У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА
Р.Ю.

суддів ЛЕСКА В.В.,
КОЖУХ О.А.

при секретарі СВІДІ Г.С.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про
солідарне стягнення боргу, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
14 січня 2014 р., -

в с т а н о в и л а :

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у лютому 2013
р. звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та
мотивувало його наступним. За
договором від 12.08.2008 р. № CrL-SME805/100/2008 про
надання кредитної лінії ЗАТ «ОТП Банк»
(у подальшому - ПАТ «ОТП Банк»),
правонаступником якого за договором
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 29.04.2010 р. є ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», надало ОСОБА_1 кредит у
розмірі 139000,00 дол. США зі встановленням
за користування коштами плаваючої
процентної ставки, яка складається з
фіксованого відсотка 6% річних + FIDR, і
строком дії кредитної лінії по 12.08.2017 р.
Виконання зобов'язань позичальником
було забезпечено порукою ОСОБА_2
(договір поруки від 12.08.2008 р. №
SR-SME805/100/2008) і ОСОБА_3 (договір поруки від
12.08.2008 р. № SR-SME805/100/2008/1). Кредитор свої
зобов'язання виконав, а відповідач
зобов'язання порушив і спричинив
виникнення боргу. Письмові вимоги
позивача до позичальника та
поручителів до повного погашення боргу
не призвели. Неодноразово уточнюючи
позовні вимоги, позивач остаточно
визначив розмір боргу станом на 11.10.2013
р. і включив до нього суму основного
боргу за кредитом у розмірі 78289,09 дол.
США (еквівалент 625764,70 грн) і за період з
11.10.2012 р. по 30.08.2013 р. пеню в розмірі 478973,76
дол. США (3828437,26 грн), разом - 557262,85 дол.
США (4454201,96 грн).

Посилаючись ці обставини та на
передбачене законом і договорами право
дострокової вимоги боргу, позивач
остаточно просив стягнути на свою
користь солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 борг загальним розміром у 4454201,95
грн та покласти на відповідачів судові
витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 14.01.2014 р. позов задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 солідарно на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» борг за кредитним
договором від 12.08.2008 р. № CrL-SME805/100/2008 в
розмірі 1251529,38 грн, з яких залишок
строкової заборгованості за кредитом -
78289,09 дол. США, що згідно офіційного
курсу НБУ станом на 11.10.2013 р. становить
625764,69 грн, пеня за прострочення
виконання зобов'язань - 78289,09 дол. США, що
згідно офіційного курсу НБУ станом на
11.10.2013 р. становить 625764,69 грн, а також
стягнуто з відповідачів на користь
позивача судовий збір у розмірі 3441,00
грн.

Відповідач ОСОБА_3 оскаржив рішення
суду, вважає його ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. На думку
апелянта, ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
не має права вимоги до нього, оскільки
таке право від банку позивачу не
передавалося і тільки сам банк може
пред'явити до відповідача як до
поручителя вимогу про стягнення боргу.
Крім того, банк не повідомляв
відповідача про відступлення права
вимоги, у справі немає доказів
одержання відповідачем вимоги про
досудове врегулювання спору.
Відповідач просить ухвалене щодо нього
рішення суду першої інстанції
скасувати, у позові до нього -
відмовити.

Інші учасники процесу рішення суду не
оскаржують.

У письмових запереченнях на апеляцію
позивач вказує на її
необґрунтованість, просить скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача адвоката ОСОБА_4,
який апеляцію підтримав, представника
позивача Захаркевича О.М., який
апеляцію не визнав, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
сторін, апеляційний суд приходить до
такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст. 303 ч. 1 ЦПК України).
Із урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК
України щодо диспозитивності судового
процесу, апеляційний суд перевіряє
рішення суду першої інстанції в
частині вирішення позову щодо
відповідача ОСОБА_3 та бере до уваги
відповідні пов'язані факти і обставини,
оскільки це необхідно для розгляду
апеляції.

Задовольняючи позов, пред'явлений до
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості та доведеності вимог
банку про солідарне стягнення боргу з
позичальника і поручителя. Висновки
суду ґрунтуються на законі та
досліджених у судовому засіданні
доказах, яким дано правильну оцінку.

Встановлено, що Закрите акціонерне
товариство «ОТП Банк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк», на
підставі договору від 12.08.2008 р. №
CrL-SME805/100/2008 про надання кредитної лінії
надало ОСОБА_1 строком по 12.08.2017 р.
кредит у розмірі 139000,00 дол. США зі
встановленням за користування коштами
плаваючої процентної ставки, яка
складається з фіксованого відсотка 6%
річних + FIDR (а.с. 8-13, 24). Пунктом 4.1.1.
кредитного договору встановлено, за
порушення зобов'язань щодо повернення
кредиту та сплати процентів
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаного зобов'язання за
кожен день прострочення. Виконання цих
зобов'язань було забезпечено порукою
ОСОБА_3, із яким банк 12.08.2008 р. уклав
договір поруки № SR-SME805/100/2008/1 (а.с. 16-17).
Унаслідок порушення зобов'язань ОСОБА_1
борг станом на 11.10.2013 р. із
застосуванням для розрахунку
офіційного курсу НБУ на цю дату 1 дол.
США/7,9930 грн складав 557262,85 дол. США
(еквівалент 4454201,96 грн), в т.ч., основний
борг за кредитом у розмірі 78289,09 дол. США
(625764,70 грн) і за період з 11.10.2012 р. по
30.08.2013 р. пеня в розмірі 478973,76 дол. США
(3828437,26 грн) (а.с. 86, 98-99).

29.04.2010 р. ПАТ «ОТП Банк» (продавець) і
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (покупець) уклали договір
купівлі-продажу кредитного портфелю
(а.с. 25-28). Як убачається зі змісту
договору: продавець, маючи намір
продати (переуступити) права на
кредитний портфель, а покупець, маючи
намір придбати права на кредитний
портфель (преамбула договору),
визначаючи, що кредитний портфель
являє собою права вимоги до боржників
(їх поручителів) щодо сплати
заборгованості боржників за
кредитними договорами, включаючи суму
основного боргу, проценти, усі та
будь-які штрафні санкції (ст. 1), продав
(переуступив) покупцю права вимоги на
кредитний портфель, а покупець прийняв
кредитний портфель та зобов'язався
сплатити продавцеві винагороду (ст. 3 п.
3.1.); покупець набув усі права вимоги за
кредитними договорами, включаючи, але
не обмежуючись правами вимоги до
боржників щодо сплати основного боргу,
процентів, штрафних санкцій (ст. 3 п. 3.3.
«а»). Договір від 12.08.2008 р. № CrL-SME805/100/2008
про надання кредитної лінії, укладений
із ОСОБА_1, увійшов до складу проданого
(відступленого) кредитного портфелю
(а.с. 28).

Таким чином, має місце
правонаступництво ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» за ПАТ «ОТП Банк», що виникло з
підстав, передбачених ст. 11 ч. 2 п. 1, ст.
202, ст. 512 ч. 1 п. 1, ст. 514, ст. 516 ч. 1, ст.ст. 626,
629 ЦК України. Договір купівлі-продажу
кредитного портфелю є чинним (ст. 204 ЦК
України).

Під час апеляційного розгляду справи
встановлено, що 27.12.2010 р. ПАТ «ОТП Банк»
діючи як комісіонер в інтересах
комітента ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
уклало із поручителем ОСОБА_3
додатковий договір № 1 до договору
поруки від 12.08.2008 р. № SR-SME805/100/2008/1, яким
сторони внесли зміни до договору
поруки і в якому було зафіксовано факт
продажу кредитного портфелю на
підставі договору купівлі-продажу
кредитного портфелю від 29.04.2010 р.,
сторони констатували, що ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» набуло усіх прав
вимоги за цим договором поруки
(преамбула додаткового договору),
розмір боргових зобов'язань
позичальника був зафіксований у сумі
151788,19 дол. США. 27.12.2012 р. ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» надіслало ОСОБА_3
досудову вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором
від 12.08.2008 р. № CrL-SME805/100/2008, яку адресат
отримав 03.01.2013 р. (а.с. 21).

За таких обставин, доводи апелянта про
те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не
має права вимоги до нього про стягнення
боргу і тільки банк може пред'явити до
відповідача як до поручителя таку
вимогу, а також про те, що банк не
повідомляв відповідача про
відступлення права вимоги, що у
сукупності дає право відповідачу не
виконувати свого обов'язку новому
кредитору до надання боржнику доказів
переходу до нового кредитора прав у
зобов'язанні (ст. 517 ч. 2 ЦК України), не
ґрунтуються на законі та суперечать
обставинам справи. Понад те,
пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення (вручення) йому вимоги про
погашення боргу, так і пред'явлення до
нього позову.

Однією з підстав правонаступництва
саме і є передання кредитором своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги), за
загальним правилом до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.
Оскільки порука є похідним від
основного, забезпечувальним
зобов'язанням (ст.ст. 546, 553 ЦК України), у
випадку відступлення новому кредитору
права вимоги за основним зобов'язанням
припинення поруки законом не
передбачено. Посилання апелянта на те,
що за договором про відступлення права
вимоги від 09.06.2010 р. (а.с. 29-31) ПАТ «ОТП
Банк» відступило ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» права вимоги лише до ОСОБА_1 і
до ОСОБА_2, а право вимоги до ОСОБА_3 не
відступало і тому це Товариство є
неналежним позивачем, безпідставні,
оскільки даний договір укладений
відповідно до вимог ст. 24 Закону
України «Про іпотеку», стосується
укладених із ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договорів
іпотеки та не має стосунку до
поручителя ОСОБА_3 і укладеного з ним
договору поруки.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно застосував до
спірних правовідносин вищенаведені
положення закону та ст.ст. 11-14, 202, 509, 525,
526, 541, 549, 550, 553, 554, 611, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст.
1054 ЦК України, відповідно до яких
цивільні права та обов'язки, що
виникають з договорів, повинні належно
виконуватися; позичальник зобов'язаний
повернути борг кредитору, а останній
вправі вимагати за відповідних умов
дострокового стягнення боргу включно
із штрафними санкціями з боржника і
поручителя, які відповідають перед
кредитором як солідарні боржники;
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник. Окрім цього, суд першої
інстанції на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК
України зменшив розмір неустойки (пені)
у шість разів порівняно з пред'явленою
вимогою, кредитор таке рішення суду не
оскаржив. Розрахунок боргу
відповідачем ОСОБА_3 не заперечувався
по суті в суді першої інстанції, не
містить заперечень щодо суми боргу і
апеляційна скарга.

Відтак, суд правильно встановив
обставини справи, ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи апеляції
законності рішення суду не
спростовують, тому на підставі ст. 308
ЦПК України скаргу слід відхилити,
рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 14 січня 2014 р. - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскар жена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді