Справа № 236/432/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Мірошниченко О.В.

при секретарях
Коровченко Г.В.,

Олійник С.М.

за участю представника позивача
адвоката ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Красний Лиман
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Краснолиманської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

14 лютого 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулась до Краснолиманського
міського суду Донецької області з
позовом до Краснолиманської міської
ради про визнання права власності в
порядку спадкування, обґрунтувавши
позовні вимоги наступним.

Рішенням виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради від 12
січня 1962 року ОСОБА_5 було надано право
індивідуального будівництва на
земельній ділянці площею 440 кв.м по
АДРЕСА_1. На підставі зазначеного
рішення між відділом комунального
господарства Краснолиманської міської
ради Донецької області та ОСОБА_5 16
січня 1962 року укладено договір про
надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку.
Будівництво житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
було закінчено до 1966 року. 11 листопада
1995 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5,
який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. ОСОБА_3 є єдиним
спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_5 При зверненні до нотаріальної
контори позивачу було відмовлено в
видачі свідоцтва про право на спадщину
з тих підстав, оскільки відсутні
правовстановлюючи документи на
житловий будинок. Посилаючись на
законодавство, яке діяло на час
закінчення будівництва житлового
будинку, позивач вважає, що підставою
виникнення у ОСОБА_5 права власності на
нерухоме майно був сам факт закінчення
будівництва. Просила позовні вимоги
задовольнити, визнати на нею право
власності на спадкове майно - житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, який розташований по
АДРЕСА_1.

В судове засідання позивач ОСОБА_3, яка
належним чином повідомлена про дату,
час і місце розгляду справи не прибула,
подала суду заяву, в якій просила
розглянути справу без її присутності в
судових засіданнях за участі
представника адвоката ОСОБА_2 (а.с 33).

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат
ОСОБА_2, який діє на підставі ордера (а.с
34), в засіданні суду позовні вимоги
підтримав, навів доводи, викладені в
позовній заяві і просив їх
задовольнити.

В засідання суду відповідач
Краснолиманська міська рада, яка
належним чином повідомлена про дату,
час і місце розгляду справи (а.с 32),
представника не направила, надала
заяву з проханням розглянути справу
без участі представника в судових
засіданнях (а.с. 53).

Дослідивши подані позивачем документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду спору по суті, вислухавши
пояснення представника позивача
встановив фактичні обставини та
відповідні їм цивільні правовідносини,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом достовірно встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням виконавчого комітету
Краснолиманської міської ради від 12
січня 1962 року ОСОБА_5 було надано право
індивідуального будівництва на
земельній ділянці площею 440 кв.м по
АДРЕСА_1 (а.с 17).

На підставі зазначеного рішення між
відділом комунального господарства
Краснолиманської міської ради
Донецької області та ОСОБА_5 16 січня 1962
року укладено договір про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку,
який був нотаріально посвідчений 11
травня 1964 року (а.с .15-16).

18 січня 1962 року на підставі рішення
виконкому міськради від 12 січня 1962
року та договору забудівлі від 16 січня
1962 року був проведений відвід
земельної ділянки в натурі, що
підтверджується актом, складеним
представником технічного бюро
архітектора (а.с 18).

Аналізуючи данні, які містяться в
технічній документації на житловий
будинок, який розташований по АДРЕСА_1,
складеної 25.11.1965 року та 26.04.2013 року суд
приходить до висновку проте, що всі
будівлі були побудовані забудовником
ОСОБА_5 до 1966 року (а.с 4-13).

11 листопада 1995 року між позивачем та
ОСОБА_5 був укладений шлюб (а.с. 20).
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер (а.с 21).

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем за законом,
08.02.2013 року звернулась до приватного
нотаріуса Краснолиманського міського
нотаріального округу з заявою про
прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5
(а.с 41).

Постановою від 17 травня 2013 року про
відмову в вчинення нотаріальної дії
позивачу було відмовлено в видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, оскільки спадкоємцем не було
надано нотаріусу правовстановлюючий
документ на житловий будинок, який
розташований по АДРЕСА_1, як того
вимагають п. п. 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ
Порядку вчинення нотаріальних дії
нотаріусами України (а.с. 24).

За змістом статті 1217 ЦК України на час
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням вважається перехід прав і
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, що померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців); до складу
спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Судом встановлено, що спірний житловий
будинок був збудований у 1965 році.

У 1965 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року «Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Постанова
від 26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
була затверджена Міністерством
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року.

Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції
підлягали реєстрації всі будинки і
домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції).

Отже, за вказаними Указом та Постановою
підставою виникнення у громадянина
права власності на житловий будинок
був сам факт збудування ним цього
будинку з додержанням вимог зазначених
актів законодавства та прийняття
будинку в експлуатацію. Ці правові акти
не пов'язували виникнення права
власності на житловий будинок із
проведенням його реєстрації.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 18
грудня 2013 року по справі № 6-137цс13.

Факт збудування ОСОБА_5 спірного
будинку з додержанням вимог зазначених
актів законодавства та прийняття
будинку в експлуатацію
підтверджується технічною
документацією житлового будинку
АДРЕСА_1, складеною в листопаді 1965 року
інвентаризаційно-технічним бюро м.
Красний Лиман.

Установивши, що будівництво житлового
будинку, який є об'єктом спадщини,
відбувалось відповідно до чинного на
час його будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці на підставі наданого
виконавчим комітетом дозволу на його
будівництво (тобто будинок не є
самовільним будівництвом у розумінні
статті 105 ЦК Української РСР) і що на
момент смерті спадкодавця цей будинок
був повністю збудований і прийнятий в
експлуатацію, проте спадкоємець не
може оформити належне їй право
власності на вказаний будинок в
порядку спадкування відповідно до
вимог закону з тих підстав, що
реєстрація права власності на будинок
відсутня, суд приходить до висновку про
те, що спірний житловий будинок є
об'єктом права власності, а також про
наявність правових підстав для
визнання за спадкоємцем права
власності на цей будинок у порядку
спадкування.

Керуючись ст. ст.1216, 1217 ЦК України,
Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 серпня 1948 року «Про право
громадян на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків»,
постановою Ради Міністрів СРСР від 26
серпня 1948 року «Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків», ст. ст. 10, 11, 15, 60, 61, 209, 213, 214, 215,
218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до
Краснолиманської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН
НОМЕР_1, право власності на житловий
будинок А-1, сіні «а», прибудову «а-1»,
сарай «Б» літню кухню «В», сіні «в»,
огорожу №1 та колодязь №2, які
розташовані на земельній ділянці
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року в м. Красний Лиман Донецької
області.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі, якщо рішення було
постановлено без участі особи, яка його
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Краснолиманського

міського суду Донецької області
О.В. Мірошниченко