Доманівський районний суд
Миколаївської області
35 м. смт. Доманівка Доманівський район
Справа № 475/1174/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.04.2014смт. Доманівка

Доманівський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючої судді: Вадовської
А.В.

за участю секретаря: Кравець
Л.В.,

представників позивача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2

представника відповідача: Каратассо
Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Меліоратор-Агро-Юг»,
Миколаївської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру» про
визнання недійсною додаткової угоди
від 12.08.2009 р. до договору оренди
земельної ділянки від 04.04.2005 р.,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2013 р. ОСОБА_4 звернувся до
Центрального районного суду
м.Миколаєва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Меліоратор-Агро-Юг» (далі ТОВ
«Меліоратор-Агро-Юг»), Миколаївської
регіональної філії Державного
підприємства «Центр Державного
земельного кадастру» про визнання
недійсною додаткової угоди від 12.08.2009 р.
до договору оренди земельної ділянки
від 04.04.2005 р. та зобов'язання усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою.

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 05.08.2013 р. за клопотанням
представників позивача позовні вимоги
в частині зобов'язання усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою залишені без розгляду.

28 серпня 2013 р. дана цивільна справа
надійшла до Доманівського районного
суду для розгляду за підсудністю на
підставі ухвали Центрального
районного суду м.Миколаєва від 05.08.2013 р.

Позов мотивований тим, що 4 квітня 2005 р.
між ОСОБА_4 та ТОВ «Меліоратор-Агро Юг»
(далі - відповідач-1) укладений договір
оренди земельної ділянки. Даний
договір був зареєстрований у
Доманівському реєстраційному окрузі,
про що у Державному реєстрі земель
8.12.2006 р. вчинений запис №27. За
умовами цього договору позивач на 6
років, а саме до 31.12.2010 р. передав у
платне користування відповідачеві-1
належні йому земельні ділянки
загальним розміром 8,11 га, кадастровий
№:02:000:0705 та №:01:000:0489,
розташовані в межах території
Щасливської сільської ради
Доманівського району для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Протягом дії зазначеного договору
ОСОБА_4 неодноразово повідомляв
представника відповідача-1 про
небажання після закінчення строку дії
договору продовжувати орендні
відносини.

Проте, звернувшись до відповідача-1 з
приводу припинення договору оренди у
зв'язку з закінченням строку його дії,
йому була надана копія додаткової
угоди до договору оренди земельної
ділянки від 4.04.2005 р., нібито підписана
ним. За умовами цієї угоди продовжений
строк дії договору на 5 років. Додаткова
угода зареєстрована у Доманівському
відділі Миколаївської регіональної
філії Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» (далі -
відповідач-2) 13.12.2010 р. за №23.

Позивач ОСОБА_4 у позовній заяві
посилається на те, що додаткову угоду
раніше не бачив та ніколи не
підписував. Вважає, що відповідач-1
вчинив відносно нього шахрайські дії
шляхом підроблення додаткової угоди до
договору оренди земельної ділянки від
4.04.2005 р. та позбавив його права вільно
розпоряджатися належною йому
земельною ділянкою.

На думку позивача, оспорювана
додаткова угода є недійсною, оскільки
він її не укладав, не підписував та не
мав наміру на її підписання, про
існування додаткової угоди дізнався
лише у грудні 2012 р., відповідач-1
обманним шляхом її підробив.

З цих підстав та з підстав недотримання
при укладанні додаткової угоди ст.203 ЦК
України та наявності в діях
відповідача-1 обставин, визначених ст.230
ЦК України, позивач просить визнати
додаткову угоду від 12.08.2009 р. до
договору оренди земельної ділянки від
04.04.2005 р. недійсною.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_4
позовні вимоги підтримав та просив
задовольнити позов. Суду пояснив, що з
відповідачем-1 він підписував лише один
договір у 2005 р. на строк 2 роки. Більше
жодних договорів не укладав. Понад три
роки він взагалі не отримує від
відповідача-1 ніякої плати за
користування його земельною ділянкою.
Одного разу вночі йому принесли гроші,
ніколи раніше йому не приносили
поштові перекази та від отримання
грошей він не відмовлявся. Він особисто
один раз звертався усно до працівниці
бухгалтерії ТОВ «Меліоратор-Агро Юг»
та повідомляв, що не бажає продовжувати
з ТОВ договірні відносини. Більше не
звертався, проте просив про це невістку
ОСОБА_1 З керівником підприємства не
зустрічався з цього приводу. На даний
час у силу віку він часто забуває події,
що з ним відбуваються.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
просив їх задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві. Посилався,
як на підставу недійсності додаткової
угоди, непідписання її позивачем, що
підтверджене висновком почеркознавчої
експертизи, та відсутність
волевиявлення, спрямованого на
продовження відносин у позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 також
підтримала позовні вимоги та просила
визнати додаткову угоду недійсною.
Суду пояснила, що вона особисто за
дорученням позивача ОСОБА_4
неодноразово зверталася до
відповідача-1 з приводу повернення
земельної ділянки. Звернення були як
усні, так і письмові, проте самі
письмові листи не збереглися. Померла
дружина позивача ОСОБА_6 від свого
імені додаткову угоду до договору
оренди належної їй земельної ділянки
підписувала, а позивач такої угоди не
підписував, оскільки не мав наміру на
продовження договірних відносин.
Попередні звернення до суду з приводу
розірвання оспорюваної додаткової
угоди з підстав невиплати орендної
плати та відсутність об'єкта оренди
представник позивача ОСОБА_1 пояснила
неналежним складанням позовних заяв.
Про існування додаткової угоди позивач
ОСОБА_4 дізнався влітку 2012 р., після
того, як пішов до бухгалтерії, щоб
надати документи на підтвердження його
спадкових прав після смерті дружини.

Представник відповідача Каратассо Л.Г.
позов не визнала, просила відмовити в
його задоволенні. Заперечуючи проти
позову, посилалася на те, що позивач та
його представники у будь-який спосіб
намагаються розірвати орендні
відносини, про що свідчить
неодноразове їх звернення з позовами
до суду, за якими їм відмовлено у
задоволенні. На її думку, відсутні
підстави для задоволення позову,
оскільки позивач отримував орендну
плату після закінчення дії основного
договору, тим самим підтверджував
наявність договірних відносин. Також,
на думку представника відповідача,
висновок судової почеркознавчої
експертизи не підтверджує
непідписання додаткової угоди у 2009 р.
позивачем, оскільки для її проведення
надавалися документи складені у 2013 р.,
тобто з тривалим розривом у часі, також
надані на експертизу документи не
можна вважати такими, що підтверджують
їх підписання саме позивачем.

Представник відповідача-2
Миколаївської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру» у
судове засідання не з'явився, у
письмовій заяві просив справу
розглянути без їх участі.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши письмові
матеріали, суд приходить до висновку,
що позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

У ході розгляду справи судом
встановлено, що між сторонами мають
місце відносини щодо недійсності
правочинів, які регулюються Цивільним
кодексом України, Земельним кодексом
України, Законом України «Про оренду
землі»

(в редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин), а також іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право
оренди земельної ділянки - це засноване
на договорі строкове платне володіння
і користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької діяльності.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються законом (ч. 8 ст. 93 ЗК
України).

Таким спеціальним законом, що регулює
орендні відносини та підлягає
застосуванню до спірних правовідносин
є Закон України «Про оренду землі» (в
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, далі - Закон).

Як вбачається із матеріалів справи, а
саме копії державного акту, ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки розміром
8,11 га, розташованої в межах Щасливської
сільської ради Доманівського району,
та переданої йому для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

04 квітня 2005 року позивач уклав з
відповідачем договір оренди земельної
ділянки площею 8,11 га строком до 31.12.2010 р.
та передав її йому в користування.
Запис про державну реєстрацію договору
внесений до Державного реєстру земель
08 грудня 2006 р. за №27, що вбачається
з копії вказаного договору.

Даний договір позивач не оспорює, проте
у судовому засіданні пояснив, що ніяких
договорів з відповідачем -1 він не
підписував.

12 серпня 2009 р. між ОСОБА_4 та
відповідачем-1 укладена додаткова
угода до договору оренди земельної
ділянки від 04.04.2005 р. За умовами цієї
угоди, копія якої є в матеріалах справи,
строк дії договору продовжений до 31
грудня 2015 р. Орендна плата встановлена
в розмірі 3% від грошової оцінки
земельної ділянки, визначеної
відповідно до законодавства, і на дату
укладання додаткової угоди складає для
позивача 2040 грн. Орендна плата
виплачується у грошовій, натуральній
або відробітковій формі щорічно до 31
грудня. Додаткова угода підписана від
імені ОСОБА_4

За клопотанням представника позивача
ОСОБА_2 у справі проведена судова
почеркознавча експертиза, на вирішення
якої поставлене питання: чи виконаний
ОСОБА_4 чи іншою особою підпис у
додатковій угоді від 12.08.2009 р. За
експертним висновком №2004 від 12.02.2014 р.
підпис від імені ОСОБА_4 у графі
«Орендодавець» додаткової угоди від
12.08.2009 р., зареєстрованій у
Доманівському районному відділі МРФ ДП
«ЦДЗ 13.12.2010 р. за №23, до договору
оренди земельної ділянки від 04 квітня
2005 р., виконаний не самим ОСОБА_4, а іншою
особою.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Підстави недійсності договору оренди
землі визначені ч.2 ст.15 Закону України
«Про оренду землі» в редакції, що діяла
на момент виникнення та продовження
орендних відносин.

Зазначені у Законі України «Про оренду
землі» підстави визнання недійсними
договорів оренди землі відсутні в
оспорюваній позивачем додатковій
угоді і позивач та його представники не
посилаються на їх наявність.

У позовній заяві позивач та його
представники у судовому засіданні
посилалися, як на одну з підстав
визнання додаткової угоди недійсною,
введення при укладанні додаткової
угоди позивача ОСОБА_4 в оману
вчиненням відносно нього шахрайських
дій шляхом підроблення додаткової
угоди, тобто підстав для визнання

правочину недійсним, визначених ст.230
ЦПК України.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману.

Ні позивач, ні його представники не
довели ні наявності умислу в діях
відповідача-1, ні самого факту обману по
відношенню до позивача ОСОБА_4, а тому
судом не встановлені підстави для
визнання додаткової угоди недійсною на
підставі ст.230 ЦК України.

Відповідно до ст.215 цього ж Кодексу
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч.1, 3 ст.203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до положень ч.2 ст.207 ЦК
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною (сторонами).

Проте, положеннями Глави 17 ЦК України
ЦК України встановлено, що у випадках,
коли правочин вчинений представником з
перевищенням повноважень, такий
правочин створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі, якщо
особа, яку він представляє, вчинила дії,
що свідчать про прийняття цього
договору до виконання.

З експертного висновку №2004 від 12.02.2014
р. підпис від імені ОСОБА_4 у графі
«Орендодавець» додаткової угоди від
12.08.2009 р., зареєстрованій у
Доманівському районному відділі МРФ ДП
«ЦДЗ 13.12.2010 р. за №23, до договору
оренди земельної ділянки від 04 квітня
2005 р., виконаний не самим ОСОБА_4, а іншою
особою.

Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

З письмових доказів вбачається, що
строк дії основного договору оренди
землі від 04.04.2005 р. закінчився 31.12.2010 р.
Проте, з копій розписок (а.с.32-33)
вбачається, що позивач ОСОБА_4 без
будь-яких заперечень чи застережень
отримав орендну плату за 2009-2012 р.р.,
тобто після закінчення дії основного
договору - в період дії додаткової
угоди до договору оренди. Зазначене
вказує на те, що саме фактичне
неодноразове прийняття орендної плати
позивачем і свідчить про вчинення ним
дій, спрямованих на прийняття спірного
договору до виконання та схвалення
позивачем укладеного від його імені
договору оренди земельної ділянки.

Крім цього, з наданих представником
відповідача Каратассо Л.Г. копій:
уточненої позовної заяви від 08.01.2013 р.
ОСОБА_4 до ТОВ «Меліоратор-Агро-ЮГ» про
визнання недійсною з 13.06.2012 р., в тому
числі додаткової угоди від 12.08.2009 р.;
рішення Доманівського районного суду
від 10.01.2013 у справі №1409/1584/12 за позовом
ОСОБА_4 до ТОВ «Меліоратор- Агро-Юг» про
визнання недійсними договорів оренди
землі та додаткових угод; ухвали
колегії суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області від 14.02.2013 р.
вбачається, що позивач у
стверджувальній формі вказував на
підписання додаткової угоди. При
розгляді справи інтереси позивача
представляла представник ОСОБА_1, яка є
його представником при розгляді даної
справи і родичкою позивача.

Зазначене дає підстави суду критично
оцінювати ствердження позивача ОСОБА_4
та його представника ОСОБА_1 щодо
необізнаності про факт укладання
додаткової угоди та вважати їх такими,
що не заслуговують на увагу, та не
відповідають встановленим судом
обставинам.

Оцінюючи як доказ висновок
судово-почеркознавчої експертизи, суд
встановив наступне: додаткова угода
підписана 12.08.2009 р. Надані на експертизу
документи: копії довіреностей,
квитанцій, заповіту, заяв,
експериментальні зразки датовані 2013 р.,
тобто після сплину майже чотирьох
років від дати підписання оспорюваної
угоди. Зважаючи на вік позивача
(ІНФОРМАЦІЯ_1), що не може не впливати на
вікові зміни почерку, ненадання
сторонами для проведення експертизи
зразків підпису позивача, виконаних у
більш приближені до 12.08.2009 р. дати, суд
вважає висновок експерта недостатнім
для задоволення на його підставі в
сукупності з іншими доказами позовних
вимог позивача.

Таким чином, суд, оцінивши докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

У зв'язку з відмовою у задоволенні
позову понесені позивачем судові
витрати стягненню з відповідача не
підлягають.

Керуючись ст.ст.5, 6, 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Меліоратор-Агро-Юг»,
Миколаївської регіональної філії
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру» про
визнання недійсною додаткової угоди
від 12.08.2009 р. до договору оренди
земельної ділянки від 04.04.2005 р.
відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
через 10 днів, якщо не буде подана
апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Доманівський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, що не були присутні
при його оголошенні, в той же строк з
дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 15
квітня 2014 р.

Суддя : А. В. Вадовська