АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2987/14
Справа № 2-175/3649/13
Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м.
Дніпропетровськ

28 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів
- Кіктенко Л.М., Осіяна О.М.

при
секретарі - Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 05 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
визнання права власності на нерухоме
майно нажите в період шлюбу та
визначення часток у спільній сумісній
власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_5 звернулися до суду з
апеляційною скаргою, в якій просять
рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
05.12.2014 року – скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити позивачу в
задоволенні його позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необгрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, відповідачка вважає, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи /а. с. 68-70/.

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від
05.02.2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволені.

Суд визнав земельну ділянку
площею 0,1100 га, кадастровий номер
020040008, розташовану за адресою:
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, сел. Дослідне,
вул. Запорізька, 7, - об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_3 і ОСОБА_6

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на
? частину земельної ділянки площею 0,1100
га, кадастровий номер 020040008,
розташованої за адресою:
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, сел. Дослідне,
вул.Запорізька,7.

Також, судом вирішено питання щодо
судових витрат по справі / а. с. 63-65 /.

Судом встановлено, що 15.07.2006 року
ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб від 15.07.2006 року / а. с. 9 /. Спільних
дітей від шлюбу подружжя не мало.

Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 06.03.2007 року,
посвідченого в нотаріальному порядку,
ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_7 та ОСОБА_8
земельну ділянку площею 1100 кв. м., яка
розміщена на території
Новоолександрівської сільської Ради
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області в с.
Дослідне по вул. Запорізькій № 7 та
призначена для будівництва і
обслуговування господарських будівель
та споруд / а. с.7 /.

На підставі зазначеного договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
06.03.2007 року ОСОБА_6 26.11.2007 року отримала
на своє ім’я Державний акт на право
власності на вище вказану земельну
ділянку / а. с. 8 /.

ОСОБА_6 померла 01.08.2010 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть від 06.08.2010 року / а. с. 10 /.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, зокрема на спірну земельну
ділянку площею 1100 кв.м., що розташована
на території Новоолександрівської
сільської Ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області, в с.
Дослідне по вул. Запорізькій,7.

Ще за життя – 07.05.2011 року ОСОБА_6 склала
заповіт, що посвідчений в
нотаріальному порядку, яким все своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що їй
буде належати на день смерті і на що за
законом вона матиме право, заповідала
своїм дітям - відповідачам по справі,
тобто ОСОБА_4 та Іванютіній (нині Ламаш)
ОСОБА_9 в рівних частинах кожній / а. с. 11
/.

Як позивач ОСОБА_3, так і відповідачки
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, у встановлений
законом строк, звернулися до Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини /а. с. 53,54,55/,
внаслідок чого була відкрита спадкова
справа № 778/2010 /а. с. 51-56/.

Оскільки, між сторонами виник спір
відносно спадкового майна, то
свідоцтва про права власності на
спадкове майно нікому із спадкоємців
видані не були / а. с. 37 /.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК
України у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

Підставою набуття подружжям права
спільної сумісної власності є лише
одна обставина: набуття (придбання)
майна за час шлюбу, крім випадків
встановлених законом або договором.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Стаття 321 ЦК України передбачає, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За таких обставин та
виходячи з вище зазначених норм
матеріального права, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду – залишити без змін, з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з’ясував
права та обов’язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
відповідачки та її представника не
можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вони зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці та особистого тлумачення
апелянтами норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об’єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

Доводи викладені в апеляційній скарзі
не спростовують висновки суду першої
інстанції.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_5 в апеляційній
скарзі на те, що ні ОСОБА_2, ні її сестра
ОСОБА_4 не є належними відповідачами по
справі, а тому позов ОСОБА_3 не підлягає
задоволенню, - не можуть бути прийняті
до уваги, так як є надуманими та такими,
що не відповідають нормам
матеріального і процесуального права,
оскільки позовні вимоги пред’явлені
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 і ОСОБА_4, як до
спадкоємців померлої його дружини –
ОСОБА_6, тобто у відповідності з
вимогами чинного законодавства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, а рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 05
лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

СУДДІ: