Справа № 761/4367/14-ц
Провадження №4-с/761/69/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
про визнання дій державного виконавця
протиправними та скасування постанови
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Крайчинського С.С. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся
до суду з вказаною скаргою, в якій
просила визнати протиправними дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Крайчинського С.С. (надалі -
державний виконавець) при винесенні в
межах виконавчого провадження № 41108481
постанови від 16 грудня 2013 року про
арешт будь-якого майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, яке належить ОСОБА_1, а саму
постанову - скасувати.

Скаргу мотивовано тим, що дана
постанова була винесена державним
виконавцем при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2-11207/11, виданого 19
вересня 2013 року Шевченківським
районним судом м. Києва про звернення
стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (надалі -
квартира), що належить ОСОБА_1, а
стягнення провести в рахунок
заборгованості ОСОБА_4 за Договором
кредиту № 0114/07/01-СL від 15 травня 2007 року
в розмірі заборгованості по поверненню
кредитних коштів у сумі 5 383 242 грн. 77 коп.

Разом з тим, заявник вважає, що
державним виконавцем було порушено
вимоги Закону України «Про іпотеку»,
оскільки ОСОБА_1 є майновим поручителем
і несе відповідальність перед
іпотекодержателем виключно в межах
вартості предмета іпотеки - 1 392 422 грн. 00
коп., про що зазначено як у самому
Договорі іпотеки, так і встановлено
рішеннями попередніх судів. Крім того,
забороняючи ОСОБА_1 здійснювати
відчуження будь-якого майна, яке йому
належить, державним виконавцем
фактично було порушено право ОСОБА_1 на
вільне володіння, користування та
розпорядження своїм майном без будь
якого правового підґрунтя.

На підставі зазначеного заявник просив
суд скаргу задовольнити, визнати дії
державного виконавця при винесені
оскаржуваної постанови протиправними,
а саму постанову державного виконавця
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, яка є
незаконною та такою, що порушує права
ОСОБА_1, скасувати.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у
судове засідання не з'явились.
Представник надала до суду заяву, в
якій просить розглянути скаргу у її
відсутність та задовольнити її в
повному обсязі.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду скарги повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив.

Враховуючи зазначене та те, що згідно
вимог ч. 1 ст. 386 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) скарга розглядається у
десятиденний строк у судовому
засіданні за участю заявника і
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються, суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
скарги за відсутності заявника та
державного виконавця, які належним
чином повідомлені про час та місце
розгляду скарги.

Вивчивши матеріали справи за скаргою,
які містять, зокрема, копії матеріалів
виконавчого провадження № 41108481, судом
встановлено наступне.

Відповідно до рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 квітня 2013
року, ухваленого по справі № 2-11207/11,
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»
до ОСОБА_1, третя особа: ОСОБА_4, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволено частково та, серед іншого,
звернено стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_1 Стягнення провести в
рахунок заборгованості ОСОБА_4 за
договором кредиту у загальному розмірі
5 383 242 грн. 77 коп. Також визначено спосіб
реалізації предмета іпотеки, шляхом
проведення прилюдних торгів з
визначенням початкової ціни для
реалізації предмету застави у розмірі 1
392 422 грн. 00 коп. (а.с. 5-7).

Відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 17 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Таким чином, на підставі рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 квітня 2013 року, яке набрало
законної сили 25 червня 2013 року, 19
вересня 2013 року видано виконавчий лист
(а.с. 26), який заявою від 22 листопада 2013
року було подано до відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві для примусового виконання
рішення суду (а.с. 23).

16 грудня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП № 41108481) з
виконання виконавчого листа № 2-11207/11
від 19 вересня 2013 року, виданого
Шевченківським районним судом м. Києва
про звернення стягнення на предмет
іпотеки (а.с. 27).

Також, з метою забезпечення належного
та своєчасного виконання рішення суду
та на підставі заяви стягувача про
арешт майна боржника 16 грудня 2013 року
державним виконавцем винесено
оскаржувану постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження (а.с. 25).

Відповідно до зазначеної постанови
державним виконавцем накладено арешт
на квартиру ОСОБА_1 у межах суми
звернення стягнення: 5 383 242 грн. 77 коп. та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна, яке належить
заявнику, лише в межах суми боргу.

Разом з тим, згідно вимог ч. 1 ст. 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки.

Відтак, оскільки відповідно до
Договору іпотеки від 19 липня 2007 року
ОСОБА_1 поручилась за виконання ОСОБА_4
зобов'язань за Кредитним договором №
114/07/01-CL від 15 травня 2007 року своїм
нерухомим майном, передавши в іпотеку
двокімнатну квартиру, яка знаходиться
за адресою: м. Київ, вул. Прорізна, 20,
заставною вартістю 1 392 422 грн., ОСОБА_1 є
майновим поручителем за виконання
ОСОБА_4 своїх зобов'язань за кредитним
договором в межах визначеної вартості
іпотечного майна (квартири), яка
відповідно до договору іпотеки від 19
липня 2007 року становить - 1 392 422 грн. 00
коп.

Саме, у звязку з зазначеним, вказаним
рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 квітня 2013 року в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 наявної перед Публічним
акціонерним товариством «Банк Форум»
за кредитним договором у загальному
розмірі 5 383 242 грн. 77 коп. було звернуто
стягнення лише на предмет іпотеки -
квартиру, з визначенням способу її
реалізації шляхом проведення
прилюдних торгів та з визначенням
початкової ціни для реалізації
предмету застави у розмірі 1 392 422 грн. 00
коп.

Згідно вимог ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до положень ч.ч. 1-3 ст. 57
Закону України «Про виконавче
провадження» арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. При цьому,
арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

На підставі зазначеного та враховуючи
ті обставини, що майновий поручитель
несе відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки, суд дійшов висновку, що
державним виконавцем було
неправомірно накладено арешт на
квартиру ОСОБА_1 у межах суми
заборгованості - 5 383 242 грн. 77 коп., а не у
межах її вартості. При цьому, за
вказаних обставин, заборона
здійснювати відчуження будь-якого
майна, яке належить ОСОБА_1, є взагалі
прямим порушенням прав ОСОБА_1,
гарантованих, зокрема, ст. 41
Конституції України.

При цьому, при визначенні способу
накладення арешту на майно боржника
саме шляхом винесення постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, державним
виконавцем не враховано, що згідно
вимог ст. 4 Закону України «Про іпотеку»
обтяження нерухомого майна іпотекою
підлягає державній реєстрації
відповідно до закону, а відтак
накладення арешту у вказаний спосіб є
нічим іншим як подвійним обтяження на
нерухоме майно.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

З огляду на зазначене, суд прийшов до
висновку, що скарга представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання дій
державного виконавця протиправними та
скасування постанови головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Крайчинського С.С. про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження підлягає
задоволенню.

Разом з тим, враховуючи ті обставини, що
у даному випадку оскаржуються не дії чи
бездіяльність, а, фактично, рішення
державного виконавця, суд вважає за
необхідне поновити порушені права
ОСОБА_1 шляхом визнання оскаржуваної
постанови неправомірною та її
скасування.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 41
Конституції України, ст.ст. 6, 57 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 11 Закону України «Про іпотеку» та
керуючись ст.ст. 57-60, 64, 209, 210, 212, 213, 293, 294,
296, 383-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити.

Постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 16 грудня 2013 року, винесену головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
м. Києві Крайчинським С.С. у виконавчому
провадженню № 41108481, - визнати
неправомірною та скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення вищезазначених
строків, або після перегляду справи в
апеляційному порядку, якщо ухвалу суду
не скасовано.

С у д д я: