Справа № 686/4919/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування,
-

в с т а н о в и в :

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з вище вказаним позовом, в якому
просив визнати недійсним договір
дарування житлового будинку з
надвірними будівлями за АДРЕСА_1,
зареєстрований в реєстрі № 1 - 2905 у
зв'язку із тим, що він укладався під
впливом насильства.

В судовому засіданні позивач та його
представник заявлені вимоги
підтримали і просять задовольнити,
пояснивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
матір сторін ОСОБА_5 Вступивши в
спадкові права після смерті матері,
позивач вклав значні кошти в
реконструкцію спірного будинку та
ремонтні роботи для приведення житла в
належний для проживання стан. Однак
його свідоцтво про право на спадщину
було скасовано судом, тоді як будинок
після проведення реконструкції та
ремонтних робіт приведений в належний
стан, його вартість збільшилася.
Дізнавшись у вересні 2012 року про
договір дарування матір'ю спірного
будинку його сестрі - відповідачу по
справі, - позивач просить визнати цей
договір недійсним як вчинений під
впливом насильства, посилаючись на те,
що відповідач неодноразово була
засуджена за вживання та
розповсюдження наркотиків, постійно
здійснювала психологічний тиск на
престарілу матір ОСОБА_5, спонукала
матір до вчинення договору дарування. В
1995 році ОСОБА_5 склала під
психологічним та фізичним тиском на
користь ОСОБА_2 заповіт, відповідно до
якого все своє майно вона заповіла
дочці. Застосувавши психологічний
тиск, відповідач примусила матір
скласти на її користь також і договір
дарування. Зокрема, матір хворіла, на
обох очах в неї була катаракта, погано
чула внаслідок старості, потребувала
стороннього догляду та боялася свою
дочку, оскільки та займалася
розповсюдженням наркотиків та сама
вживала наркотичні засоби. Батьки
сторін притягувалися до кримінальної
відповідальності за розповсюдження
наркотичних засобів, оскільки брали на
себе вину дочки ОСОБА_2 Позивач вважає,
що його незаконно позбавлено спадщини,
а тому просить в судовому порядку
визнати зазначений договір дарування
недійсним.

В судовому засіданні відповідач та її
представник проти позову заперечили,
вважаючи позовні вимоги
безпідставними, та пояснили, що позивач
вдруге звертається з позовом про
визнання недійсним договору дарування,
вперше такий позов було заявлено з
підстав вчинення правочину під впливом
помилки, однак рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 24 травня 2013 р.
ОСОБА_4 відмовлено в позові. Відповідач
не чинила будь-якого тиску на матір,
постійно проживала з нею, доглядала її
до смерті. Спочатку у 1995 році матір
склала на ім'я доньки заповіт на все
майно, а пізніше, знаючи, що ОСОБА_4 може
вчинити скандал, 4 серпня 2006 року
подарувала будинок доньці, а йому
намагалась компенсувати грошима. При
цьому батьки не мали судимості, а лише
підозрювались в зберіганні макової
соломки і справа судом була закрита, а
позивач ніколи не вживала наркотиків.
Хоч матір була похилого віку, але вона
не втрачала ні слуху, ні зору,
подарувала будинок, будучи при
здоровому розумі, без будь-якого
насильства, її вибір був вільним і
відповідав внутрішній волі. Крім того,
вказують, що до вимог при вчиненні
правочину, вчиненого під впливом
насильства, застосовується загальна
позовна давність 3 роки, перебіг якої
починається від дня припинення
насильства. 2.09.2010 р. Перша Хмельницька
нотконтора повідомила ОСОБА_4, що
свідоцтво на спадщину вважається
недійсним з огляду на існування
договору дарування, проте впродовж
трьох років ОСОБА_4 не звертався до суду
про визнання договору дарування
недійсним, а тому просять суд
застосувати позовну давність і
відмовити в позові.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що він спілкувався з ОСОБА_5 за
її життя і вона розповідала, що донька
хоче хати, а тому вона хоче переписати
хату на неї. Будучи сусідом ОСОБА_5, чув
і бачив з власного будинку, як ОСОБА_2
погрожувала батькам вигнати їх, якщо не
перепишуть на неї будинок, однак коли
саме це було, не пригадує.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснив, що він є сусідом ОСОБА_2 і
добре знав батьків сторін. ОСОБА_4
розповідала йому, що донька вимагає
переписати на неї будинок; чув, як
відповідач погрожувала спалити
будинок, аби лише він не дістався
позивачеві.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що знала ОСОБА_5 як куму і
близьку подругу своєї свекрухи, котру
тривалий час доглядала. ОСОБА_5, буваючи
в них в гостях, часто говорила про
спадщину і потребу переписати будинок
на котрогось з дітей, розповідала, що їй
не дають жити, донька забирає у неї
пенсію, вона змушена переписати хату,
бо не може в ній жити, боїться, що не
буде життя. Згодом з її слів свідку
стало відомо, що в 2006 році вона
подарувала будинок.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_5 і
знала ОСОБА_5, котра спілкувалася за
життя з її матір'ю. Була присутня при
їхній розмові, в якій ОСОБА_5 говорила
про потребу залишити заповіт в зв'язку
з похилим віком. В сім'ї ОСОБА_5 були
постійні скандали. Згодом ОСОБА_5
говорила, що залишила документи, щоб
діти не сварилися між собою.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що в вересні 2006 року він
поселився як квартирант у помешканні
ОСОБА_5 по АДРЕСА_1, і йому відомо, що
сторони завжди сварились між собою за
будинок, а між відповідачем і її матір'ю
були нормальні відносини. За найм житла
сплачував гроші ОСОБА_5 Орієнтовно в
жовтні - листопаді 2006 року ОСОБА_5
розповідала йому, що подарувала
будинок доньці, піклуючись про
майбутнє свого внука (доччиного сина).

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в позові слід відмовити з
наступних мотивів.

Встановлено, що 4.08.2006 року ОСОБА_5
подарувала ОСОБА_2, а остання прийняла в
дарунок житловий будинок з усіма
надвірними будівлями АДРЕСА_1, за
договором дарування від 4.08.2006 року,
який було нотаріально засвідчено та
зареєстровано в реєстрі за № 1-2905 (далі:
договір).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що
підтверджується свідоцтвом про її
смерть, копія котрого наявна
матеріалах справи.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 231 ЦК України,
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним.

Таким чином, для визнання договору
недійсним з підстав, передбачених ч. 1
ст. 213 ЦК України, тобто з тих підстав, на
які посилається позивач, необхідно, аби
застосування до сторони договору
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони існувало саме на момент
вчинення правочину, тобто на момент
укладення оспорюваного договору. Однак
такої обставини під час судового
розгляду справи встановлено не було.

Зокрема, як вбачається із п. 7 договору,
дарувальник стверджує, що дарування
здійснюється ним без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного,
так і морального. З п. 10 договору
вбачається, що дарувальник підтверджує
дійсність намірів при укладенні
договору дарування. З абз. 2 п. 17
договору вбачається, що текст договору
прочитаний, зрозумілий дарувальнику,
відповідає її волі і особисто нею
підписаний.

При цьому жоден зі свідків, стверджуючи
про наявність в сім'ї ОСОБА_5 складних
особистих відносин між батьками і
дітьми, постійних сварок,
незадовільних житлових умов, не зміг
чітко пояснити, які саме випадки
насильства у який саме час (котрого
року, місяця) він особисто спостерігав.
Крім того, суд критично оцінює та не
бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_6
та ОСОБА_7, оскільки з їх поведінки в
судовому засіданні вбачається, що між
ними та відповідачем наявні вкрай
напружені, неприязні відносини.

Таким чином, позивачем не надано суду і
в ході судового розгляду судом не
здобуто належних доказів того, що саме
на момент укладення договору
відповідач застосувала до своєї матері
як сторони договору психічний тиск,
який саме і спричинив укладення цього
договору. Натомість з пояснень свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вбачається, що ОСОБА_5
перед укладенням договору міркувала
про необхідність розпорядитися
належним їй майном в зв'язку з похилим
віком на випадок своєї смерті.

Отже, позовні вимоги свого
підтвердження в судовому засіданні не
знайшли і з цієї підстави в позові слід
відмовити в повному обсязі.

При цьому в якості підстави для відмови
в позові не підлягають застосуванню
наслідки спливу строку позовної
давності. Дійсно, позивач дізнався про
наявність договору ще 2.09.2010 року, що
підтверджується листом Першої
Хмельницької державної нотаріальної
контори за вих. № 1106/01-16 від 24.07.2012 року,
копія котрого наявна матеріалах
справи, а також знав про договір в
жовтні 2010 року, що вбачається із листа
позивача відповідачеві від 26.10.2010 року,
факт написання котрого він визнав в
судовому засіданні. Трирічний строк
позовної давності щодо вимог про
визнання договору недійсним з мотивів
його укладання під впливом насильства
сплив для позивача у вересні 2013 року, а
жодних причин пропуску цього строку
ним не наведено. Однак така підстава
відмови в позові є самостійною поряд із
недоведеністю позовних вимог і
одночасно вони застосовані бути не
можуть.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, ст. ст.
203, 215, 231, 256, 257, 261, 267 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Хмельницької
області через Хмельницький
міськрайонний суд.

Суддя:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

22 травня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору дарування,
-

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору дарування -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
в апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Хмельницької
області через Хмельницький
міськрайонний суд.

Суддя: