АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5446/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Дячков С. В. Доповідач - Гайдук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпродзержинської
міської ради

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 16 квітня 2014
року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Дніпродзержинської міської ради,
комунального підприємства «Дорожник»,
третя особа - Управління державної
казначейської служби України у
м.Дніпродзержинську Дніпропетровської
області, про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
за час затримки виконання рішення суду
про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому
посилався на те, що він з грудня 2006 року
працював на посаді директора
комунального підприємства «Дорожник»,
контракт з яким було укладено до 01
січня 2011 року. Проте, 10 серпня 2009 року
Дніпродзержинським міським головою
було видано розпорядження про його
звільнення з займаної посади.
Непогодившись з такими діями, позивач
звернувся до суду та за рішенням суду
його було поновлено на займаній раніше
посаді директора та згодом звільнено у
зв'язку із закінченням строку
контракту. При цьому, з ним не було
проведено повний розрахунок, тому
позивач, уточнивши позовні вимоги,
просив суд стягнути з
Дніпродзержинської міської ради на
його користь 7592,80 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнути з комунального підприємства
«Дорожник» 3207 грн. середнього
заробітку за час затримки виконання
рішення суду та солідарно з обох
відповідачів 1500 грн. витрат на правову
допомогу, а також зобов'язати
комунальне підприємство «Дорожник»
відносно нього нарахувати та сплатити
до бюджету єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за період з 10
серпня 2009 року по 01 січня 2011 року (а.с. 2-5,
47, 59-60).

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 16 квітня 2014 року
позовні вимоги задоволено у повному
обсязі.

Стягнуто з Дніпродзержинської міської
ради на користь ОСОБА_2 7592,80 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу за період з 21 серпня 2010 року по
23 листопада 2010 року.

Стягнуто з комунального підприємства
«Дорожник» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час затримки виконання
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 листопада 2010
року по справі № 2-578/10 в частині
поновлення ОСОБА_2 на посаді директора
комунального підприємства «Дорожник»
з 10 серпня 2009 року, в якій було допущено
негайне виконання, тобто з моменту його
проголошення, в розмірі 3207 грн.

Зобов'язано комунальне підприємство
«Дорожник» нарахувати та сплатити до
бюджету єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на застраховану
особу ОСОБА_2 (код іпн НОМЕР_1) за період
з 10 серпня 2009 року по 01 січня 2011 року в
розмірах встановлених Законом України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI.

Стягнуто солідарно з
Дніпродзержинської міської ради та
комунального підприємства «Дорожник»
на користь ОСОБА_2 1500 грн. понесених
витрат на правову допомогу

Стягнуто з Дніпродзержинської міської
ради в дохід держави судовий збір в
розмірі 121,80 грн.

Стягнуто з комунального підприємства
«Дорожник» в дохід держави судовий
збір в розмірі 121,80 грн. (а.с. 74-76).

В апеляційній скарзі
Дніпродзержинська міська рада
посилається на неповне з'ясування
судом обставин у справі, неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування та
ухвалення нового, про відмову у
задоволенні позовних вимог (а.с. 78-80).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи 27
грудня 2007 року між ОСОБА_2 та
Дніпродзержинською міською радою було
укладено контракт, відповідно до умов
якого позивач був прийнятий на посаду
директора комунального підприємства
«Дорожник» на термін з 29 грудня 2007 року
по 01 січня 2011 року (а.с. 9-18).

Відповідно до п. 4.3. даного контракту (із
змінами від 21 березня 2008 року)
заробітна плата позивача
нараховується виходячи із
встановленого посадового окладу в
розмірі 2520 грн. та надбавки за
інтенсивність праці в розмірі 50%
посадового окладу (а.с. 19-22).

10 серпня 2009 року Дніпродзержинським
міським головою було видано
розпорядження № 38-р «ос» про
звільнення позивача з посади директора
комунального підприємства «Дорожник».

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 листопада 2010
року позивача було поновлено на посаді
директора комунального підприємства
«Дорожник» з 10 серпня 2009 року та
стягнуто з відповідача -
Дніпродзержинської міської ради на
його користь 31410 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 10 серпня 2009 року по 20 серпня 2010
року. Визнано незаконним та скасовано
розпорядження міського голови від 10
серпня 2009 року № 38-р «ос» про
звільнення ОСОБА_2 Рішення допущено до
негайного виконання (а.с. 23-25).

Рішенням колегії суддів судової палати
по цивільним справам апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2012 року рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська змінено, з
резолютивної частини рішення
виключено вказівку про скасування
розпорядження міського голови м.
Дніпродзержинська від 10 серпня 2009 року
№ 38-р «ос» про звільнення ОСОБА_2 В
решті судове рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 жовтня 2012 року
рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 23 листопада 2010
року та апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2012 року залишені без змін (а.с. 27-29).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган зобов'язаний в день звільнення
видати працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст. 116
КЗпП України.

За правилами ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при
ухваленні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більш як за один рік. Якщо заява
про поновлення на роботі розглядається
більше одного року не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

Таким чином, місцевий суд, стягуючи з
відповідачів на користь позивача
середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу за період з 21 серпня
2010 року по 23 листопада 2010 року в сумі
7592,80 грн. та середнього заробітку за час
затримки виконання рішення суду з 23
листопада 2010 року по 31 грудня 2010 року
(включно) в розмірі 3207,00 грн., вірно
керувався наведеними нормами
матеріального права.

Тому, враховуючи, що відповідачами не
надано доказів виплати цих коштів
позивачу, колегія суддів погоджується
з даними висновками суду.

Крім того, при вирішенні справи суд
першої інстанції вірно врахував, що
справляння і сплата єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, відповідно до
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 № 2464-VI, є обов'язком роботодавця,
а тому обґрунтовано задовольнив вимоги
позивача в цій частині.

При цьому, доводи апеляційної скарги,
щодо розрахунку стягнутих сум без
врахування вимог Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995
року, судова колегія не може прийняти
як підставу для скасування
оскаржуваного рішення, оскільки суд
першої інстанції за відсутності
довідки про середньоденну заробітну
плату позивача, виданою бухгалтерією
відповідача, керувався наданим
позивачем розрахунком, який не
суперечить вищезгаданому порядку.

Разом із цим, стягуючи з відповідачів
солідарно витрати на оплату правової
допомоги по справі в розмірі 1500 грн. суд
першої інстанції не врахував, що
нормами діючого законодавства не
передбачено стягнення судових витрат в
такому порядку, тому колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду в цій
частині скасувати на підставі ст. 309 ЦПК
України, стягнувши з відповідачів на
користь позивача судові витрати в
розмірі по 750 грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
відтак підстав для його скасування за
доводами апеляційної скарги немає.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської
міської ради - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 16 квітня 2014 року
- скасувати в частині солідарного
стягнення витрат на правову допомогу
та ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути з Дніпродзержинської
міської ради та комунального
підприємства «Дорожник» на користь
ОСОБА_2 понесені ним витрати на оплату
правової допомоги в розмірі по 750 грн. з
кожного.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: