АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/ 2138 / 14
Доповідач Кукліна Н.О.
Справа №645 / 4801 /13-ц
Головуючий 1 інстанції Алфьорова
Категорія: стягнення сум
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Кукліної Н.О.

С у д д і в
Черкасова В.В.

Пономаренко Ю.А.

При
секретарі Каплоух Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
стягнення інфляційних збитків та 3%
річних у зв'язку із невиконанням
грошового зобов'язання та збитків у
зв'язку із зміною валютного курсу

по апеляційним скаргам ОСОБА_3,
ОСОБА_5

на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 31 січня
2014 року

В С Т А
Н О В И Л А :

В травні 2013 року позивачі
звернулися в суд з позовом до ОСОБА_5
про стягнення на їх користь солідарно
інфляційних втрат та 3% річних у зв'язку
із невиконанням грошового зобов'язання
та збитків у зв'язку із зміною
валютного курсу, викликаних
невиконанням боржником рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 29 січня 2008 року про стягнення з
відповідача на їх користь суми боргу в
розмірі 50500 грн. , еквівалентну на час
ухвалення рішення 10000 дол.США.
Відповідач ухиляється від виконання
судового рішення та не повертає
грошові кошти, взяті у борг на підставі
письмової розписки від 25 листопада 2005
року. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання
повинен сплати інфляційні втрати, які
за період з 30 січня 2008 року по 20 травня
2013 року складають 21500,38 грн., 3% річних в
сумі 8087,86 грн. Також позивачі просили
відшкодувати збитки у зв'язку із зміною
валютного курсу , який станом на
травень 2013 року складав 799,3 грн. за 100
дол.США, тому позивач повинен їм
повернути 10000 грн., еквівалентних 79930
грн., що за мінусом 50500 грн.. складає 29430
грн.

Відповідач проти позову
заперечував, вказував, що рішення суду
першої інстанції про стягнення на
користь позивачів грошової суми,
апеляційним судом Харківської області
7 серпня 2008 року було змінено. Рішення
суду першої інстанції до негайного
виконання не допускалося. Стягувач
звернувся до виконавчої служби лише у
вересні 2008 року. За його , ОСОБА_5,
скаргами дії державного виконавця по
примусовому виконанню судового
рішення визнавалися незаконними. На
вимогу державного виконавця ним для
збуту на виконання судового рішення
передана книжкова продукція,
авансувати реалізацію якої позивачі
відмовилися. Факт навмисного ухилення
божника ОСОБА_5 від виконання рішення
не встановлено. Позивачі зверталися в
суд про видачу дублікату виконавчого ,
який у судовому порядку за його заявою
визнаний таким , що не підлягає
виконанню. Підстав для присудження
інфляційних втрат та 3% річних з 30 січня
2008 року у суду першої інстанції не було.
Відсутність його вини у невиконанні
судового рішення унеможливлює
застосування будь- яких штрафних
санкцій, в тому числі і положень ст. 625
ЦК України.( а.с.38-40)

Рішенням Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто
солідарно на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
ОСОБА_5 за період з 30 січня 2008 року по 20
травня 2013 року інфляційні втрати у
розмірі 21500,38 грн., 3% річних у розмірі
8007,86 грн. та судовий збір у розмірі 295
грн. В частині вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення збитків у зв'язку
із зміною валютного курсу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про зміну рішення
суду першої інстанції та ухваленні
судом апеляційної інстанції нового
рішення про задоволення позову
повністю в частині вимог про стягнення
збитків у зв'язку із зміною валютного
курсу в сумі 29430 грн.. Позивачі довели
заподіяння відповідачем внаслідок
протиправної поведінки , пов'язаною із
неповерненням в строк 10000 дол.США,
взятих в борг, та невиконанням судового
рішення про стягнення еквівалентної
10000 дол.США на 2008 рік грошової суми в 50500
грн. Обов'язок доведення своєї
невинуватості покладається на
відповідача, який не довів, що в
невиконанні грошового зобов'язання,
яке призвело до матеріальних втрат
позивачів, відсутня вина боржника.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про відмову в позові
через відсутність умов для
застосування до спірних правовідносин
вимог ст. 625 ЦК України, яка передбачає
цивільно-правову відповідальність за
винне невиконання грошового
зобов'язання. Його заперечення проти
позову щодо не визначення у рішенні
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 29 січня 2008 року про стягнення 50500
грн. грошової суми, що стосується
кожного із відповідачів. За його
скаргою дії державного виконавця
визнавалася неправомірними. Також
виконавчий лист, що виданий на
виконання судового рішення, за його
заявою також визнаний таким , що не
підлягає виконанню. На примусовому
виконанні знаходить виконавчий лист,
виданий 3 грудня 2010 року. Тому підстав
для стягнення інфляційних втрат та 3%
річних за період, починаючи з 30 січня
2008 року, немає.

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення сторін, обговоривши
наведені в скарзі доводи та
заперечення, перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційні скарги не
підлягаючими задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що на підставі
письмової розписки від 25 листопада 2005
року позивачі передали в борг 10000
дол.США. Заочним рішенням
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 29 січня 2008 року, залишеним без змін
рішенням апеляційного суду
Харківської області від 7 серпня 2008
року , з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 стягнуто 50500 грн. , грошовий
еквівалент 10000 дол.США , одержаний
відповідачем за договором позики . На
виконання судового рішення про
стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4 50500 грн. видано 3 грудня 2010 року
виконавчий лист та дублікат
виконавчого листа, по яким державним
виконавцем відкрито виконавчі
провадження. Ухвалою Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 25 лютого
2013 року заява ОСОБА_5 задоволена
частково. Визнано таким , що не підлягає
виконанню дублікат виконавчого листа,
виданий судом 3 грудня 2010 року, з
підстав недопущення подвійного
стягнення з боржника однієї і тієї ж
грошової суми за двома виконавчими
документами. На підставі виконавчого
листа від 3 грудня 2010 року державною
виконавчою службою відкрито виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 боргу в сумі 50500
грн. , яке виконанням не закінчено.
Рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 50500 грн. набуло
законної сили, проте відповідач ні в
добровільному, ні в примусовому
порядку обов'язок зі сплати грошової
суми, покладений на нього в судовому
порядку, не виконав.

Згідно до ч.1 статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Грошове зобов'язання - це
зобов'язання боржника заплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством
України.

Згідно з приписами частини 1 статті
509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому боржник
зобов'язаний вчинити на користь
кредитора певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Частиною 2 зазначеної статті
встановлено, що зобов'язання виникає з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Частиною 5 вказаної статті визначено,
що у випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

Інфляційні нарахування на суму
боргу та сплата трьох процентів річних,
передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України є
спеціальним видом цивільно-правової
відповідальності, не мають характеру
штрафних санкцій та є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації від знецінення грошових
коштів та за користування коштами,
належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на відсутність в правових
нормах такої підстави припинення
зобов'язання, як ухвалення судом
рішення про задоволення вимог
кредитора, слід дійти висновку, що
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконане боржником, не припиняє
правовідносин сторін договору, не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ця правова позиція наведена у
Постановах Верховного суду України
від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10, від
4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11, від 12
вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11, від 24
жовтня 2011 р. у справі №3-89гс11, від 14
листопада 2011р. у справі №3-116гс11, від 23
січня 2012 р. у справі № 3-142гс11, яка згідно
до ст. 360-7 ЦПК України обов'язкова для
застосування судами при вирішенні
справ з подібними правовідносинами.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо виникнення між сторонами
грошового зобов'язання на підставі
судового рішення на суму 50500 грн. та
застосування до боржника ОСОБА_5 , що
прострочив виконання такого
зобов'язання, негативних наслідків,
установлених частиною 2 статті 625 ЦК
України, а саме стягнення інфляційних
втрат та 3% річних.

Заперечення відповідача щодо
недоведеності його вини у невиконанні
судового рішення, оскарження ним дій
державного виконавця, відмову
позивачів одержати в рахунок погашення
боргу його книги судом першої
інстанції перевірялися і правильно
визнані такими , що не звільняють
боржника від сплати інфляційних втрат
та 3% річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання на підставі ч.2
ст.625 ЦК України, застосування якої не
пов'язується із правилами,
встановленими ст.. 614 ЦК України, якою
закріплено принцип вини, як підстава
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги
відповідача не спростовуються.

Згідно до ст..ст. 524. 533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконано
в гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

При вирішенні позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики рішенням суду, яке
набрало законної сили, визначена сума
грошового еквіваленту 10000 дол. США, яка
підлягає сплаті позичальником ОСОБА_5
на користь позивачів у гривнях в
розмірі 50500 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову
про стягнення з ОСОБА_5 збитків у
зв'язку із зміною валютного курсу , суд
першої інстанції правильно виходив із
необґрунтованості вимоги , яка
фактично стосується збільшення
грошової суми на 29430 грн., присудженої
до стягнення на погашення боргу за
договором позики , укладеним між
сторонами в іноземній валюті , з 50500
грн. до 79930 грн.

Висновок суду першої інстанції про
часткове задоволення позову ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 доводами апеляційної скарги
позивача не спростовується.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК
України із повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового .

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першоъ інстанції, визнає , що
рішення судом першої інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст. 308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційних
скарг.

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 31 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді