Справа № 187/5/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"19" травня 2014 р.
смт.
Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Говорухи В.О., при
секретарі Горбулі М.В. за участю
позивача ОСОБА_1, представника
відповідача ОСОБА_2, представника
третьої особи Зінченко В.Ю. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом, третя особа: Лобойківська
сільська рада Петриківського району,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернулася ОСОБА_1 з позовом
до ОСОБА_4 про визнання права власності
в порядку спадкування за заповітом,
третя особа: Лобойківська сільська
рада Петриківського району.

Позивач просить суд визнати за нею, в
порядку спадкування за заповітом після
померлого ОСОБА_5, право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,23 га. що розташована в АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_1 зазначила, що 30 грудня
1993 року на XVI сесії XXI скликання
Лобойківської сільської рада
Петриківського району було винесено
рішення № 183/255 «Про передачу земельної
ділянки у приватну власність і
користування», в якому було вказано що
згідно до Декрету Кабінету Міністрів
України від 26 грудня 1992 року № 15-92 га
заяв громадян, Сільська рада народних
депутатів вирішила передати ОСОБА_5
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку під обслуговування
житлового будинку та ведення
підсобного господарства по АДРЕСА_1,
загальною площею 0,48 га.

25 березня 2003 року, ОСОБА_5 було
складено заповіт, згідно до якого, все
майно, з чого б воно не складалося і де б
не знаходилося він заповів своєму сину
ОСОБА_4 та своїй дочці ОСОБА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Спадкоємці за заповітом: позивач та
відповідач в установлений законом
строк нотаріальної контори з заявами
про видачу свідоцтва про прийняття
спадщини не звернулися та вимушені
були вступати у спадщину в судовому
порядку.

28 жовтня 2011 року Петриківським
районним судом Дніпропетровської
області у справі № 2-330/11 за позовом
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до Лобойківської
сільської ради Петриківського району,
третя особа: Петриківська державна
нотаріальна контора Дніпропетровської
області, ОКП «Дніпропетровське БТІ»
про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування
за заповітом було вирішено позовні
вимоги задовольнити, а саме: визнати за
ОСОБА_1 право власності в порядку
спадкування за заповітом на майно, яке
складається з житлового будинку, який
розташований на земельній ділянці 0,48
га по АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_5.

По усній домовленості між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було
вирішено, що все спадкове майно
успадкує саме позивач та про це ОСОБА_4
було сказано і в судовому засіданні.

05 березня 2012 року ОСОБА_4 було складено
розписку, згідно до якої ОСОБА_4 отримав
від ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 80 000
грн., в якості сплати за його частку у
спадщині. Під спадщиною у розписці
малося на увазі домоволодіння та
земельна ділянка.

Через деякий час, позивач ОСОБА_1
вирішила зареєструвати набуте нею
право власності на земельну ділянку
площею 0,48 га. яка згідно до рішення
належала її батьку - спадкодавцю та
звернулася з заявою до Лобойківської
сільської ради. 18 травня 2013 року
позивачу було надано рішення, згідно до
якого було вирішено надати заявнику
дозвіл на виготовлення технічної
документації з землеустрою зі
складанням державного акту на право
власності на земельну тільки ділянку
загальною площею 0,25 га, що розташована
в АДРЕСА_1, при цьому було надано друге
рішення, згідно до якого ОСОБА_1 було
відмовлено у наданні дозволу на
виготовлення технічної документації з
землеустрою із складанням державного
акту на право власності на земельну
ділянку загальною площею 0,23 га., що
розташована в АДРЕСА_1.

Вказані рішення позивачем було
оскаржено до адміністративного суду,
яким позов було задоволено і рішення
визнати протиправним та скасовано.

Проте, незважаючи на вищевказане
рішення, після повторного звернення
ОСОБА_1 до Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області по тому ж
питанню їй було відмовлено.

12 вересня 2013 року позивачу було надано
відповідь від нотаріуса про те, що
інформація щодо зареєстрованого
Державного акту за ОСОБА_5 на земельну
ділянку, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 у відділі відсутня.

Рішенням Лобойківської сільської
ради Петриківського району
Дніпропетровської області № 291-17/УІ від
18 травня 2012 року, було відмовлено
ОСОБА_1, в наданні дозволу на
розроблення технічної документації на
земельну ділянку площею 0,23 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1

Посилаючись на пунктом 1 Перехідних
положень Земельного кодексу України
від 25 жовтня 2001 року N 2768-ПІ позивач
зазначає, що спадкодавець, ОСОБА_5,
отримав у приватну власність земельну
ділянку площею 0,23 га для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована в АДРЕСА_1, на підставі
рішення № 183/255 «Про передачу земельної
ділянки у приватну власність і
користування», то позивачу, як
спадкоємцю, законно належить право
власності на вищевказану ділянку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала свої позовні вимоги та
пояснила, що вона прийняла спадщину
після свого померлого батька ОСОБА_5 до
складу якої, в тому числі, входила
земельна ділянка площею 0,23 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1,
що повинна перейти до неї в порядку
спадкування.

Відповідач ОСОБА_4 будучи належним
чином повідомлений про час та дату
судового засідання, в судове засідання
не з'явився.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні пояснив, що позовні
вимоги не визнає. Крім того, надав суду
письмові заперечення, де зазначено, що
ОСОБА_1 дійсно є спадкоємцем за
заповітом померлого ОСОБА_5 та вона
успадкувала домогосподарство належне
померлому, але не має права
претендувати за спірну земельну
ділянку, так як, спадкодавцем не була
оформлено право власності на неї.

Рішення сільської ради від 30.12.1993 року
є лише підставою для виготовлення
правовстановлюючих документі, отже
земельна ділянка площею 0,23 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1,
не входить до спадкового майна.

Представник третьої особи:
Лобойківської сільської ради
Петриківського району - Зінченко В.Ю. в
судовому засіданні пояснив, що
заперечує проти позовних вимог
вважаючи їх безпідставними.

Крім того, представник третьої особи
надав суду відзив на позовну заяву, де
зазначено, що так як попередній
користувач - ОСОБА_5 не виготовив
державний акт про право власності на
земельну ділянку, то не можна
застосувати, в даному спорі, ст. 120 ЗК
України тому, що межі земельної ділянки
за адресою АДРЕСА_1 не встановлені, а
рішення сільської ради від 30.12.1993 року є
тільки підставою для виготовлення
технічної документації щодо складання
документів, що посвідчують право на
земельну ділянку.

Так як, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, тому
не можна застосовувати абз. 2 п. 1
Перехідних положень ЗК України,
оскільки даний абзац було додано
Законом від 16.09.2008 року.

Суд заслухавши позивача, представника
відповідача і представника третьої
особи, перевіривши матеріали справи,
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
безпідставні та задоволенню не
підлягають з наступного.

Рішенням Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області № 183/255 від
30.12.1993 року, на підставі Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року № 15-92 га заяв громадян
ОСОБА_5 безкоштовно передано у приватну
власність земельну ділянку площею 0,48
га по АДРЕСА_1, що підтверджується
випискою із даного рішення (а.с.30).

25 березня 2003 року, ОСОБА_5 було
складено заповіт, згідно до якого, все
майно, з чого б воно не складалося і де б
не знаходилося він заповів своєму сину
ОСОБА_4 та своїй дочці ОСОБА_1 (а.с. 38).
Згідно свідоцтва про смерть,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 33).

На підставі рішення Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 28.10.2011 року, що набрало
законної сили 07.11.2011 року за ОСОБА_1
зареєстровано право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Рішенням Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області № 346-21/VІ від
27.11.2012 року відмовлено ОСОБА_1 в наданні
земельної ділянки площею 0,23 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1
(а.с. 105).

Рішенням Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області № 347-21/VІ від
27.11.2012 року надано ОСОБА_4 дозвіл на
виготовлення технічної документації з
землеустрою із складання державного
акту на право власності на земельну
ділянку загальною площею 0,23 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в АДРЕСА_1
(а.с. 106).

Крім того, рішенням Лобойківської
сільської ради Петриківського району
Дніпропетровської області № 348-21/VІ від
27.11.2012 року надано ОСОБА_1 дозвіл на
виготовлення технічної документації з
землеустрою із складання державного
акту на право власності на земельну
ділянку загальною площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована в
АДРЕСА_1 (а.с. 107).

Згідно протоколу № 21, двадцять першої
сесії шостого скликання Лобойківської
сільської ради від 27 листопада 2012 року,
депутати слухали, питання № 10-12 про
надання дозволу на виготовлення
технічної документації з землеустрою
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 площею 0,23 га в АДРЕСА_1,
для ведення особистого селянського
господарства та будівництва та
обслуговування житлового будинку (а.с.
108-110).

Як пояснила позивач ОСОБА_1 при
розгляді зазначених питань, депутати
слухали її та відповідача.

Згідно довідки відділу
держземагенства у Петриківському
районі від 19.09.2013 року, інформація щодо
зареєстрованого державного акту за
ОСОБА_5 на земельну ділянку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, у
відділі відсутня (а.с. 44).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ст. 1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ст. 125 ЗК України (в
редакції чинній на ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто,
на час відкриття спадщини) право
власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її
власником або користувачем
документа, що посвідчує право
власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Згідно ст. 126 ЗК України (в
вищезазначеній редакції), право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державними
актами. Форми державних актів
затверджуються Кабінетом Міністрів
України.

Отже, суд дійшов до наступного, що
спірна земельна ділянка призначена для
ведення особистого селянського
господарства та перебувала в
користуванні спадкодавця. Дана
земельна ділянка, рішенням
Лобойківської сільської ради
Петриківського району
Дніпропетровської області № 183/255 від
30.12.1993 року, була передана ОСОБА_5
безкоштовно у приватну власність, але
позивачем не надано суду доказів, що
існують в своїх сукупності, такі
юридичні факти, що дають можливість
стверджувати про виникнення
відповідно до ст. 1216 ЦК України у
спадкодавця права власності на спірну
земельну ділянку, а саме:

1) ОСОБА_5 не виготовив державний
акт про право власності на земельну
ділянку,

2) компетентні органи не визначили
межі земельної ділянки і вона не
відведена спадкоємцю в натурі,

3) не відбулося погодження із
суміжними землекористувачами та
власниками сусідських земельних
ділянок.

Тобто процедуру приватизації
земельної ділянки у встановленому
законом України порядку не проведено,
право власності на земельну ділянку не
зареєстровано, а отже у спадкодавця не
виникло право власності на конкретну
спірну земельну ділянку і це право не
може перейти до спадкоємців.

При цьому посилання позивача на саму
наявність рішення органу місцевого
самоврядування про передачу
спадкодавцеві безкоштовно у приватну
власність спірної земельної ділянки та
на норми Земельного кодексу України
від 18 грудня 1990 року N 561-ХІІ та Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
приватизацію земельних ділянок» від 26
грудня 1992 року N 15-92, як на правову
підставу, та на документальне
підтвердження належного набуття
ОСОБА_5 права власності на земельну
ділянку помилкове, з вищенаведених
підстав та враховуючи, що спірні
правовідносини регулюються
нормативно-правовими актами, виходячи
з їх дії на час відкриття спадщини.

Крім того, помилковим є посилання
позивача на абз. 2 п. 1 Перехідних
положень ЗК України, 2001 року, оскільки
його положення підлягають
застосуванню, в тому разі, якщо
спадкодавцем розпочата процедура
приватизація земельної ділянки.

Посилання сторін на обставини
встановлені рішенням Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області від 29.08.2012 року , та викладені в
мотивувальній частині, безпідставні
оскільки предметом розгляду даного
спору були владно-розпорядчі функції
органу місцевого самоврядування і
висновки суду, викладені в рішенні, не
мають преюдиційного значення для
вирішення даного спору. Також,
помилковим є посилання позивача на
резолютивну частину рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області від 28.10.2011
року, в частині визнання права
власності за позивачем, в порядку
спадкування за заповітом на земельну
ділянку площею 0,48 га АДРЕСА_1, після
померлого ОСОБА_5, оскільки предметом
розгляду вказаної цивільної справи
було право власності спадкодавця на
житловий будинок, де розмір земельної
ділянки зазначено, як характеристика
місця його знаходження.

Враховуючи, що відповідачем,
відповідно до принципу змагальності та
обов'язку доказування передбачених ст.
10 та 60 ЦПК України, не надано до суду
докази, що свідчать про належність
спадкодавцеві спірної земельної
ділянки на час відкриття спадщини, тому
суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання за нею, в порядку спадкування
за заповітом після померлого ОСОБА_5,
право приватної власності на земельну
ділянку площею 0, 23 га., що розташована в
АДРЕСА_1, не доведеними та
безпідставними і в їх задоволенні
відмовити.

Керуючись правилами розподілу судових
витрат встановленими ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1, 6, 23 Земельним кодексом
України від 18.12.1990 року, статтями 118,
120-122, 125, 126 та п. 1 Перехідних положень
Земельного кодексу України від 25.10.2001
року, статтями 373, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268
Цивільного кодексу України, Декретом
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992
року «Про приватизацію земельних
ділянок», статтями 26, 33, 59 Законом
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» від 21.05.1997 року № 280/97-ВР та
статтями 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування за заповітом,
третя особа: Лобойківська сільська
рада Петриківського району, відмовити
в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. О. Говоруха

копія вірна:

Суддя:
В.О.Говоруха