Справа №531/669/14-ц
Провадження №4-с/531/1/14
У Х В А Л А

Іменем України

29 травня 2014 року
м.
Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської
області в складі:

головуючого - судді Попова М.С.,

за участю секретаря - Шаршонь Т.М.,

скаржника - ОСОБА_1,

представника скаржника - ОСОБА_2,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на постанову
ВДВС Карлівського РУЮ від 07.02.2014 року
про арешт майна боржника та оголошення
заборони його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на
постанову ДВС Карлівського РУЮ від
07.02.2014 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження з
тих підстав, що на підставі зазначеної
постанови, яка була постановлена в
інтересах стягувача ПАТ КБ
«ПриватБанк», 27.03.2014 року державним
виконавцем Карлівського РУЮ
Пустогородською А.В. складено акт опису
й арешту майна, а саме автомобіля
ЗАЗ-DAEWOO, державний номерний знак
НОМЕР_1, який належить йому та який
перебуває в заставі в ПАТ КБ
«Правекс-Банк» на підставі договору
№1989-088/07Р від 04.09.2007 року. ОСОБА_1 вважає,
що вказаною постановою порушуються
права заставодержателя, ПАТ КБ
«Правекс-Банк», яке має переважне право
на відшкодування заборгованості за
рахунок заставленого майна. В зв'язку з
викладеним, ОСОБА_1 просить скасувати
постанову ВДВС Карлівського РУЮ від
07.02.2014 року в частині рухомого майна
автомобіля ЗАЗ-DAEWOO, державний номерний
знак НОМЕР_1.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його
представник скаргу підтримали в
повному обсязі та просили її
задовольнити.

Представник ВДВС Карлівського РУЮ в
судове засідання не з'явився. Від ВДВС
Карлівського РУЮ надійшло заперечення,
згідно якого просять відмовити в
задоволенні скарги, оскільки вважають
постанову законною і обґрунтованою.

Представники зацікавлених осіб ПАТ КБ
«Правекс-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк»,
які про час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, в судове
засідання не з'явились, причини неявки
суду не відомі. Від ПАТ КБ
«Правекс-Банк» надійшов відзив на
скагу, яким вони повністю скаргу
підтримують та просять її
задовольнити.

Вислухавши скаржника, його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступних
висновків.

Відповідно до ст. 52 ЗУ «Про виконавче
провадження», звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації. У
разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Згідно «Переліку
видів майна громадян, на яке не може
бути звернено стягнення за виконавчими
документами», викладеному в додатку до
вказаного Закону, транспортні засоби
не значаться.

Відповідно до ч. 4 ст. 54 ЗУ «Про
виконавче провадження», про звернення
стягнення на заставлене майно для
задоволення вимог стягувачів, які не є
заставодержателями, державний
виконавець повідомляє
заставодержателю не пізніше
наступного дня після накладення арешту
на майно або якщо йому стало відомо, що
арештоване майно боржника перебуває в
заставі, та роз'яснює заставодержателю
право на звернення до суду з позовом
про зняття арешту із заставленого
майна.

З аналізу цієї норми випливає, що
неповідомлення державним виконавцем
заставодержателя про арешт майна
боржника, що перебуває в заставі, не
тягне за собою неправомірності
постанови про накладення арешту на
майно боржника та оголошення заборони
його відчуження. Крім того, ч. 6 ст. 54 ЗУ
«Про виконавче провадження»
встановлює, що за рахунок коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, здійснюються утримання,
передбачені статтею 43 цього Закону,
після чого кошти використовуються для
задоволення вимог заставодержателя. У
разі якщо заставодержатель не є
стягувачем у виконавчому провадженні,
йому виплачуються кошти після
належного підтвердження права на
заставлене майно. У разі задоволення в
повному обсязі вимог заставодержателя
залишок коштів використовується для
задоволення вимог інших стягувачів у
порядку, встановленому цим Законом.
Тобто, інтереси заставодержателя цими
положенням Закону захищені в повному
обсязі, а на виконання боргових
зобов'язань перед застоводавцем та
кредитором, який є відмінним від
заставодавця, самого ОСОБА_1
оскаржувана постанова не впливає.

Крім того, відповідно до абз. 3 п. 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 26.12.2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», вимоги інших
осіб щодо належності їм, а не боржнику
майна, на яке накладено арешт,
вирішуються шляхом пред'явлення ними
позову боржника та особи, в інтересах
якої накладено арешт, про визнання
права власності на майно і звільнення
його з-під арешту.

Отже, лише ПАТ КБ «Правекс-Банк» має
виключене право, в даному випадку,
подавати позов про звільнення майна
з-під арешту.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне в задоволенні скарги
відмовити.

Керуючись п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 26.12.2003
року «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»,
ст. ст. 52, 54 ЗУ «Про виконавче
провадження», ст. ст. 386-388 ЦПК України,
суддя, -

У Х В А
Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на
постанову ВДВС Карлівського РУЮ від
07.02.2014 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони його відчуження -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення в
апеляційний суд Полтавської області
через Карлівський районний суд.

Суддя