Справа № 286/1312/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської
області в складі:

головуючого судді Смиковська Л. О.

з секретарем Деменчук О. Г.,

відповідачем ОСОБА_1

третьою особою ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Овручі справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа - ОСОБА_2 про визнання договору
дарування земельної ділянки дійсним та
визнання права власності на земельну
ділянку , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач просить визнати договір
дарування частки земельної ділянки від
ділянки розміром 0,29 га для
обслуговування 4/25 частини будинку
АДРЕСА_1 - дійсним. Визнати за ним право
власності на земельну ділянку розміром
0,0116 га для обслуговування 4/25 частини
будинку АДРЕСА_1 та ведення ОПГ (0,006 га -
обслуговування та 0,0056 га - ОПГ),
мотивуючи тим, що він не може оформити
на себе земельну ділянку, так як вона
рахується цілою, а на даний час будинок
розділений на три частини, тобто
оформити якимось чином додатковий
договір дарування він не зможе.

В судове засідання позивач не з'явився,
але надав заяву згідно якої просить
справу слухати у його відсутність.

Відповідач в судовому засіданні щодо
задоволення позову не заперечує. На
запитання суду пояснив, що із заявою
про оформлення та реєстрацію права
власності на земельну ділянку, яка йому
була виділена згідно рішення
Кирданівської сільської ради він
нікуди не звертався. На сьогоднішній
день він користується земельною
ділянкою, яка йому дісталася після
проведення сільською радою розподілу
внаслідок поділу житлового будинку між
ним та його колишньою дружиною згідно
рішення суду.

Третя особа в судовому засіданні щодо
задоволення позову не заперечує.

Суд, вислухавши пояснення відповідача,
третьої особи та дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, прийшов до
наступного висновку.

Згідно архівного витягу (а.с.2) рішенням
13 сесії ХХІ скликання Кирданівської
сільської ради народних депутатів
Овруцького району Житомирської
області від 24.12.1993 року ОСОБА_1 передано
безкоштовно у приватну власність
земельні ділянки, що були раніше надані
громадянам у користування в межах
населених пунктів для обслуговування
житлового будинку площею 0,15 га та для
ведення ОПГ площею 0,14 га.

З договору дарування (а.с. 6) вбачається,
що 14 листопада 1998 року ОСОБА_1
подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар 4/25
частини житлового будинку в с. Кирдани
Овруцького району Житомирської
області, які складаються з приміщення
1-3, житловою площею 22,2 кв.м, по АДРЕСА_1.
Ці 4/25 частини житлового будинку
належать дарителю ОСОБА_1 на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок.

Як вбачається з рішення Овруцького
районного суду Житомирської області
від 20.05.1999 року (а.с.7) було виділено
ОСОБА_1 на праві приватної власності із
спільного будинковолодіння АДРЕСА_1:
кладочку 1-6 вартістю 686 грн., кімнату 1-5
вартістю 1515 грн., кімнату 1-4 вартістю 1986
грн., хлів «Б» - відділення площею 16 кв.м
вартістю 1461 грн., хлів «Б» - відділення
площею 18 кв. м - 11643 грн., ? частину
благоустрою вартістю 423 грн., а всього
на 7714 грн. або 40/100 ідеальних часток.
Виділено ОСОБА_2: веранду 1 вартістю 1717
грн., коридор 1-1 - 1057 грн., кухню 1-7 - 1372
грн., кімнату 1-2 - 2388 грн., хлів «Б»-
відділення площею 16 кв.м (гараж) - 1461
грн., ? частину благоустрою - 423 грн., а
всього на 8418 грн. або 44/100 ідеальних
часток.

З довідки № 617 від 03.04.2014 року виданої
виконавчим комітетом Кирданівської
сільської ради Овруцького району
Житомирської області вбачається, що
44/100 будинку, який знаходився по АДРЕСА_1
це той самий будинок, що знаходиться
нині по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, а 4/25
даного будинку належать ОСОБА_4 (а. с. 20).

У своїй заяві на виконання ухвали суду
від 24.03.2014 року про усунення недоліків,
позивач зазначив «…при зверненні про
приватизацію у сільську раду в усному
порядку дізнався, що земля вже
приватизована і на підтвердження цього
звернувся в архів. На виконання іншої
частини ухвали повідомляє, що ОСОБА_1 є
відповідачем, тому що земельна ділянка,
на якій знаходиться і моя частина
будинку приватизована на його ім'я, але
так як будинок має три власники, а
земельна ділянка лише одна, то
відповідач вже не може виготовити
технічну документацію на землю на себе
одного, а я не можу свою частину, так як
ділянка вже приватизована
відповідачем. Щодо третьої особи -
ОСОБА_5, то вона як власник частини
будинку має право так само на частину
земельної ділянки, тобто її інтереси в
даному випадку зачіпаються. Чи буде
вона заявляти якісь вимоги щодо своєї
частини земельної ділянки я не знаю…».

Згідно ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів на
підтвердження своїх вимог позивач не
надав, незважаючи на те, що у
відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не зазначено в позові та не
встановлено в судовому засіданні із
пояснень відповідача та третьої особи,
а також наявних у матеріалах справи
будь-яких доказів, щодо укладання
договору дарування частки земельної
ділянки та визнання договору дарування
частки земельної ділянки від ділянки
розміром 0,29 га для обслуговування 4/25
частини будинку АДРЕСА_1 - дійсним.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених ст.ст.218 та 220 ЦК.
Інші вимоги щодо визнання договорів
дійсними, не відповідають можливим
способам захисту цивільних прав та
інтересів.

Таким чином, зважаючи на викладене
зазначена вимога позивача є
безпідставною та не підлягає
задоволенню.

Стосовно визнання за позивачем права
власності на земельну ділянку розміром
0,0116 га для обслуговування 4/25 частини
будинку АДРЕСА_1 та ведення ОПГ (0,006 га -
обслуговування та 0,0056 га - ОПГ) суд
зазначає.

У відповідності до ч.1 ст.120 ЗК України у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення.

В ч.4 ст.120 ЗК України зазначається, що у
разі набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Згідно ст.125 ЗК України право власності
на земельну ділянку, а також право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування
земельною ділянкою оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (ст.126 ЗК
України).

В судовому засіданні встановлено,
будинок АДРЕСА_1 перебуває у спільній
частковій власності між позивачем,
відповідачем та третьою особою. Як
наслідок цього, земельна ділянка
розміром 0,15 га, що була передана
безкоштовно у приватну власність
відповідача, також перебуває у
спільній частковій власності.

Як вбачається із ст.88 ЗК України
володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою, що
перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Договір про спільну часткову
власність на земельну ділянку
укладається в письмовій формі і
посвідчується нотаріально. Учасник
спільної часткової власності має право
вимагати виділення належної йому
частки із складу земельної ділянки як
окремо, так і разом з іншими учасниками,
які вимагають виділення, а у разі
неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.
Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

У судовому засіданні встановлено, що ні
відповідач, ні третя особа не
заперечують щодо поділу земельної
ділянки, що є спільною частковою
власністю, однак будь-яких документів з
цього питання вони не оформляли.

В силу ст.15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Однак, ні у ході судового засідання, ні
із наявних у матеріалах справи доказів
не вбачається порушення права позивача
щодо визнання за ним права власності на
земельну ділянку для обслуговування 4/25
частини будинку АДРЕСА_1. Відсутні
будь-які докази щодо намагання
позивача, у встановленому
законодавством порядку, оформити право
власності на частину земельної
ділянки.

Таким чином, даний позов є передчасним,
оскільки відсутні докази, які вказують
на порушення права позивача.

Окрім того, суд вважає за необхідне
зазначити, що відповідно до принципу
диспозитивності цивільного
судочинства закріпленого у ст.11 ЦПК
України, особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми правами
щодо предмета спору на власний розсуд.
ОСОБА_2, являючись співвласником
житлового будинку АДРЕСА_1, перебуває у
статусі третьої особи. Позивачем не
заявлено клопотання про її залучення
як співвідповідача по справі, як
наслідок цього, при визнанні за
позивачем права власності на частину
земельної ділянки без участі у справі
належного відповідача, буде порушено
процесуальні та матеріальні права
останньої.

Частиною 1 ст.6 Європейської конвенції з
прав людини передбачено право на
справедливий судовий розгляд, одним з
елементів якого є рівність
процесуального становища сторін, що
беруть участь у спорі.

Участь ОСОБА_2 у справі в якості третьої
особи не забезпечує їй рівності
процесуального становища.

Зважаючи на викладене, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позову за безпідставністю.

Позивач звільнений від сплати судового
збору, як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи (1
категорія) у відповідності до Закону
України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 174, 196, 212-215, 218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2 про визнання
договору дарування земельної ділянки
дійсним та визнання права власності на
земельну ділянку відмовити за
безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана через Овруцький районний суд в
апеляційний суд Житомирської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення виготовлено 14.05.2014
року.

Суддя: Л. О. Смиковська