У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,
Писаної Т.О., Кафідової О.В.,
Фаловської
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах малолітніх
дітей: ОСОБА_10 і ОСОБА_11, третя особа -
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Миколаївської міської ради,
про усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном шляхом виселення, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 03 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2011 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7, просила
визнати відповідача такою, що втратила
право користування квартирою АДРЕСА_1.
В обґрунтування вимог послалась на те,
що 27 грудня ІНФОРМАЦІЯ_1
року з прилюдних торгів вона придбала
спірну квартиру, про що 25
січня 2011 року складений відповідний
акт, на підставі якого було видано
свідоцтво про придбання нерухомого
майна. Разом з тим, у спірній квартирі з
12 лютого 2008 року зареєстрована її
колишній власник - ОСОБА_7, яка
добровільно звільнити квартиру не
бажає, чим чинить перешкоди позивачу як
новому власнику в користуванні
квартирою. Уточнивши позовні вимоги,
позивач просила на підставі ст. 391 ЦК
України та ст. 109 ЖК України виселити зі
спірної квартири ОСОБА_7, скасувати
реєстрацію її місця проживання та
виселити членів її родини, а саме:
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітніх дітей:
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 29 листопада
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 03 лютого 2014 року, позов
задоволено частково. Виселено ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітніх дітей:
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, з
квартири АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення. Вирішено
питання розподілу судових витрат.
В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі скаржник просить
скасувати ухвалені судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення у справі, яким
відмовити в задоволенні позову.

Касаційна скарга заявника задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Установлено, що ОСОБА_6 набула право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № 225 від
04 лютого 2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
Попереднім власником зазначеної
квартири була ОСОБА_7 (а.с. 5).

Спір у справі виник в зв'язку із тим, що
ОСОБА_7 перешкоджає ОСОБА_6 як новому
власнику квартири користуватися
житлом та не бажає добровільно
виселитися із квартири.

Судами також встановлено, що у спірній
квартирі, крім ОСОБА_7, фактично
проживають ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітні
діти: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження
(а.с. 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Отже з наведеної норми вбачається, що
за захистом права власності чи права
володіння на майно може звернутися
власник.

Відповідно до вимог статей 16, 391, 386 ЦК
України власник має право звернутися
до суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

При цьому, права власника житлового
будинку, квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд. Обмеження чи
втручання в права власника можливе
лише з підстав, передбачених законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_6 набула право власності
на спірну квартиру на законних
підставах (акт про реалізацію
арештованого нерухомого майна,
затверджений начальником Центрального
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції від 25 січня 2011 року), тому у
зв'язку з втратою відповідачами
правових підстав для проживання у
квартирі, відсутністю між ними
договірних відносин щодо користування
житлом та порушенням ними права
позивача на користування своїм майном,
наявні правові підстави для виселення
їх із спірної квартири.

Вказаний висновок судів є
обґрунтованим, при встановленні
зазначених фактів судами не були
порушені норми цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовані норми
матеріального права.

Частиною 1 ст. 335 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами обох інстанцій досліджено
обставини справи, зібраним доказам
надано належну оцінку.

Доводи скарги висновків судів не
спростовують.

Рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для їх
зміни або скасування не встановлені.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 29 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 03 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукСудді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова Т.О.
ПисанаІ.М. Фаловська