У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Нагорняк В.А.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 21 грудня 2012 року,
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Львівського шкірно-венерологічного
диспансеру № 2, треті особи: ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому просила суд
стягнути з відповідача 10 тис. грн у
відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовувала свої вимоги тим, що 06
січня 2011 року вона проходила лікування
у стаціонарному відділенні
Львівського шкірно-венерологічного
диспансеру № 2. Вперше вона була
оглянута лікарем лише 09 січня 2011 року.
Протягом трьох днів їй не надавалась
медична допомога.

У вказаний період вона страждала із-за
болю, оскільки 90 % її тіла було вкрито
висипом, їй не надавалась жодна
інформація з приводу її захворювання,
методів, які застосовуються для її
лікування, протягом вказаного часу, без
будь-якого призначення лікаря
медсестри вводили їй медичні
препарати.

09 січня 2011 року лікар поспіхом
оглянувши позивачку пішла, надавши
дочці рецепт-призначення. В подальшому
так і не забезпечивши позивачку
належним лікуванням, з невідомих їй
причин 12 січня 2011 року її виписали зі
стаціонарного відділення. Відтак, за
період перебування у лікарні позивачці
не було надано належної медичної
допомоги, не забезпечено належних умов
для перебування у медичному закладі,
так було надано брудну постільну
білизну, внаслідок чого позивачка
захворіла на педікульоз.

Крім того, у зв'язку з тим, що завчасно
її та її рідних не було попереджено про
виписку, вона змушена була самостійно
добиратись до місця свого проживання,
лікарі поводились з нею грубо,
образливо, тому просила позов
задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від
21 грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 31 січня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла касаційна
скарга ОСОБА_2, з пропущенням
передбаченого ст. 325 ЦПК України строку
на касаційне оскарження. Скарга
містить клопотання про поновлення
строку на касаційне оскарження судових
рішень з посиланням на поважність
причин пропущення такого строку.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК
України касаційна скарга може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
(ухвалою) апеляційного суду (зі змінами,
внесеними згідно із Законом №2453-VI від
07.07.2010 року). У разі пропущення
зазначеного строку з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала скаргу, може
поновити цей строк.

Перевіривши доводи заявника та додані
до касаційної скарги матеріали, вважаю
за можливе клопотання про поновлення
строку на касаційне оскарження судових
рішень задовольнити.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, правильно
встановили характер правовідносин
сторін у справі та застосували норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішили спір з
урахуванням меж заявлених позовних
вимог та конкретних обставин справи на
підставі наданих сторонами доказів з
дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками судів попередніх інстанцій
та з їх оцінкою.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних рішень не дають підстав
для висновку, що судами попередніх
інстанцій при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судових
рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне
оскарження рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 21 грудня 2012
року, ухвали апеляційного суду
Львівської області від 31 січня 2014 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівського
шкірно-венерологічного диспансеру № 2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.А. Нагорняк