Справа № 694/516/14-ц
провадження 2/694/211/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н
И

23.04.2014
м. Звенигородка

Звенигородський районний суд,
Черкаської області в складі

головуючого судді - Дудніченко В.М.

при секретарі - Літвін Н.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник неповнолітнього
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Звенигородка,
Черкаської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
зацікавлені особи орган опіки та
піклування Звенигородської
райдержадміністрації на стороні
неповнолітньої відповідачки ОСОБА_4,
Звенигородська державна нотаріальна
контора про визнання недійсним
договору дарування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 просить суд визнати договір
дарування житлового будинку з
надвірними спорудами за адресою
АДРЕСА_1 від 02.09.2011 року посвідчений
державним нотаріусом Звенигородської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі № 1-3101 ,
недійсним.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим,
що має похилий вік, проживав одиноко, по
стану свого здоров'я, потребував
стороннього догляду . Тому у 2011 році
вирішив укласти договір про відчуження
будинку за адресою АДРЕСА_1 на умовах
довічного утримання зі своїм сином
ОСОБА_4, а син запевнив його, що
зобов'язується належним чином
доглядати за ним, повністю утримувати
та надавати необхідне харчування і
забезпечувати належним доглядом.
Наміру при житті відчужувати ОСОБА_4
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не
мав. Про те, що його право на власність
порушено, дізнався лише після смерті
сина ОСОБА_4, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3
року.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
вважає, що позов не підлягає до
задоволення так як позивачем пропущено
строк позовної давності на звернення
до суду.

Представник органу опіки та піклування
Звенигородської райдержадміністрації
як представник неповнолітньої ОСОБА_4
позов визнала, вважає, що визнання
недійсним договору дарування
житлового будинку з надвірними
спорудами інтереси неповнолітньої
ОСОБА_4 не буде порушено.

Представник неповнолітньої ОСОБА_4,
ОСОБА_5 звернулася до суду з письмовим
клопотанням про розгляд справи у її
відсутність, не заперечує, що інтереси
неповнолітньої ОСОБА_4 буде захищати
представник органу опіки та
піклування. Позов визнає повністю, так
як ОСОБА_1 позбавив себе житла,
інтереси неповнолітньої ОСОБА_4 при
отриманні спадщини не буде порушено.

Державний нотаріус Звенигородської
державної нотаріальної контори
звернулася до суду з клопотанням про
розгляд справи у її відсутність, у
вирішення справи покладається на
розсуд суду.

Суд заслухавши позивача, відповідача,
представника органу опіки та
піклування, свідка, вважає, що позов
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 29.03.1962 року проживав у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 що
підтверджується фотокопією свідоцтва
про шлюб серія НОМЕР_1 від 29.03.1962 року.

У ОСОБА_1 у шлюбі народився син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
фотокопією свідоцтвом про народження
виданого звенигородським райбюро ЗАГС
29.03.1962 року серія НОМЕР_2.(а.с.17).

ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що
підтверджується посвідченням серія
НОМЕР_3 виданого 27.07.1997 року (а.с.4).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
виданого відділом ДРАЦС
Звенигородського РУЮ у Черкаській
області від 12.01.2012 року серія НОМЕР_4
(а.с.19).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серія НОМЕР_5 (а.с.18).

ОСОБА_1 04 лютого 1998 року за кошти в сумі
700 гривень придбав земельну ділянку за
адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі - продажу земельної
ділянки від 04.02.1998 року посвідченого
державним нотаріусом Звенигородської
державної нотаріальної контори та
зареєстровано в реєстрі за № 2-278(а.с.5).

На земельній ділянці 300 кв.м. за адресою
АДРЕСА_1 у 2000 році було збудовано
житловий будинок з прибудовою
загальною площею 33,5 м.кв.,житловою
площею 20,9 кв.м. який складається
прибудови «А-1», стіни якого цегляні,
гараж з ганком «Б», сарай з ганком «В»,
погріб «Г», альтанка «Д», літній душ
«Ж», убиральня «З», огорожа 1, ворота з
хвірткою 2, огорожа 3, огорожа 4,
свердловина 5, огорожа 6.

ОСОБА_1 29.01.2002 року отримав свідоцтво
про право власності на житловий
будинок за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності виданого Звенигородською
міською радою Черкаської області від
29.01.2002 року (а.с.8).

ОСОБА_1 15.03.2000 року отримав свідоцтво
про право власності на гараж і службові
приміщення за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності виданого Звенигородською
міською радою Черкаської області від
15.03.2000 року (а.с.9).

30.09.2011 року на ім'я ОСОБА_1 видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку розміром 0,0316 га за
адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
Державним актом на право власності на
земельну ділянку виданого
Звенигородською міською радою 30.09.201
року серія ЯМ № 318235 (а.с.10).

Відповідно до договіру дарування від
02.09.2011 року який посвідчений державним
нотаріусом Звенигородської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі №1-3101 ОСОБА_1
подарував ОСОБА_4 житловий будинок з
ганком та господарськими будівлями,
який складається з жилого будинку з
прибудовою «А-1», стіни якого цегляні,
загальною площею 33,5, житлова площа 20,9
кв.м., з господарськими будівлями: гараж
з ганком «Б», сарай з ганком «Б», погріб
«Г», альтанка «Д», літній душ «Ж»,
убиральня «З», огорожа 1, ворота з
хвірткою 2, огорожа 3, огорожа 4,
свердловина 5, огорожа 6, що
розташований на земельній ділянці
розміром 300 кв.м., яка знаходиться у
приватній власності ОСОБА_1 (а.с.6).

Допитана в судовому засідання свідок
ОСОБА_7 пояснила, що проживає по
сусідству з ОСОБА_1 та відвідує його,
так як він проживає одиноко та потребує
допомоги. До листопада 2013 року ОСОБА_1
відвідував його син ОСОБА_4 та надавав
йому допомогу. Про договір дарування
житлового будинку ОСОБА_1 їй нічого не
говорив.

На даний час ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2
проживає одиноко, що підтверджується
довідкою Звенигородської міської ради
від 21.03.2014 року № 1290 (а.с.20).

Відповідно до довідки №540
лікарсько-консультативної комісії
Звенигородської ЦРЛ ОСОБА_1 потребує
постійного стороннього догляду та має
хронічні захворювання (а.с.21).

На підставі вищенаведених доводів
судом об»єктивно встановлено, що
ОСОБА_1 маючи похилий вік, являючись
інвалідом другої групи, по стану
здоров'я потребував стороннього
догляду, його дружина також була тяжко
хвора і не могла доглядати за чоловіком
ОСОБА_1 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 року,
тому у 2011 році вирішив укласти договір
довічного утримання з сином ОСОБА_4.
Сумнівів у ОСОБА_1 що він підписав
договір довічного утримання не
виникало, так як при житті його син
ОСОБА_4 здійснював належний догляд за
ним та надавав матеріальну допомогу.

Той факт, що ОСОБА_1 наміру при житті
відчужувати житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1 не мав
підтверджується також і тим, що
земельну ділянку розміром 0,0316 га , що
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності він не відчужував, дана
земельна ділянка на даний час
перебуває у його власності, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
виданого Звенигородською міською
радою 30.09.2011 року серія ЯМ № 318235.

Після смерті ОСОБА_4 яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_3 року відкрилася спадщина
на усе його майно в перелік якого
увійшов і житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1.

Лише після смерті сина, ОСОБА_1 стало
відомо коли він звернувся 13.03.2014 року із
заявою до нотаріальної контори про
бажання прийняти спадщину після смерті
сина (а.с.20), що 02.09.2011 року між ним та
ОСОБА_4 було укладено договір дарування
жилого будинку за адресою АДРЕСА_1, а не
договір довічного утримання.

Суд вважає, що на сьогоднішній день
ОСОБА_1 позбавлений права на єдине
житло на яке мав право особистої
власності.

Відповідно до положення ст. 261 ЦК
України перебіг позовної давності
щодо вимог про визнання правочинів
недійними обчислюється не з моменту
вчинення правочину, від дня коли особа
дізналася або могла дізнатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Така ж правова позиція закріплена п.28
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», що
перебіг позовної давності щодо вимог
про визнання правочинів недійсними
обчисляється не з моменту вчинення
правочину, а відповідно до частини
першої ст.261 ЦК України - від дня коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не
пропустив строк позовної давності на
звернення до суду з захистом
порушеного права, так як дізнався, що
його право на власність порушено,
після смерті сина ОСОБА_4 яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_3 року при подачі заяви до
нотаріальної контори тобто 13.03.2014 року.

Відповідно до вимог ч.1 ст.229 ЦК України
якщо особа, яка вчинила правочин,
помилялася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Отже, виходячи із змісту статей 203,717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Відповідно до п. 19 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вбачається , що
відповідно до статей 229 - 233 ЦК України
правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

На підставі наведеного та
враховуючи, судом встановлено, що
домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на
дарування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 не було, при житті
ОСОБА_1 не мав наміру передати
безоплатно майно іншій особі у
власність, а мав намір передати майно
синові лише після того як він належним
чином, догляне його до смерті. Також
враховуючи, що ОСОБА_1 на даний час
залишився одиноким, будучи інвалідом 11
групи по стану здоров'я, був
позбавлений утримання і догляду, також
залишився без особистого житлового
будинку. Суд приходить до висновку, що
договір дарування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 від 02.09.2011 року слід
визнати недійним.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового
збору на користь держави за розгляд
справи в суді на підставі п.8 ст.4 Закону
України «Про судовий збір».

Відповідно ст. 8 Закону України «Про
судовий збір» та ч.1,ч.3 ст. 82 ЦК України
суд, враховуючи майновий стан сторони,
може своєю ухвалою зменшити розмір
належних до оплати судових витрат,
пов»язаних з розглядом справи, або
звільнити від оплати.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 на даний час є
неповнолітня, не працює, не має
самостійного заробітку тому суд вважає
за необхідне звільнити її від сплати
судового збору на користь держави за
розгляд справи в суді.

Також враховуючи майновий стан ОСОБА_2
суд вважає за можливе зменшити
належний до сплати розмір судового
збору на користь держави за розгляд
справи в суді до 1 462грн. 19 коп..

На підставі викладеного та ст. 203,215,
219-235,261, 717 ЦК України , Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 82, 208, 209, 212-215
ЦПК, ст. 4,8 Закону України «Про судовий
збір» суд -

в и р і ш и в :

Позов задоволити. Визнати договір
дарування від 02.09.2011 року посвідчений
державним нотаріусом Звенигородської
державної нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі №1-3101
житлового будинку з ганком та
господарськими будівлями, який
складається з жилого будинку з
прибудовою «А-1», стіни якого цегляні,
загальною площею 33,5, житлова площа 20,9
кв.м., з господарськими будівлями :
гараж з ганком «Б», сарай з ганком «Б»,
погріб «Г», альтанка «Д», літній душ
«Ж», убиральня «З», огорожа 1, ворота з
хвірткою 2, огорожа 3, огорожа 4,
свердловина 5, огорожа 6 , що
розташований на земельній ділянці
розміром 300 кв.м., яка знаходиться у
приватній власності ОСОБА_1,
кадастровий номер земельної ділянки
:01:004:0986 за адресою АДРЕСА_1,-
недійсним.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового
збору на користь держави за розгляд
справи в суді на підставі ст.4 Закону
України «Про судовий збір».

Звільнити неповнолітню ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 від сплати судового збору
на користь держави за розгляд справи в
суді на підставі ст. 82 ЦПК України та ст.
8 Закону України «Про судовий збір».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в сумі 1462 грн. 19 коп. за
розгляд справи в суді.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Черкаського
апеляційного суду на протязі 10 днів з
дня його оголошення.

Повний текст рішення виготовлено 25.04.2014
року.

Суддя