Справа № 128/1768/13-ц, Провадження №
22-ц/772/1425/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ганкіна І. А.Категорія:
37Доповідач: Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Чорного В.І., Чуприни В.О.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 04.11.2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю
третьої особи - управління Пенсійного
Фонду України у Вінницькому районі
Вінницької області про встановлення
факту батьківства та визнання права на
спадкування за першою чергою, -

в с т а н о в
и л а :

В квітні 2013 року позивач звернулася в
суд з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з 2005 року вона проживала однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, з
яким вони вели спільне господарство та
мали спільний бюджет. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них
народилася дочка ОСОБА_5, відомості про
батька в актовому запису про
народження дитини та відповідно в
свідоцтво про народження дитини були
внесені зі слів матері, оскільки їй не
було відомо про можливість подання
відповідної заяви батьком дитини.
Також, позивачем зазначено, що за життя
ОСОБА_4 визнавав себе батьком дитини,
піклувався про неї, тому вона не
отримувала допомогу на дитину як
одинока мати. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер
і спадкоємцями першої черги після його
смерті є спільна дочка ОСОБА_5 та його
мати ОСОБА_2, яка не визнає свою онуку і
у зв'язку з чим між ними виник спір з
приводу спадкування після смерті
ОСОБА_4, а тому просила встановити факт
батьківства ОСОБА_4 стосовно дочки
ОСОБА_5 та визнати за малолітньою
дитиною право на спадкування після
смерті ОСОБА_4, як спадкоємця першої
черги.

Рішенням Вінницького районного суду
Вінницької області від 04.11.2013 року
позов задоволено та встановлено факт
батьківства ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
відносно дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
також визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право на спадкування в порядку першої
черги, як доньки померлого, за ОСОБА_4,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

При цьому робиться посилання на
неповноту з`ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального і процесуального
права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримала з посиланням на
викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вказавши на її
безпідставність та законність і
обґрунтованість рішення суду.

Представник Управління Пенсійного
Фонду України у Вінницькому районі
Вінницькій області в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причин неявки не повідомив і
тому згідно вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
його неявка не перешкоджає розгляду
справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що наявними у справі
доказами та показами свідків, доведено
факт походження малолітньої дитини -
ОСОБА_5 від її батька ОСОБА_4, що
свідчить про обґрунтованість
заявленого позову.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що з 2005 року ОСОБА_3
та ОСОБА_4 проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу в с. Писарівка
Вінницького району Вінницької області
в належному позивачу будинку.

Факт спільного проживання вказаних
осіб не заперечується сторонами по
справі, а також підтверджуються
показами свідків, допитаних при
розгляді справи в суді першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 народила дитину
ОСОБА_5, в свідоцтво про народження якої
відомості про батька були внесені зі
слів матері у відповідності до вимог
ст. 135 Сімейного Кодексу України, так як
остання не перебувала на час
реєстрації актового запису про
народження дитини у зареєстрованому
шлюбі з її біологічним батьком.

Згідно довідки (а.с. 10) ОСОБА_5 26.02.2011 року
була охрещена в Українській
греко-католицькій церкві
Києво-Вишгородської архиєпархії -
Церква ОСОБА_6 і в графі батьки було
внесено запис: мати - ОСОБА_3 та батько -
ОСОБА_4.

Із листа завідуючого амбулаторії
Писарівської АЗПСМ вбачається, що
протягом 2010-2012 років амбулаторію
відвідували ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у зв'язку
із проведенням щеплення їхньої дочки
ОСОБА_7, а також охарактеризовано
ОСОБА_4 як турботливого та уважного
батька.

Крім того, факт визнання ОСОБА_4 свого
батьківства щодо доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, який представляв дитину
виключно, як свою доньку, брав
безпосередню участь у її вихованні та
забезпеченні її потреб, відвідував
амбулаторію з дитиною, брав участь у
обряді хрещення, як батько дитини,
проживав однією сім'єю з її матір'ю у
належному їй будинку, підтверджуються
показами свідків, допитаних при
розгляді справи в суді першої
інстанції.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач за життя
сина, вважала ОСОБА_5 своєю онукою,
приймала участь у її житті, святкувала
хрещення та день народження дитини,
дарувала подарунки, як і члени їх
родини, що припинилося лише зі смертю
ОСОБА_4.

Відповідно до актового запису № 5 від
22.02.2013 року, виданого виконавчим
комітетом Писарівської сільської ради
Вінницького району Вінницької області,
зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4.

З матеріалів справи видно, що після
смерті ОСОБА_4 у нотаріальну контору із
заявою про прийняття спадщини
звернулася його мати - ОСОБА_2, яка
зазначила, що крім неї, іншим
спадкоємцем за законом є дитина
померлого - донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
яка проживає в с. Писарівка Вінницького
району Вінницької області.

Вимогами ст. 130 Сімейного Кодексу
України передбачено, що у разі смерті
чоловіка, який не перебував у шлюбі з
матір'ю дитини, факт його батьківства
може бути встановлений за рішенням
суду. Заява про встановлення факту
батьківства приймається судом, якщо
запис про батька дитини у Книзі
реєстрації народжень вчинено
відповідно до частини першої статті 135
цього Кодексу.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо
обґрунтованості заявленого позову та
наявності підстав для встановлення
факту батьківства ОСОБА_4 відносно
дитини ОСОБА_5, а також визнання за
дитиною права на спадкування в порядку
першої черги за померлим спадкодавцем.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження про те, що ухвалене рішення
ґрунтується лише на припущеннях, є
безпідставним, а також не спростовує
висновок суду посилання на не
проведення у справі відповідної
експертизи, оскільки згідно ч.1 ст. 143
ЦПК України суд призначає експертизу
лише за заявою осіб, які беруть участь у
справі, тоді як позивач відмовилась від
заявленого нею клопотання про
призначення експертизи, а також
відповідна заява не була подана
відповідачем у справі, при цьому судом
апеляційної інстанції, останній було
роз'яснено її право заявити про
призначення відповідної експертизи
для встановлення наявності генетичної
спорідненості між нею та малолітньою
дитиною, однак у визначений для цього
термін та під час розгляду справи,
відповідач відповідної заяви не
подала.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тобто ухвалене рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького районного суду
Вінницької області від 04.11.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
В.В. Оніщук

Судді:
/підпис/ В.І. Чорний

/підпис/ В.О. Чуприна

З оригіналом вірно: