Справа № 752/901/14-ц
Провадження по справі № 2/752/2076/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Сальникової Н.М.,

секретаря
Кондратенко М.Л.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1до
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія», ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди,

встановив :

16.01.2014 року позивач звернувся до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до відповідачів про
стягнення матеріальної шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди від 01.12.2012 року на автодорозі
Київ-Чоп в Макарівському районі
Київської області внаслідок порушення
ОСОБА_2 п.10.1 ПДР України. Обгрунтовуючи
свої позовні вимоги, ОСОБА_1 вказав на
те, що цивільна відповідальність
ОСОБА_2. була застрахована у Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», і
20.05.2013 року страховою компанією за
звітом експертного авто
товарознавчого дослідження було
сплачено страхове відшкодування у сумі
25865 грн 00к. Позивач не погоджується із
виплаченою сумою страхового
відшкодування та просить стягнути
реальну суму завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
матеріальної шкоди, моральну шкоду у
сумі 30% від суми матеріальноїшкоди, та
судовий збір.

Позивач підтримав у судовому засіданні
уточнену позовну заяву/а.с.65,66/,
ствердив, що ОСОБА_2 у добровільному
порядку відмовляється відшкодувати
задані збитки, просив стягнути з ОСОБА_2
та Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія» фактичну суму матеріальної
шкоди у сумі 71646 грн 14к., моральну шкоду
у сумі 30% від суми матеріальної шкоди,
та судовий збір.

ВідповідачОСОБА_2 не визнав позовні
вимоги у судовому засіданні з підстав,
викладених у письмових
запереченнях/а.с.93/, підтвердив, що
дорожньо-транспортна пригода сталась
01.12.2012 року на автодорозі Київ-Чоп в
Макарівському районі Київської
області внаслідок порушення саме ним
ПДР України, за що на нього було
накладено адміністративне стягнення,
та наявність застрахованої його
цивільної відповідальності у
Приватного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія». З приводу завданої суми
матеріальної шкоди, не оспорюючи її
розмір, відповідач вказав, що
виплачувати страхове відшкодування
повинен страховик.

Відповідач Приватне акціонерне
товариство «Українська транспортна
страхова компанія» не забезпечив явку
свого представника у судовому
засіданні, завчасно надіслав заяву про
розгляд справи за відсутності свого
представника/а.с.82/.

Заслухав учасників судового процесу,
дослідив матеріали справи, повно
з'ясував всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх
сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно
оцінив усі наявні докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення заяви по суті, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

За ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Ч.2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

З обставин, наведених у позовній заяві,
які згідно з ч.3 ст.61 ЦПК не підлягають
доказуванню, оскільки встановлені
судовим рішенням, судом встановлено, що
о 14год.40хв. 01.12.2012 року на 64км 750м
автодороги Київ-Чоп в Макарівському
районі Київської області внаслідок
порушення ОСОБА_2 п.10.1 ПДР України
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «MERSEDESBENZ»,
державний номерний знак НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_2. та автомобіля
«DAIMLER», державний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_1 /а.с.5/.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди було пошкоджено транспортний
засіб позивача, що не оспорюється
сторонами та підтверджується
аварійним сертифікатом №19/05/13 про
оцінку вартості аварійно пошкодженого
колісного транспортного засобу
/а.с.47-53/.

З обставин, наведених у позовній заяві,
які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають
доказу-ванню, оскільки визнані
сторонами, судом встановлено, що
цивільна відповідальність ОСОБА_2, який
на відповідній правовій підставі
володівавтомобілем марки «MERSEDES BENZ»,
державний номерний знак НОМЕР_1,була
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Українська
транспортна страхова компанія», що
підтверджується полісом N АВ/0316236 від
12.12.2011 року /а.с. 58/.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
особа, яка застрахувала свою
відповідальність зобов'язана сплатити
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням).

Згідно аварійного сертифікату№19/05/13
про оцінку вартості аварійно
пошкодженого колісного транспортного
засобу з визначення утилізаційної
вартості аварійно пошкодженого
колісного транспортного засобу,
експертом було визначено вартість КТЗ
на момент пошкодження у сумі 98011 грн 14 к.
та вартість аварійно пошкодженого КТЗ
у сумі 71 646 грн 14 к. /а.с.47/.

Згідно страхового акту №875-12-UA від
13.08.2013 року, що підтверджується
платіжними дорученнями №5388 від 28.08.2013
року, №5379 від 27.08.2013 року, ПрАТ «УТСК»
було здійснено нарахування та виплату
страхового відшкодування у сумі 25865 грн
00к. (з врахуванням придатних до
експлуатації залишків та суми
франшизи).

Відповідно до статей 999, 1194 ЦК України,
статей 9, 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" обов'язок відшкодування
майнової шкоди заподіяної ОСОБА_1 в
межах лімітів лежить на відповідачеві
ПрАТ «УТСК», а у разі якщо шкода є
більшою, то різниця між розміром
фактично заподіяної шкоди та
виплаченим страховим відшкодуванням -
сплачується відповідачем ОСОБА_2

Частина 3 ст.27 ЦПК України зобов'язує
осіб, які беруть участь у справі,
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки. Відповідно до
ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом в судовому засіданні сторонам
було роз'яснено їх процесуальні права
та обов'язки, попереджено про наслідки
вчинення та не вчинення певних
процесуальних дій. Від-повідачі по
справі скористалися своїми
процесуальними правами на власний
розсуд, жодного клопотання, відповідно
до вимог ЦПК України, про призначення
авто технічної експертизи для
визначення розміру відновлювального
ремонту пошкодженого автомобіля
позивача, в обґрунтування власної
правової позиції, своєчасно надіслано
та заявлено не було.

За викладених обставин, з врахуванням
обставин ДТП та вимоги статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів"суд приходить до висновку що
позовна вимога про стягнення
невідшкодованої матеріальної шкоди у
сумі 71 646 грн 14 к. є обґрунтованою та
такою, що підлягає задоволенню і
стягненню з відповідача ОСОБА_2

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення моральної шкоди з
відповідачів у сумі 30% від суми
матеріальної шкоди то суд дійшов до
таких висновків.Ст.23 ЦК України вказує
на те, що моральна шкода полягає у
фізичному болі та стражданнях, яких
особа зазнала в зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої; у приниженні
честі і гідності.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи керівні роз'яснення
постанови Пленуму Верховного Суду
України N 4 від 31.03.95 р. «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» (п. 9), суд
на підставі засад розумності,
виваженості і справедливості, зважаючи
на характер, обсяг і глибину душевних
страждань, яких зазнав позивач,
суб'єктивну оцінку самим потерпілим,
враховуючи характер діяння особи, яка
заподіяла шкоду, вважає за необхідне в
порядку відновлення немайнових прав
позивача стягнути на його користь з
відповідача ОСОБА_2 грошову
компенсацію у відшкодування моральної
шкоди в розмірі 5000 грн 00 к., що буде
адекватним спричиненій шкоді.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір у сумі 243 грн 60к.

На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України,
керуючись постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки»,постановою
Пленуму Верховного Суду України N 4 від
31.03.95 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»,ст.ст.23,1166,1187ЦК та
керуючись ст.ст.10,11,27,57, 60,61,84,212-215, 223 ЦПК
України, суд -

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія», ОСОБА_2
про відшкодування шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м.Миколаїв Львівської
області, що мешкає: АДРЕСА_1, інд.НОМЕР_3)
на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець с.Житинці Бердичівського
району Житомирської області, що мешкає:
АДРЕСА_2, інд.НОМЕР_4) матеріальну шкоду
у сумі 71 646 (сімдесят одну тисячу
шістсот сорок шість) грн 14к.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м.Миколаїв Львівської
області, що мешкає: АДРЕСА_1, інд.НОМЕР_3)
на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець с.Житинці Бердичівського
району Житомирської області, що мешкає:
АДРЕСА_2, інд.НОМЕР_4) моральну шкоду у
сумі 5 000 (п'ять тисяч ) грн 00к.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженець м.Миколаїв Львівської
області, що мешкає: АДРЕСА_1, інд.НОМЕР_3)
на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженець с.Житинці Бердичівського
району Житомирської області, що мешкає:
АДРЕСА_2, інд.НОМЕР_4) судовий збір у сумі
243 (двісті сорок три) грн 60к.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н.М. Сальникова