У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4, до
ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: орган опіки
та піклування Дарницької районної у м.
Києві держави адміністрації, відділ
міграційної служби Дарницького району
м. Києва, про усунення перешкод у
користуванні власністю, виселення та
вселення за касаційною скаргою ОСОБА_3,
яка діє в інтересах недієздатної
ОСОБА_4, на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 20 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 14 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4,
звернулася до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 23 вересня 2005 року
її підопічна, ОСОБА_4, уклала із ОСОБА_5
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, проте рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 14 березня 2008
року, що набрало законної сили, цей
договір було визнано недійсним.
Посилаючись на те, що відповідачка не
звільняє квартири, чим перешкоджає її
підопічній у користуванні і
розпорядженні власністю, позивачка
просила усунути ці перешкоди, виселити
відповідачку із квартири та вселити у
неї ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 14 січня
2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3,
яка діє в інтересах недієздатної
ОСОБА_4, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4, просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
та процесуального права, й ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що після визнання судом договору
купівлі-продажу від 23 вересня 2005 року
недійсним ОСОБА_4 не зареєструвала за
собою право власності на цю квартиру, а,
відтак, не набула на неї права
власності, у зв'язку з чим немає права
вимоги.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що 23 вересня 2005
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1. Проте рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 14 березня 2008
року, що набрало законної сили,
зазначений договір визнано недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний
правочин або правочин, визнаний судом
недійсним, є недійсним з моменту його
вчинення.

Посилаючись на норми п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень», суди дійшли до передчасного
висновку про те, що ОСОБА_4 не є
власником спірної квартири через
відсутність реєстрації права
власності. При цьому, не врахували, що
відповідно до ч. 4 ст. 3 цього ж Закону
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Суди першої та апеляційної інстанцій у
порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України
не дали оцінки свідоцтву про право
власності на квартиру АДРЕСА_1,
виданому ОСОБА_4 13 липня 2005 року (а.с. 101),
тобто не перевірили наявності підстав
для обов'язкової державної реєстрації
речових прав, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 4
указаного Закону.

Суди дійшли помилкового висновку про
те, що відсутність реєстрації права
власності на спірну квартиру за
правилами наведеного вище Закону
свідчить про не набуття ОСОБА_4 такого
права власності, оскільки договір
купівлі-продажу квартири визнаний
недійсним, а, відтак, не породжує
юридичних наслідків у виді переходу
права власності на зазначену квартиру
до ОСОБА_5

Помилковим є висновок суду і про те, що
у зв'язку з вищенаведеним позивачка не
має права вимоги, оскільки згідно зі
свідоцтвом про право власності від 13
липня 2005 року ОСОБА_4 є власником
спірної квартири і має право вимоги як
власник майна, так і як власник
речового права.

Ураховуючи на те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судами
не встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України щодо оцінки доказів та
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для їх
скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах недієздатної ОСОБА_4,
задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 20 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 14 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська