Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Кузнєцова В.О.,

суддів: Дербенцевої Т.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Кадєтової О.В.,
Мартинюка В.І.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
повернення безпідставно отриманих
коштів

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника на рішення апеляційного
суду Житомирської області від 10 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_4 про
повернення безпідставно отриманих
коштів.

Мотивував вимоги тим, що у рахунок
домовленості щодо придбання у
відповідача житлового будинку АДРЕСА_1
вартістю 7 000 доларів США він передав
йому за розпискою 5 000 доларів США та
16 000 грн.

Посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу між ними укладено не
було, правова підстава, на якій кошти
набуті відповідачем відпала, позивач
просив стягнути із ОСОБА_4 безпідставно
отримані кошти у розмірі 5 000 доларів
США та 16 000 грн.

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 22
жовтня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
кошти, отримані без достатньої
правової підстави, у розмірі 55
965 грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 10 грудня
2013 року рішення Романівського
районного суду Житомирської області
від 22 жовтня 2013 року скасовано
та ухвалено нове про відмову у позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що між
сторонами у справі було укладено
нікчемний правочин, у визнанні якого
дійсним було відмовлено судом.
Враховуючи те, що за нікчемним
правочином відповідач отримав кошти у
розмірі 5 000 доларів США та 16 000 грн,
обов'язок щодо повернення ним указаної
суми встановлений п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що відповідачем не було надано
доказів визнання укладеного правочину
недійсним або його розірвання, тому
правовідносини сторін регулюються
нормами зобов'язального права, які
застосовуються до окремих видів угод, а
не ст. 1212 ЦК України.

Таких висновків апеляційний суд дійшов
внаслідок неправильного застосування
ст. 1212 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК
України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК
України тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених
ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, ст. 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов Верховний
Суд України у постанові від 2
жовтня 2013 року, яка прийнята за
результатом перегляду судових рішень
з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-88цс13,
та в силу імперативних положень ст. 360-7
ЦПК України є обов'язковою у
правозастосуванні.

Встановлено, що ОСОБА_3 передав ОСОБА_4
за розпискою 5 000 доларів США
та 16 000 грн з метою придбання у
відповідача житлового будинку АДРЕСА_1
вартістю 7 000 доларів США (а.
с. 98).

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 22
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 3 липня 2013
року, відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу жилого
будинку АДРЕСА_1 з тих підстав, що форма
укладення такого правочину передбачає
одночасно і нотаріальне посвідчення, і
державну реєстрацію, що унеможливлює
визнання договору дійсним за рішенням
суду згідно ч. 2 ст. 220 ЦК України.

Сторонами не було дотримано форми
укладення договору купівлі-продажу
житлового будинку, передбаченої ст. 657
ЦК України (у редакції станом на момент
виникнення спірних правовідносин), що
має наслідком його нікчемність
(ст. ст. 203, 210, 215 ЦК України).

Враховуючи викладене, виконання за
нікчемним правочином є безпідставним,
отримане у порядку такого виконання
підлягає поверненню iншiй стороні
згідно положень ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд припустився помилки у
застосуванні норм матеріального права
та безпідставно скасував ухвалене
згідно із законом рішення суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 10 грудня 2013
року скасувати, а рішення
Романівського районного суду
Житомирської області від 22
жовтня 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.П. Дербенцева

Т.Л. Ізмайлова

О.В. Кадєтова

В.І. Мартинюк