Справа №468/2297/13-ц 22.05.2014 22.05.2014 22.05.2014
Провадження № 22ц/784/1479/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М.,
Буренкової К.О.

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
(надалі- Банк) про зобов'язання
повернути суму за депозитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

23 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Банку про
зобов'язання повернути суму за
депозитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що 3 листопада 2011 року він подав до
Баштанського відділення
Миколаївського регіонального
управління Банку заяву про оформлення
вкладу «Копилка пенсіонерам, 12 мес.», за
умовами якої він передав відповідачу
вклад у сумі 50 грн. за умови поповнення
цього вкладу обов'язковим внеском у
розмірі 250 грн. протягом 12 місяців з
виплатою 15.5 % річних. В цій заяві він
погодився з тим, що ця угода разом з
Умовами та правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
складають між ним та Банком договір про
надання банківських послуг.

Станом на 25 листопада 2012 року залишок
коштів на його рахунку складав 3565 грн.
07 коп.

Маючи намір зняти ці грошові кошти, він
виявив їх відсутність на рахунку та з
повідомлення Банку дізнався, що 10 січня
2013 року Банком здійснено списання цих
коштів на погашення кредитної
заборгованості, яка була стягнута з
нього, як з фізичної особи-підприємця
на користь Банку рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 14 липня 2005 року.

Проте, на його думку, Банком не
враховано ті обставини, що постановою
цього ж суду від 17 квітня 2007 року його
було визнано банкрутом, а тому
п'ятирічний термін, визначений ст. 49
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» на
пред'явлення претензій кредиторів,
сплинув 17 квітня 2012 року

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2
просив зобов'язати Банк повернути 3565
грн. 07 коп., що були списані з його
депозитного рахунку.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24
березня 2014 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3565
грн. 07 коп. шляхом перерахування на
електронну ощадну книжку №426748,
видану 14 жовтня 2010 на ім'я ОСОБА_2

В апеляційній скарзі Банк просив
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у місцевому суді, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
Банк, у порушення вимог ст.ст. 1073,1074 ЦК
України не повернув позивачу
безпідставно списані кошти з його
банківського рахунку.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки вони
зроблені без належного з'ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін та з невірним
застосуванням норм матеріального
права з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідно до
наказу господарського суду
Миколаївської області від 26 липня 2005
року, виданого на підставі рішення
цього ж суду від 14 липня 2005 року,
стягнуто з суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2 заборгованість по
кредиту, заборгованість по відсотках,
пеню, комісійні та судові витрати
всього на суму 12181 грн. 97 коп. (а.с. 38).

17 квітня 2007 року постановою
господарського суду Миколаївського
області за позовом Банку визнано
боржника- суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичну особу ОСОБА_2
банкрутом та визнано грошові вимоги
кредитора - Банку до останнього у сумі
12181.97 грн. (а.с. 10).

9 лютого 2012 року ухвалою цього ж
господарського суду припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

На підставі цього судового рішення 20
лютого 2012 року дані про припинення
підприємницької діяльності ОСОБА_2
були внесені до Єдиного державного
реєстру юридичних і фізичних
осіб-підприємців.

3 листопада 2011 року за заявою позивача
Банком був відкритий депозитний
картковий рахунок «Пенсійний
накопичувальний» строком на 12 місяців
у вигляді електронної ощадної книжки
для зарахування (а.с.4-5).

При поданні заяви про оформлення
депозитного вкладу позивач письмово
погодився з тим, що ця заява разом з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг та тарифами складає
між ним та Банком договір про надання
банківських послуг.

Згідно з п.п. 2.7.1.14 Умов та Правил
надання банківських послуг, при
наявності у клієнта простроченої
заборгованості по кредитам і/або
кредитним лімітам, що отримані
клієнтом в банку, або по кредитам, за
якими клієнт є поручителем, а також по
процентах за їх використання Банк має
право на свій розсуд: після закінчення
строку вкладу, вклад та нараховані
проценти перерахувати на
поточний/карточний рахунок клієнта або
розірвати цей договір. При цьому банк
направляє клієнту письмове
повідомлення з зазначенням дати
розірвання цього договору. Вклад та
нараховані проценти переховуються на
поточний/карточний рахунок клієнта.

Списання коштів оформлюється
меморіальним ордером.

Станом на 25 листопада 2012 року залишок
коштів на банківському рахунку
позивача складав 3565 грн. 07 коп.

За даними виписки з особового рахунку
позивача та меморіальних ордерів 10
січня 2013 року з рахунку знято
вищезазначені кошти на підставі
службової записки № 10300975 на
транзитний рахунок Банку, а потім в цей
же день перераховано на рахунок
погашення попередньої грошові вимоги
Банку до позивача (а.с.9).

Відповідно до ст. 1071 ЦК України Банк
може списати грошові кошти з рахунку
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунку клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
договором між банком і клієнтом.

Умовами укладеного між Банком та
ОСОБА_2 договору про надання
банківських послуг передбачено право
банку на списання грошових коштів із
рахунків клієнта після закінчення
строку вкладу випадку наявності у
клієнта простроченої заборгованості
по кредитам.

Правова позиція, яка висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 4 грудня 2013 року у справі № 6-125 цс13
передбачає, що у разі припинення
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи (виключення з реєстру
суб'єктів підприємницької діяльності)
її зобов'язання за укладеними
договорами не припиняються, а
залишаються за нею як за фізичною
особою, оскільки фізична особа не
перестає існувати. Фізична
особа-підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном.

Згідно до положень ч. 3 ст. 49 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції на
час припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, у разі визнання
громадянина-підприємця банкрутом за
заявою кредитора протягом п'яти років
після завершення розрахунків з
кредиторами такий
громадянин-підприємець не
звільняється від подальшого виконання
вимог кредиторів.

Таким чином з урахуванням
встановлених обставин та досліджених
доказів, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
оскільки списання грошей із
банківського рахунку позивача
здійснювалося відповідно до умов,
визначених сторонами у цивільно -
правовій угоді.

Доводи позивача про те, що сплинув
п'ятирічний строк, передбачений ст. 49
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», в період
якого Банк мав право стягувати з нього
кредитну заборгованість за вказаним
рішенням господарського суду, не
можуть бути прийняті до уваги з огляду
на таке.

Зазначена норма закону пов'язує
початок перебігу такого строку після
завершення розрахунків з кредиторами.
З матеріалів справи вбачається, що 9
лютого 2012 року вищезазначеною ухвалою
господарського суду припинено
підприємницьку діяльність фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 та саме в цій
ухвалі зазначено про неможливість
задоволення вимог кредитора у зв'язку
відсутністю майна та грошових коштів у
банкрута.

За такого, на думку колегії суддів,
початок перебігу вказаного
п'ятирічного строку повинен
обраховувалися саме з дати цього
судового рішення, а тому на час
списання Банком, як кредитором,
грошових коштів цей строк не сплинув.

З огляду на викладене, ухвалене
судом першої інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку з чим, відповідно до п. 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
у справі про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 24
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
зобов'язання повернути суму за
депозитним договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: