Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 2-2203/12
Провадження № 22ц/782/412/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Туренка С.І.

при секретарі Щуровій
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 05 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 /третя особа на стороні
відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Друга Свердловська державна
нотаріальна контора Луганської
області/ про визнання спільною
сумісною власністю подружжя
нерухомого майна та визнання права
власності на частку нерухомого майна у
порядку спадкування та за позовом
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до ОСОБА_5 /третя особа
на стороні відповідачів, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Друга Свердловська державна
нотаріальна контора Луганської
області/ про визнання житлового
будинку особистою власністю померлої
особи та визнання права власності на
житловий будинок у порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У червні 2012 року позивачка звернулася
до суду із вказаним позовом, який
згодом уточнила та просила житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв м,
житловою площею 54,1 кв м, з належними до
нього господарськими будівлями й
спорудами, а саме: сарай під літерою
«Д», погріб під літерою «В», гараж під
літерою «Б», вбиральня під літерою «Ж»,
душ під літерою «Г», огорожа № 1,2,
свердловина № 3, замощення І., вартість
якого становить 121302 грн., визнати
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_7 та ОСОБА_8; визнати за нею,
ОСОБА_5, право власності у порядку
спадкування після смерті ОСОБА_8 на: ?
частину вищевказаного житлового
будинку, загальною площею 103,4 кв м,
житловою площею 54,1 кв м, з відповідною
частиною належних до нього
господарських будівель й споруд, а
саме: ? частини сараю під літерою «Д», ?
частини погребу під літерою «В», ?
частини гаражу під літерою «Б», ?
частини вбиральні під літерою «Ж», ?
частини душу під літерою «Г», ? частини
огорожі № 1,2, ? частини свердловини № 3, ?
частини замощення І. та визнати за
позивачем право власності на ? частки
земельної ділянки, загальною площею
0,0636 га, надану для обслуговування
житлового будинку, розташовану за
вищезазначеною адресою.

Підставами позову зазнавала те, що за
життя її мати ОСОБА_8 залишила заповіт
на її користь на все належне
спадкодавцю майно. Позивач у
визначений законом строк як
спадкоємець за заповітом та за законом
1-ї черги прийняла спадщину, подавши до
нотаріальної контори відповідну заяву.

23.07.2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися
до суду із позовом до ОСОБА_5 про
визнання вищезазначеного спірного
житлового будинку особистою власністю
померлої особи ОСОБА_7 та визнання
права власності на вказаний житловий
будинок у порядку спадкування з
належними до нього господарськими
будівлями і спорудами та земельною
ділянкою у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
ОСОБА_7 - по ? за кожним з позивачів.

В обґрунтування своїх вимог
позивачі зазначили, що подружжям
ОСОБА_7 в період шлюбу було побудовано
та введено в експлуатацію спірний
житловий будинок, в якому вони
проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_8
померла, та відкрилась спадщина у
вигляді 1/2 частки вказаного будинку,
спадкоємцями першої черги за законом
були її чоловік ОСОБА_7 та донька від
першого шлюбу - ОСОБА_5, які заяв про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не подавали. ОСОБА_8 прийняв
спадщину у вигляді ? частини спірного
домоволодіння відповідно до ст. 549 ЦК
України (1963 р.), діючого на день
відкриття спадщини, оскільки постійно
проживав у вказаному будинку, тобто
вступив у фактичне управління та
володіння спадщиною. Рішенням
Свердловського міського суду
Луганської області від 16.09.2011 р. було
встановлено факт того, що місцем
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, є
житловий будинок АДРЕСА_1, та те, що
ОСОБА_7 у встановлений законом
шестимісячний строк прийняв спадщину у
вигляді 1/2 частини житлового будинку
АДРЕСА_1.

05.12.2011 р. ОСОБА_7 склав заповіт,
яким заповів все належне йому майно в
рівних частках ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позов було об'єднано в одне провадження
з первісним позовом ОСОБА_5

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції позов ОСОБА_5 задоволено.

Позов ОСОБА_2 i ОСОБА_3 до ОСОБА_5
задоволено частково: визнано за ОСОБА_2
та за ОСОБА_3 за кожною право приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7 на 1/4 частку житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв м,
житловою площею 54,1 кв м, з належними до
нього господарськими будівлями i
спорудами, позначеними в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «Б» - 1/4
частка гаражу, «В» - 1/4 частка погрібу,
«Г» - 1/4 частка душу, «Д» - 1/4 частка
сараю, «Ж» - 1/4 частка вбиральні, №1,2 - 1/4
частка огорожі, №3 - 1/4 частка
свердловини, I - 1/4 частка замощення, та
на 1/4 частку земельної ділянки,
загальною площею 0,0636 га, надану для
обслуговування житлового будинку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:001:0010; у решті
заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти просять
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині визнання за ОСОБА_5
права власності у порядку спадкування
за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_8 на ? частку житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв м,
житловою площею 54,1 кв м, з належними до
нього господарськими будівлями i
спорудами та в частині відмови ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 у задоволенні заявлених вимог
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні
позову та задовольнити у повному
обсязі заявлені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимоги;
стягнути з ОСОБА_5 на користь апелянтів
судові витрати, оскільки судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Доводами апеляційної скарги є те, що
позивачем ОСОБА_5 жодним чином не
підтверджено складення ОСОБА_8
заповіту на користь ОСОБА_5; рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 08.06.2012 року, на
підставі якого було внесено відомості
про заповіт до спадкового реєстру, було
в подальшому скасоване, а заява ОСОБА_5
про прийняття спадщини прийнята
нотаріусом виключно на загальних
підставах як спадкоємця першої черги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суду
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

В судовому засіданні встановлено, що
суд першої інстанції під час ухвалення
рішення виходив з наступних
встановлених фактів та відповідних їм
правовідносин.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України від 16.01.2003 р.
передбачено, що цей Кодекс
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності,
тобто після 01.01.2004 року.

Оскільки мати позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року та
правовідносини щодо спільного
сумісного майна подружжя та спадщини,
яка відкрилася після смерті
спадкодавця ОСОБА_8 виникли до набрання
законної сили Сімейного кодексу
України 2004 р. та Цивільного кодексу
України в редакції 2004 р., суд вірно до
спірних правовідносин застосував
положення Кодексу законів про шлюб та
сім'ю /1969 р./ та ЦК України в редакції 1963
р.

Судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що позивач ОСОБА_5 та ОСОБА_8
є рідними донькою та матір'ю. Зазначене
підтверджено і наявними в матеріалах
справи відповідними письмовими
доказами /а.с. 7, 8, 9/.

З 29 травня 1970 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
перебували у шлюбі /а.с. 8/, під час якого
побудували житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.
13-14, 15, 16/.

Згідно Витягу з реєстру прав власності
на нерухоме майно право власності на
спірний житловий будинок
зареєстровано в цілому за ОСОБА_7 на
підставі договору про надання у
безстрокове користування земельної
ділянки /реєстр. 1255/19.02.1979 року/
Свердловська держнотконтора/ /а.с. 16/.

Відповідно до Державного акту на
земельну ділянку серії ЛГ 073969, виданого
10 червня 2004 року ОСОБА_7 на підставі
рішення Свердловської міської ради
Луганської області від 24.10.2003 р. за № 170,
останньому надана у власність земельна
ділянка площею 0,0636 га, розташована за
адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування
спірного житлового будинку /а.с. 19/.

Згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 30.08.1996 року, виданого
Відділом реєстрації актів
громадянського стану м. Свердловська
Луганської області, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2
року померла /а.с. 6/.

Відповідно до повного витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про шлюб щодо актового
запису про смерть від 17.05.2012 року ОСОБА_7
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року /а.с. 10-11/.

За життя ОСОБА_7 05.12.2011 року склав
заповіт на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3
щодо всіх належних йому на момент
складення цього заповіту прав та
обов'язків, а також тих прав та
обов'язків, які можуть належати йому в
майбутньому, та усього його майна, який
посвідчено приватним нотаріусом
Свердловського міського нотаріального
округу Луганської області /а.с. 101/.

Судом першої інстанції з посиланням на
застосування до спірних правовідносин
вимог ст.ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та
сім'ю України /1969 р./, згідно яких майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю; кожен з
подружжя має piвні права володіння,
користування i розпорядження цим
майном; в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їx частки визнаються рівними, вірно
встановлено, що спірне домоволодіння є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_7, і в цій частині рішення суду
ніким не оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 у
повному обсязі та визнаючи за нею право
приватної власності у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 на ? частки
спірного домоволодіння та на ? частку
земельної ділянки, суд першої
інстанції виходив з доведеності
протягом розгляду справи позивачем
ОСОБА_5 наявності заповіту її матері
ОСОБА_8 та прийняття першою спадщини,
яка відкрилася після смерті її матері,
у встановленому законом порядку.

Проте, такі висновки суду не
ґрунтуються на вимогах закону та
матеріалах справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування /зі
збереженням її цільового призначення/
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, … в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі /ч. 1 ст. 11 ЦПК України/ і кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень / ч. 3 ст. 10
ЦПК України/.

Як свідчать матеріали справи,
позивачем ОСОБА_5 не заявлялися позовні
вимоги про визнання спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_8 земельної
ділянки загальною площею 0,0636 га, надану
для обслуговування житлового будинку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вказану
земельну ділянку було зареєстроване за
ОСОБА_7 на підставі рішення
Свердловської міської ради Луганської
області від 24.10.2003 р. за № 170, тобто після
відкриття спадщини після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8, на яку
претендує позивачка ОСОБА_5

Матеріали справи не містять
будь-яких доказів того, що спірна
земельна ділянка є спадковим майном, що
залишилася після смерті ОСОБА_8

За таких умов у суду не було
підстав для визнання за ОСОБА_5 права
власності в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_8 на
частку земельної ділянки.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляду інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Враховуючи вказані вимоги закону
та принцип диспозитивності цивільного
судочинства, визначений ст. 11 ЦПК
України, у суду першої інстанції не
було підстав розглядати питання про
наявність, а фактично дійсність
заповіту, складеного 21 травня 1994 року
ОСОБА_8 і посвідчененого 21 травня 1994
року Другою Свердловською державною
нотаріальною конторою Луганської
області на користь ОСОБА_5, адже
рішенням апеляційного суду Луганської
області від 28 листопада 2012 року
відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_5
до Другої державної нотаріальної
контори про визнання вказаного
заповіту дійсним /а.с. 104/. Крім того,
позивачем ОСОБА_5 не заявляли будь-які
вимоги щодо існування або дійсності
заповіту її матері в межах розгляду
теперішньої справи.

Проте, колегія суду зауважує
наступне.

На час звернення ОСОБА_5 до суду із
позовом /26.06.2012 року/ було чинним
рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 08.06.2012 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до Другої
державної нотаріальної контори про
визнання заповіту дійсним, яким було
визнано заповіт, складений ОСОБА_8 21
травня 1994 року у м. Червонопартизанську
у присутності державного нотаріусу
другої державної нотаріальної конторі
Власової В.А., зареєстрований в
державному реєстрі на № 821 згідно з
якого все майно, яке їй належить на день
смерті вона заповіла ОСОБА_5, дійсним
/а.с. 141/.

В своїй позовній заяві ОСОБА_5
вказує на те, що вона є як спадкоємцем
за заповітом, так і за законом першої
черги після смерті своєї матері -
спадкодавця ОСОБА_8

Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР,
чинного на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_8, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.
Спадкоємство за законом має місце, коли
і оскільки воно не змінено заповітом.
Спадкоємцями за законом першої черги є,
в рівних частках, діти та дружина
померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554 ЦК
УРСР визнавалося, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вищевказані дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини. В
разі неприйняття спадщини спадкоємцем
за законом або за заповітом або
позбавлення спадкоємця права
спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього
Кодексу) його частка переходить до
спадкоємців за законом і
розподіляється між ними в рівних
частках. Якщо спадкодавець заповідав
усе своє майно призначеним ним
спадкоємцям, то частка спадщини, яка
належала б спадкоємцеві, який відпав,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними в
рівних частках.

Відповідно до статті 553 ЦК УРСР
спадкоємець за законом або за
заповітом в праві був відмовитися від
спадщини протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини. Вважалося, що
відмовився від спадщини той
спадкоємець, який не вчинив жодної з
дій, що свідчить про прийняття
спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за
заповітом, так і за законом було правом
спадкоємця й залежало виключно від
його власного волевиявлення. Для
прийняття спадщини необхідне
волевиявлення спадкоємця і здійснення
ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може
бути виражено фактично, коли
спадкоємець протягом строку,
встановленого для прийняття спадщини,
не здійснює дій, що свідчать про намір
прийняти спадщину, або може бути
виражено явно, коли спадкоємець шляхом
подачі заяви в нотаріальну контору
виражає свою незгоду прийняти
спадщину.

Воля спадкоємця ОСОБА_5 знайшла своє
вираження в поданій нею 14 лютого 1997
року до нотаріальної контори заяві про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті 29 серпня 1996 року її матері і
спадкодавця ОСОБА_8 /а.с. 53/.

У вказаній заяві йдеться про заповіт,
посвідчений 2-ю Свердловською
державною нотаріальною конторою 21
травня 1994 року, реєстр. № 821.

Також в заяві зазначено, що вказаною
заявою спадщину ОСОБА_5 приймає, а на
підставі ст. 22 КпШС України право на
спадщину має ОСОБА_7 /а.с. 53/.

За таких умов, коли ОСОБА_5 було
своєчасно вчинено дію, яка свідчить про
прийняття нею спадщини, на час розгляду
існує рішення про відмову у визнанні
заповіту на її користь дійсним, вона є
спадкоємцем першої черги після смерті
своєї матері ОСОБА_8, судова колегія
вважає за необхідне захистити
оспорювані спадкові права ОСОБА_5
шляхом визнання за нею право приватної
власності в порядку спадкування після
смерті своєї матері за законом.

Визнаючи розмір її частки у праві
власності на спадкове майно, судова
колегія враховує, що відповідно до
ст.ст. 1220-1221 ЦК України спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою.

Згідно вимог ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття,
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1261 у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у
спадщини кожного із спадкоємців є
рівними.

Матеріали справи містять відомості про
те, що за життя ОСОБА_7 звертався із
заявою про встановлення факту місця
відкриття спадщини та прийняття
спадщини після смерті своєї дружини
ОСОБА_8, яку згодом було залишено без
розгляду у зв'язку із його смертю /а.с.
45/.

Проте, згідно копії домової книги за
адресою АДРЕСА_1 01 серпня 1985 року було
зареєстровано ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_1
року знято з реєстрацієї у зв'язку із
смертю.

Судова колегія доходить висновку про
те, що згідно з положеннями ст. ст. 549, 554
ЦК УРСР ОСОБА_7 прийняв спадщину після
смерті своєї дружини.

Отже, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_8 як
донька та чоловік відповідно на ?
спірного будинки з відповідною часткою
господарських споруд, а ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - спадкоємцями за заповітом
після смерті ОСОБА_7 в рівних частках на
належні йому ? частки будинку з
відповідною часткою господарських
споруд і на земельну ділянку в цілому.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3/ невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4/ порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області від 05 грудня 2013 року
змінити, скасувавши його в частині
визнання за ОСОБА_5 право приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
року ОСОБА_8 на 1/2 частку житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 103,4 кв м,
житловою площею 54,1 кв м, з належними до
нього господарськими будівлями i
спорудами, позначеними в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «Б» - ?
частка гаражу, «В» - 1/2 частка погрібу,
«Г» - 1/2 частка душу, «Д» - 1/2 частка
сараю, «Ж» - 1/2 частка вбиральні, №1,2 - 1/2
частка огорожі, №3 - 1/2 частка
свердловини, I - 1/2 частка замощення та
на 1/2 частку земельної ділянки,
загальною площею 0,0636 га, надану для
обслуговування житлового будинку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1,
кадастровий номер :02:001:0010.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким визнати за ОСОБА_5 право приватної
власності у порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року
ОСОБА_8 на 1/4 частку житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 103,4 кв м, житловою
площею 54,1 кв м, з відповідною часткою
належних до нього господарських
будівель i споруд, позначених в плані
земельної ділянки технічного паспорту
житлового будинку під літерами: «Б»
гаражу, «В» - погрібу, «Г» - душу, «Д» -
сараю, «Ж» - вбиральні, №1,2 - огорожі, №3 -
свердловини, I - замощення.

Змінити рішення в частині визнання за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7 за кожною на 1/4 частку
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 103,4
кв м, житловою площею 54,1 кв м, з
належними до нього господарськими
будівлями i спорудами, позначеними в
плані земельної ділянки технічного
паспорту житлового будинку під
літерами: «Б» - 1/4 частка гаражу, «В» - 1/4
частка погрібу, «Г» - 1/4 частка душу, «Д»
- 1/4 частка сараю, «Ж» - 1/4 частка
вбиральні, №1,2 - 1/4 частка огорожі, №3 - 1/4
частка свердловини, I - 1/4 частка
замощення, збільшивши частки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 в праві приватної власності на
спадщину в цій частині до 3/8 кожної.

Змінити рішення в частині визнання за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права приватної
власності у порядку спадкування за
заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_7 за кожною на 1/4 земельної
ділянки, загальною площею 0,0636 га,
надану для обслуговування житлового
будинку, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:02:001:0010, збільшивши частки ОСОБА_2
та ОСОБА_3 в праві приватної власності
на спадщину в цій частині до 1/2 кожної.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: