У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши в
судовому засіданні справу за скаргою
ОСОБА_6 на дії державного виконавця
Київського відділу державної
виконавчої служби Сімферопольського
міського управління юстиції, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
Київського районного суду м.
Сімферополя від 01 червня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із скаргою на
дії державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції.

В обґрунтування скарги ОСОБА_6
посилався на те, що 07 травня 2012 року
старшим державним виконавцем
Київського ВДВС Сімферопольського МУЮ
Івановим В.А. була прийнята постанова
про відкриття виконавчого провадження
за виконавчим листом № 2-3973/2011 від 20
квітня 2012 року виданим Київським
районним судом м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим та
розпочато виконавчі дії.

13 червня 2012 року за вих. № 03-50/7517 на
адресу стягувача за вказаним
виконавчим провадженням ПАТ
«Сведбанк», Івановим В.А. був
направлений лист про необхідність
авансування видатків по виконавчому
провадженню. В листі також було
зазначено, що у випадку відсутності
письмового відзиву в 20-ти денний термін
або відмови від авансування видатків,
виконавчий лист буде повернуто на
адресу стягувача на підставі п. 4 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження». У визначений державним
виконавцем термін ПАТ «Сведбанк»
жодним чином не прореагувало на
вказану вимогу, але не заважаючи на
вказані обставини виконавчий документ
повернутий не був, внаслідок чого
заявник вважав такі дії державного
виконавця незаконними.

Крім того, постанова про відкриття
виконавчого провадження була винесена
07 травня 2012 року старшим державним
виконавцем Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Івановим В.А.,
також були відпрацьовані та
направленні відповідні листи до КРП
«Сімферопольське МБРТІ» до ПАТ
«Сведбанк», винесена постанова про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження, але
починаючи з вересня 2012 року всі
виконавчі дії проводилися іншим
державним виконавцем, а саме
заступником начальника Київського
ВДВС Сімферопольського МУЮ Коржовим
Р.В., при цьому будь-який документ щодо
передачі на виконання вищевказаного
виконавчого провадження до іншого
виконавця в матеріалах провадження
відсутній, що є грубим порушенням вимог
інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 02 квітня
2012 року 3 489/20802, а також в реєстрі
відсутні дані про передачу виконавчого
провадження.

Також, скаржник вказував, що під час
складання акта опису та арешту майна,
яке розташоване в АДРЕСА_1, державний
виконавець за вказаною адресою не
з'являвся та не проводив ніяких дій. При
цьому, вказував, що в акті зазначено
двох понятих, а саме: ОСОБА_9 та ОСОБА_10,
підписи яких різняться на першій та
останній сторінці акта.

Коржовим Р.В. безпідставно до
матеріалів виконавчого провадження
долучено платіжне доручення від 22
жовтня 2012 року № 3739, стягувач в якому
зазначений ТАО «Всеукраїнський
акціонерний банк», а не ПАТ «Сведбанк»,
та розпорядження затверджене В.о.
начальника Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ 19 жовтня 2012 року,
в якому також в якості стягувача
зазначено ТАО «Всеукраїнський
акціонерний банк».

12 лютого 2013 року заступником
начальника Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Коржовим Р.В.
складено акт уцінки майна, який
затверджено 12 лютого 2013 року
начальником Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ. Так, у вказаному
акті зазначено, що майно передане на
реалізацію у рамках виконавчого
провадження на підставі виконавчого
листа № 2-3973/2011 від 20 квітня 2012 року
виданим Київським районним судом м.
Сімферополя - не реалізовано у зв'язку з
відсутністю заявок відповідно до ч. 5
ст. 62 Закону України «Про виконавче
провадження». Однак, скаржник вважав,
що зазначений акт є незаконним,
оскільки на дату видачі акта уцінки
майна була відсутня будь-яка офіційно
зареєстрована інформація щодо не
реалізації майна, а тому акт оцінки
майна є передчасним.

Посилаючись на вказані обставини,
ОСОБА_6 просив визнати бездіяльність
старшого державного виконавця
Київського ВДВС Сімферопольського МУЮ
Іванова В.А., яка виявилась у
неповерненні стягувачу виконавчого
документа відповідно до п.п. 4 ч. 1 ст. 47
Закону України «Про виконавче
провадження» - незаконною; зобов'язати
державного виконавця повернути
стягувачу виконавчий документ № 2-3973/2011
від 20 квітня 2012 року виданий Київським
районним судом м. Сімферополя; визнати
дії заступника начальника Київського
ВДВС Сімферопольського МУЮ Коржова Р.В.
щодо складання акта опису та арешту
майна від 13 вересня 2012 року незаконними
та скасувати зазначений акт; визнати
дії заступника начальника Київського
ВДВС Сімферопольського МУЮ Коржова Р.В.
щодо передачі виконавчого провадження
від одного виконавця до іншого разом із
заявкою на реалізацію квартири та
організацію прилюдних торгів
протиправними; вирішити питання про
судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м.
Сімферополя від 01 червня 2013 року,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 вересня 2013 року, в
задоволенні скарги ОСОБА_6 на дії
державного виконавця Київського
відділу державної виконавчої служби
Сімферопольського міського управління
юстиції відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування оскаржуваних
ухвал суду, із постановленням нової
ухвали про задоволення скарги,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх встановлено, що в
провадженні Київського районного суду
м. Сімферополя перебувала цивільна
справа № 2-3973/2011 за позовом ПАТ
«Сведбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_11 про
стягнення заборгованості шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя від 18 листопада 2011
року позовні вимоги ПАТ «Сведбанк»
були задоволені, вирішено звернути
стягнення на предмет іпотеки (за
договором іпотеки від 23 січня 2008 року
за реєстровим № 212), а саме: квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_6 в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 1101/0108/88/011 від 23 січня 2008 року в сумі 74
652,03 доларів США, що еквівалентно 595 252
грн 89 коп., для задоволення вимог ПАТ
«Сведбанк», шляхом продажу предмета
іпотеки на публічних торгах за
початковою ціною, визначеною
попередньо незалежним експертом -
суб'єктом оціночної діяльності.

На підставі заяви представника ПАТ
«Сведбанк» були видані три виконавчих
листа на примусове виконання вказаного
рішення № 2-3973/2011 від 20 квітня 2012 року.

07 травня 2012 року старшим державним
виконавцем Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Івановим В.А.
була прийнята постанова про відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
листом № 2-3973/2011 від 20 квітня 2012 року
виданим Київським районним судом м.
Сімферополя та розпочато виконавче
провадження.

13 червня 2012 року за вих. № 03-50/7517
державним виконавцем банку було
надіслано повідмовлення щодо
авансування витрат виконавчого
провадження, пов'язаних з
виготовленням технічної документації
та проведенням експертизи об'єкту
нерухомого майна, а саме: квартира
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на праві
власності.

Згідно з виписки Управління Державного
казначейства у м. Сімферополі від 08
серпня 2012 року на рахунок по обліку
депозитних сум Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ від ПАТ
«Сведбанк» надійшла сума у розмірі 1 200
грн як авансовий внесок по проведенню
експертної оцінки нерухомого майна, що
належить ОСОБА_6 згідно листа № 03-50/7517
від 13 червня 2012 року.

28 серпня 2012 року згідно з актом
прийому-передачі виконавчих
проваджень від головного державного
виконавця Іванова В.І. до заступника
начальника Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Коржова Р.В. було
передано виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа по справі № 2-3973/2011, виданого
Київським районним судом м.
Сімферополя 20 квітня 2012 року.

13 вересня 2012 року в межах виконавчого
провадження було складено акт опису та
арешту майна.

19 жовтня 2012 року заступником
начальника Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Коржовим Р.В. на
підставі ст. 43 Закону України «Про
виконавче провадження» винесено
розпорядження про перерахування
грошових коштів з депозитного рахунку
по обліку депозитних сум в розмірі 1 200
грн, як авансового внеску на рахунок
Головного управління юстиції МУЮ в
Автономній Республіці Крим.

Згідно із договору № 0112474 від 20 грудня
2012 року майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1 передано на реалізацію за
ціною визначеною оцінювачем.

Згідно з листа філії 01 ПП «ОСОБА_12» від
11 лютого 2013 року вих. № 0245 прилюдні
торги з реалізації нерухомого майна у
вигляді квартири АДРЕСА_1 не відбулися.

12 лютого 2013 року державним виконавцем
проведено уцінку арештованого майна.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що скаржником не
доведено вказаних ним порушень та при
здійсненні суб'єктами оскарження
виконавчих дій права та свободи
заявника не порушено.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна, оскільки
вони зроблені без повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи та з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно із ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду: у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод; у
триденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод, у разі
оскарження постанови про відкладення
провадження виконавчих дій.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 29 квітня 2013 року звернувся до
суду із скаргою на бездіяльність
старшого державного виконавця під час
виконання судового рішення;
зобов'язання державного виконавця
повернути стягувачу виконавчий
документ; визнання дій заступника
начальника Київського ВДВС
Сімферопольського МУЮ Коржова Р.В. щодо
складання акта опису та арешту майна
від 13 вересня 2012 року незаконним та
скасування його; визнання дій щодо
передачі виконавчого провадження від 28
серпня 2012 року та організацію
прилюдних торгів від 12 лютого 2013 року
протиправними.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд у
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України, питання дотримання строків
для подачі скарги не дослідив, не
перевірив, коли скаржник дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
його прав чи свобод, не перевірив чи
втрачено скаржником право на вчинення
процесуальних дій та жодних висновків
з цього приводу не навів.

Крім цього, звертаючись до суду із
скаргою на дії ДВС ОСОБА_6 посилався на
те, що відомості про передачу
виконавчого провадження від одного
виконавця до іншого відсутні в Єдиному
реєстрі, що суперечить Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція).

Перевіряючи правомірність дій
державного виконавця про передачу
виконавчого провадження від одного
виконавця до іншого та посилаючись на
відсутність порушень Інструкції при
передачі, суд не перевірив наявність
або відсутність таких відомостей в
Єдиному реєстрі.

Разом з тим, звертаючись до суду із
скаргою на дії державного виконавця,
ОСОБА_6 посилався на те, що уцінка
іпотечного майна проведена передчасно
та без відповідних на те правових
підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 62 Закону України
«По виконавче провадження» не
реалізоване на прилюдних торгах,
аукціонах або на комісійних умовах
протягом двох місяців майно підлягає
уцінці державним виконавцем, що
проводиться в десятиденний строк з дня
визнання прилюдних торгів чи аукціону
такими, що не відбулися, або закінчення
двомісячного строку реалізації майна
на комісійних умовах. Майно може бути
уцінене не більш як на 30 відсотків. У
разі не реалізації майна в місячний
строк з дня проведення уцінки воно
повторно уцінюється в такому самому
порядку, але не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна.

Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 49 Закону
України «Про іпотеку» протягом десяти
днів з дня оголошення прилюдних торгів
такими, що не відбулися,
іпотекодержателі та інші кредитори
боржника відповідно до пріоритету їх
зареєстрованих вимог мають право
придбати предмет іпотеки за початковою
ціною шляхом заліку своїх забезпечених
вимог в рахунок ціни майна. У цьому
випадку придбання предмета іпотеки
іпотекодержателем оформлюється
протоколом і актом про реалізацію
предмета іпотеки у порядку,
встановленому статтею 47 цього Закону, а
нотаріус на підставі такого акта видає
свідоцтво про придбання майна з
прилюдних торгів, якщо прилюдні торги
не відбулися.

Якщо іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів, призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на 25
відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що 11
лютого 2013 року прилюдні торги з
реалізації арештованого нерухомого
майна не відбулися у зв'язку з
відсутністю покупців, про що
організатор торгів листом № 01-Н/0145 від
11 литого 2013 року повідомив ДВС та
порушував питання про уцінку майна та
надання відповідного акта (а.с 135).

12 лютого 2013 року начальником
Київського ВДВС затверджено акт уцінки
вказаної квартири (а.с. 135).

Посилаючись на те, що складання акту
уцінки майна раніше, ніж отримання
письмової відповіді від організатора
торгів щодо необхідності переоцінки
майна не порушує прав скаржника, суд не
звернув уваги на вимоги ст. 49 Закону
України «Про іпотеку», не перевірив
порядок уцінки майна, не врахував
десятиденний строк з дня оголошення
прилюдних торгів такими, що не
відбулися для надання
іпотекодержателю права на придбання
майна за початковою ціною, що має
суттєве значення для визначення
розміру коштів для погашення
заборгованості іпотекодавця.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України, на вказані порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
та залишив оскаржувану ухвалу без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до передчасного
вирішення справи, ухвали судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338
Цивільно-процесуального кодексу
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 16
вересня 2013 року задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м.
Сімферополя від 01 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 вересня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук