Справа № 358/1877/13-ц Головуючий у І
інстанції Корбут В.М.Провадження №
22-ц/780/1757/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Богуславського районного суду
Київської області від 14 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Вільховецької сільської ради
Богуславського району Київської
області, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_3,
про скасування заповіту та визнання
права власності на ? частину спадкового
майна,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з вищевказаним позовом та
просила ухвалити рішення про його
задоволення, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4,
після смерті якої відкрилася спадщина
на майно у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1.

Крім позивача спадкоємцями за
законом першої черги є треті особи -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, при чому ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у передбачений законом
шестимісячний строк звернулись до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, а ОСОБА_3 в цей же
строк подала до нотаріальної контори
заяву про відмову від прийняття
спадщини після смерті матері.

При оформленні спадщини ОСОБА_1
дізналась, що 24 березня 2004 року її мати
ОСОБА_4 склала на ім»я брата ОСОБА_2
заповіт, посвідчений секретарем
виконкому Вільховецької сільської
ради Слюсар Т.П., яким заповіла йому усе
своє майно, де б воно не знаходилось і з
чого б не складалось і взагалі все те,
що належатиме їй на день смерті.

Даний заповіт, на думку ОСОБА_1, має
бути визнаний недійсним, оскільки
ОСОБА_4 при його складанні припустилась
помилки у визначенні частки будинку,
якою могла розпорядитись, зважаючи на
те, що ? частина будинку була придбана
за грошові кошти позивача. На підставі
викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати
заповіт, посвідчений 24 березня 2004 року
секретарем виконкому Вільховецької
сільської ради Слюсар Т.П., недійсним як
складений помилково, та визнати за
позивачем право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
матері ОСОБА_4

Рішенням Богуславського районного
суду Київської області від 14 січня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального права, просила
рішення суду скасувати та ухвалити по
справі нове рішення про задоволення її
позову.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
що 08 вересня 2010 року померла ОСОБА_4,
після смерті якої відкрилася спадщина
на майно у вигляді житлового будинку
АДРЕСА_1, який належав померлій на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 05 березня 1996 року
(а.с.11-12).

З заявами про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної
контори звернулись її дочка ОСОБА_1 та
син ОСОБА_2 (а.с.28-29). Третя особа ОСОБА_3,
яка також є дочкою померлої, у
встановлений законом шестимісячний
строк подала до нотаріальної контори
заяву про відмову від прийняття
спадщини після смерті матері (а.с.30).

Також встановлено, що 24 березня 2004
року ОСОБА_4 склала на ім»я сина ОСОБА_2
заповіт, посвідчений секретарем
виконкому Вільховецької сільської
ради Слюсар Т.П., яким заповіла йому усе
своє майно, де б воно не знаходилось і з
чого б не складалось і взагалі все те,
що належатиме їй на день смерті (а.с.33).

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив з
його недоведеності та
необґрунтованості, і колегія суддів
погоджується з такими висновками суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється
особисто. Вчинення заповіту через
представника не допускається.

Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може
призначити своїми спадкоємцями одну
або кілька фізичних осіб, незалежно від
наявності у нього з цими особами
сімейних, родинних відносин, а також
інших учасників цивільних відносин.
Заповідач може без зазначення причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом. У цьому разі ця особа не може
одержати право на спадкування.

Таким чином, діюче законодавство надає
особі при складанні заповіту повну
свободу у виборі осіб, на користь яких
цей заповіт складається. Разом з тим
законом передбачені умови, при яких
заповіт може бути визнаний недійсним
або є нікчемним в силу вказівок закону.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду жодних
доказів на підтвердження наявності
передбачених законом підстав для
визнання недійсним заповіту,
складеного її матір»ю ОСОБА_4 на
користь брата ОСОБА_2, а її посилання на
те, що заповіт був складений помилково,
самі по собі не можуть бути підставою
для визнання його недійсним, тому ці
посилання законності та
обґрунтованості висновків суду не
спростовують.

Правильним є і висновок суду про
відмову у визнанні за позивачем права
власності на ? частину будинку АДРЕСА_1,
оскільки нею не було доведено що ця ?
частина будинку, належного на праві
власності ОСОБА_4, була придбана за
кошти позивача, на що вона посилалась в
позові як на підставу вимог про
визнання права власності.

Доводів, які б спростували законність
та обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення, апеляційна
скарга позивача не містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Богуславського районного
суду Київської області від 14 січня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: