Справа № 464/8993/14-ц
пр.№ 2/464/1936/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2014 року

Сихівський
районний суд міста Львова

у складі: головуючого - судді Дулебка
Н.І.,

при секретарі - Кріль Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи» про стягнення компенсації за
невикористану відпустку,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з
позовом до відповідача ТзОВ «Львівські
автобусні заводи» про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку в сумі 3 746, 14 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що з березня 2011 року
по квітень 2013 року працювала на посаді
провідного інженера-енергетика у
Відокремленому структурному
підрозділі ТзОВ «Львівські автобусні
заводи». У день звільнення, 17.04.2013 р.
відповідач не провів остаточного
розрахунку, а саме не було виплачено
компенсацію за невикористану
відпустку за 97 календарних дні. У
жовтні 2013 року зверталась із заявою на
підприємство щодо отримання
заборгованої суми, проте жодної
відповіді не отримала.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явилась, представник позивача ОСОБА_3
подала заяву, в якій просить розглядати
справу у їх відсутності, просить позов
задовольнити, не заперечує проти
винесення заочного рішення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, був належним
чином повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення.

На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи у їх
сукупності суд приходить до
переконання, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працювала з березня 2011 року по 17 квітня
2013 року у ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» на посаді провідного
інженера-енергетика. Наказом №41/вк від
17 квітня 2013 року ОСОБА_1 була звільнена
згідно п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою
сторін /а.с.5/. Згідно з вказаним наказом,
ОСОБА_1 підлягає виплата розрахункових
та компенсації за невикористану
відпустку за 97 календарних днів.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільнення працівника виплата всіх
сум, що належать йому, провадиться в
день звільнення, або якщо працівник в
день звільнення не працював, то
зазначені суми мають бути виплачені не
пізніше наступного дня після
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

З наданого позивачем розрахунку за
невикористану відпустку /а.с.9/, а також
індивідуальних відомостей про
застраховану особу ОСОБА_1 /а.с.10-13/, сума
компенсації за невикористану
відпустку (97 днів) становить 3 746, 14 грн.
Позивач зверталась із заявою до
генерального директора ТзОВ
«Львівські автобусні заводи» щодо
виплати вказаної заборгованості, проте
така залишилась без реагування,
компенсація за невикористану
відпустку позивачу не виплачена.

Відповідно до ст.43 Конституції України,
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про працю
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Відповідно до ст.47 Кодексу законів про
працю України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу. У
разі звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи.

Однак, відповідачем не надано жодних
доказів, що ним було виконано вимогу ст.
116 КЗпП України про письмове
повідомлення працівника перед
виплатою належних позивачеві сум при
звільненні. З наведеного, слідує, що
виплата належних працівникові сум не
здійснювалась, а тому позов є
підставним та підлягає до задоволення.

Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК
України, з відповідача на користь
держави необхідно стягнути судові
витрати в справі у розмірі,
встановленому законом України „Про
судовий збір", а саме 243,60 грн., від
сплати яких звільнений позивач.

На підставі ст.43 Конституції України,
статей 116, 233 КЗпПУ, керуючись статтями
10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд,
-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи» на користь ОСОБА_1 компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 3 746
(три тисячі сімсот сорок шість) грн. 14
коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи» в дохід держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача про його перегляд,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання копії вказаного рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий
Дулебко
Н.І.