АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3475/14 р.
Головуючий 1 інстанції Федорова О.В.
Справа № 645/3167/13-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Овсяннікової А.І., Коровіна С.Г.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 28 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А
:

В квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що він на підставі довіреності,
виданої йому ОСОБА_5, сплатив від імені
ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 22624,49
грн. присуджені на користь його доньки
ОСОБА_4 за рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 31.05.2011 року, які
він взяв у борг у ОСОБА_3. Оскільки
відповідач не вчиняє жодних дій,
спрямованих на повернення сплаченої
ним від його імені суми боргу, позивач
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

В зв'язку з цим просив стягнути з
відповідача на користь позивача 22850,73
грн. заборгованості.

Представник відповідача заперечував
проти позовних вимог, посилаючись на
те, що ОСОБА_5 дійсно було видано
довіреність від 09.03.2010 року на
представництво його інтересів на ім'я
ОСОБА_1, яка згодом була відкликана. За
цією довіреністю ОСОБА_5 були надані
ОСОБА_1 повноваження, спрямовані на
оформлення та реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_5, а також оформлення
документів, на відчуження
вищевказаного житлового будинку.

03.05.2010 року відповідач виїхав на
лікування до Російської Федерації. Для
сплати витрат, які могли виникнути під
час розгляду або за результатами
розгляду судових справ, а також на
оформлення права власності на будинок,
земельну ділянку, та документів на
відчуження будинку, ОСОБА_5 було
залишено ОСОБА_1 суму грошових коштів у
загальному розмірі 29000,00 грн., оскільки
ОСОБА_1 був його представником та за
довіреністю повинен був представляти
інтереси відповідача та нести певні
витрати. Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 31.05.2011 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто
грошову компенсацію понесених на
відновлення будинку витрат у сумі 22624,49
грн..

ОСОБА_5 не була надано ніяких
розпоряджень своєму довірителю ОСОБА_1
щодо сплати ним стягнутої суми
заборгованості на користь ОСОБА_4,
проте у зв'язку з тим, що жодних звітів
про використання залишених ОСОБА_5
грошових коштів ОСОБА_1 відповідачеві
не надав, а сплата грошових коштів у
сумі 22624,49 грн. на користь ОСОБА_4 за
вказаним рішенням суду за сутністю і є
витратами ОСОБА_5 за судовим рішенням,
вважав, що саме за рахунок залишених
ним коштів позивач і сплатив ОСОБА_4
суму боргу за рішенням суду.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача ОСОБА_3 підтримав позовні
вимоги позивача в повному обсязі і
просив суд задовольнити позов та
наголосив, що спірну суму грошових
коштів для оплати заборгованості
відповідача за рішенням Апеляційного
суду Харківської області від 31.05.2011
року ОСОБА_1 дійсно у нього позичив за
усною домовленістю. Крім того, ОСОБА_3
наголосив, що він особисто був
присутній при перерахуванні грошових
коштів позивачем та особисто біля каси
банку передав йому ці грошові кошти.

Третя особа, що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_4 проти позову
заперечувала в повному обсязі та
просила суд відмовити у його
задоволенні, посилаючись на те, що зі
слів її батька ОСОБА_5 їй відомо, що він
перед від'їздом залишив ОСОБА_1 грошові
кошти, за рахунок яких останнім і була
сплачена заборгованість за рішенням
Апеляційного суду Харківської області
від 31.05.2011 року.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 28 березня 2014 року в
задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати і ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його вимоги, посилаючись на порушення
судом норм процесуального та
матеріального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів на
підтвердження своїх вимог.

Однак, з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.1007 ЦК
України , довіритель зобов'язаний,
якщо інше не встановлено договором
відшкодувати повіреному витрати,
пов'язані з виконанням доручення.

Як встановлено судом і не оспорюється
сторонами, рішенням Харківського
районного суду Харківської області від
30.03.2011 року позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено повністю, зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за кожним,
право власності по 1/2 частині
відновленого та реконструйованого
після пожежі житлового будинку з усіма
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1. В задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 грошову компенсацію
понесених на відновлення будинку
витрат в сумі 22624,49 грн..

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 31.05.2011 року
рішення Харківського районного суду
Харківської області від ЗО березня 2011
року змінено, та скасовано його в
частині визнання права власності за
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, за кожним право
власності по 1/2 частині відновленого та
реконструйованого після пожежі
житлового будинку з усіма
господарськими будівлями та спорудами,
розташованого в АДРЕСА_1. У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 в цій частині
відмовлено. У задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено. В
іншій частині рішення Харківського
районного суду Харківської області від
30.03.2011 року залишено без змін.

Інтереси ОСОБА_5 при розгляді
вищезазначеної справи в суді
представляв ОСОБА_1 на підставі
довіреності від 09.03.2010 р., посвідченої
приватним нотаріусом Харківського
районного нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_9 (а.с.126).

Із тексту цієї довіреності вбачається,
що позивачу відповідачем крім інших
повноважень було надано право
проводити грошові розрахунки, а також
вчиняти всі інші юридично значимі дії,
пов'язані з реалізацією наданих цією
довіреністю повноважень.

На виконання вищезазначеного рішення
суду позивач, який представляв
інтереси ОСОБА_5 на підставі
довіреності при розгляді
вищезазначеної справи в суді, оплатив
за квитанцією № 5141.1.1 від 01.12.2011 року
22624,49 грн., в якій у графі призначення
платежу вказано: "сплата боргу, вик.
лист №2-62/11 від 08.08.2011 ХРС. Пл-к ОСОБА_5 ч/з
ОСОБА_1" (а.с.18).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції сторони не заперечували ,що
рішення суду дійсно було виконано і
виконавче провадження закрито в
зв'язку із його виконанням, оскільки
позивач оплатив суму, стягнуту за
рішенням суду.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційної інстанції ОСОБА_1 надав
оригінал квитанції і про оплату
комісії від 01.12.2011 р. в сумі 226,24 грн.

За таких обставин колегія суддів
вважає, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню сума в
розмірі 22850,73 грн. (22624,49 грн.+ 226,24 грн.).

Доводи представника відповідача
стосовно того, що при укладанні
довіреності ОСОБА_5 залишив ОСОБА_1
певну суму грошей з яких останній і
оплатив ОСОБА_4, яка є дочкою ОСОБА_5, за
рішенням суду суму 22624,49 грн., а тому
підстав для стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 будь-якої суми немає,
колегією суддів не приймаються,
оскільки будь-яких доказів на
підтвердження цих пояснень ним,
відповідно до вимог ст..60 ЦПК України,
не надано.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням по справі
нового рішення, яким позов необхідно
задовольнити.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України з
відповідача на користь позвала
підлягає стягненню судовий збір в сумі
351,21 грн., який складається з 229,41 грн.,
оплаченого в суді першої інстанції та
121,80 грн. - при подачі апеляційної
скарги.

На підставі наведеного та керуючись п.2
ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 28 березня 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
22850,73 грн. (двадцять дві тис. вісімсот
п'ятдесят грн.. 73 коп.) та судовий збір в
сумі 351,21 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -