті
відкрилася спадщина, яка складається
із будинковолодіння в АДРЕСА_1 та права
на земельну частку (пай) в КСГП
"Хлібороб" згідно сертифіката НОМЕР_1.

Згідно свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок (а.с.8) від 13
березня 1990 р. будинок в АДРЕСА_1
належить колгоспному двору, що
складається з 2-х членів, головою якого
є ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_1
продовжувала жити сама у їхньому
будинку і проживає там по даний час, про
що ствердила під час розгляду апеляції.

Відповідно до ст.190 ЦК УРСР , майно
колгоспного двору (станом на 1990 рік)
належало його членам на праві сумісної
власності (ст.112 цього Кодексу). З
введенням в дію Закону Української РСР
"Про власність" в разі припинення
колгоспного двору після 30 червня 1990
року, майно колгоспного двору належить
кожному з його членів в рівних частках.
Отже, будинок належав подружжю ОСОБА_1
як членам колгоспного двору на праві
сумісної власності.

Згідно ст. 529 ЦК України (1963 р.) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття
спадщини немає в живих того з їх
батьків, хто був би спадкоємцем; вони
успадковують порівну в тій частці,
яка належала б при спадкоємстві за
законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 549 ЦК (1963 р.)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив
в управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.
Особи, для яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими спадкоємцями, можуть
заявити про свою згоду прийняти
спадщину протягом строку, що
залишився для прийняття спадщини.
Якщо строк, що залишився, менше трьох
місяців, він продовжується до трьох
місяців.

Згідно заповіту (а.с.5) від 01.02.1999 року
ОСОБА_5 заповів все своє майно своїй
дочці ОСОБА_6- матері позивачки ОСОБА_4

В матеріалах справи містяться заяви
(а.с.13,14) від ОСОБА_1, ОСОБА_6 адресовані
Зборівському районному суду про
відмову від спадкового майна в користь
ОСОБА_4 Заява ОСОБА_1 посвідчена
секретарем сільської ради Кузьма М. М.
01.12.2009 року.

Згідно ч.5 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
правила книги шостої ЦК України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або законом
може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу. Заява про відмову від
прийняття від спадщини подається до
нотаріальної контори за місцем
відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1241 ЦК України
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Отже, заява ОСОБА_1 про відмову від
спадщини подана до суду є нікчемною та
не мала прийматись до уваги судом
першої інстанції. ОСОБА_1 є пенсіонером
і має право на обов'язкову частку
згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України і прийняла
спадщину, оскільки постійно проживала
із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, у будинку в АДРЕСА_1 та
зареєстрована там по даний час.

Також у матеріалах справи відсутні
докази того, що спадкоємець за
заповітом ОСОБА_6 прийняла спадщину.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 не була
залучена як сторона при розгляді
справи судом першої інстанції, що є
процесуальним порушенням, оскільки
порушило її права і обов'язки визначені
ст.ст. 27,31 ЦПК України.

За вказаних обставин, рішення
Зборівського районного суду від 29
березня 2010 року слід скасувати як
постановлене за неповного з'ясування
обставини, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права і ухвалити нове
рішення, яким в позові ОСОБА_4 до
Білоголівської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно за законом відмовити.

Керуючись п.2 ч. 1 ст. 307, ст. 309, ст. 313, ч. 2
ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника
апелянта ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду
від 29 березня 2010 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_4 до Білоголівської сільської
ради про визнання права власності на
спадкове майно за законом відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.В. Гурзель