Справа №468/125/14-ц 26.03.2014 26.03.2014 26.03.2014
Провадження №22-ц/784/989/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/989/14
Суддя суду 1-ї
інстанції - Муругов В.В.
Доповідач апеляційного суду -
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року

м.Миколаїв

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області у складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання -
Орельською Н.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області

від 07 лютого 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» (далі -
Банк) до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

16 січня 2014 року Банк пред'явив до суду
зазначений позов, який обґрунтував
наступним.

14 грудня 2006 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого відповідач отримав кредит у
сумі 250 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою 36% річних з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Протягом дії зазначеного договору
кредитний ліміт на платіжній картці
збільшувався. Максимальна сума
становила 5600 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору на думку
позивача станом на 30 листопада 2013 року
утворилася загальна заборгованість за
кредитним договором у сумі 16 853 грн.19
коп., яка складається з заборгованості
за кредитом у сумі 4461 грн.90 коп.,
заборгованості за відсотками у сумі 8984
грн. 82 коп., заборгованості з пені
у сумі 2127 грн.75 коп., та штрафів в
загальній сумі 1278 грн.72 коп.

Оскільки відповідач порушив умови
договору, то позивач просив стягнути з
нього кредитну заборгованість і судові
витрати.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 07
лютого 2014 року позов Банку задоволений
частково. З ОСОБА_3 на користь Банку
стягнуто заборгованість за кредитом в
сумі 6941 грн.71 коп., яка складається з
заборгованості за відсотками в сумі 4618
грн.04 коп., заборгованості з пені у сумі
1516 грн.92 коп. та штрафів на загальну
суму 806 грн.75 коп. Крім того, з
відповідача на користь позивача
стягнуто судовий збір у сумі 243 грн.60
коп.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивач подав на нього апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду змінити, стягнувши на користь
Банку кредитну заборгованість у сумі,
яка зазначена у позові.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
Банку, суд першої інстанції виходив з
того, що вони підлягали задоволенню в
межах позовної давності, яка становить
три роки.

Між тим, з таким висновком суду не можна
погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

В разі порушення зобов'язання
наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК
України та умовами договору. Зокрема,
кредитор має право вимагати
відшкодування збитків та сплати пені
або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ст.639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Згідно з ст.259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та
таке встановлено судом, 14 грудня 2006
року між Банком та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до якого
відповідач отримав кредит у сумі 250 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 36%
річних з кінцевим терміном повернення,
що відповідає строку дії картки.

Протягом дії зазначеного договору
кредитний ліміт на платіжній картці
збільшувався. Максимальна сума
становила 5600 грн.

Сторони погодили, що у випадку
неналежного виконання зобов'язань
відповідач сплачує Банку пеню у
розмірі 1% від заборгованості, яка
нараховується 1 раз на місяць, та штраф
у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Крім зазначеного, сторони визначили, що
строки позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки будуть складати 5 років.

Зазначений договір складався з заяви
відповідача, Умов і Правил надання
банківських послуг (далі - Умови) та
Правил користування платіжною картою,
затверджених наказами голови
Правління Банку №С-89 від 24.05.2005 р., №С-120
від 20.07.2005 р., №1663 від 31.08.2007 р. (а.с.59-75).

Відповідач своїм підписом на заяві про
надання кредиту висловив згоду на
укладення договору саме в такій формі
(а.с.7).

Відповідно до пункту 9.3 Умов
картрахунки для позичальників
відкриваються на невизначений строк за
виключенням настання умов, викладених
в п.п.9.6., 9.7. Умов.

Згідно з п.3 Правил користування
платіжною картою строк дії карти
вказаний на лицьовій стороні карти
(місяць та рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця. По закінченню строку дії
відповідна карта продовжується банком
на новий строк (шляхом надання клієнту
карти із новим строком дії), якщо раніше
(до початку місяця закінчення строку
дії) не поступила письмова заява
Держателя про закриття картрахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картрахунку для оплати
послуг за виконання розрахункових
операцій по картрахунку (в
передостанній день місяця закінчення
строку дії) та при дотриманні інших
умов продовження, передбачених
договором (а.с.70).

Матеріали справи не містять даних про
те, що відповідач подавав Банку заяву
про закриття картрахунку.

А отже, через кожні два роки договір
продовжувався ще на два роки і на даний
час є діючим.

З розрахунку Банку вбачається, що
відповідач взятих на себе зобов'язань
за кредитним договором не виконував,
внаслідок чого станом на 30 листопада
2013 року утворилася загальна
заборгованість за кредитним договором
у сумі 16 853 грн.19 коп., яка
складається з заборгованості за
кредитом у сумі 4461 грн. 90 коп.,
заборгованості за відсотками у сумі 8984
грн.82 коп., заборгованості з пені у сумі
2127 грн.75 коп., та штрафів в загальній
сумі 1278 грн.72 коп. (500 грн. - фіксована
частина та 778 грн.72 коп. - процентна
складова).

Між тим, пункт 5.10 Правил користування
платіжною картою передбачає, що при
порушенні клієнтом строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених цим договором, більш ніж
на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити
Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми
позову (а.с.72).

З урахуванням зазначеного, на думку
колегії суддів правомірною сумою
фіксованої частини штрафу є саме 250
грн., а не 500 грн., як зазначив Банк.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про відмову у задоволенні
позовної вимоги Банку про стягнення з
відповідача тіла кредиту та часткове
задоволення решти позовних вимог з
посиланням на пропуск позивачем
3-річного строку позовної давності є
неправильним.

Сторони між собою погодили 5 річний
строк позовної давності.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З виписки по особистому рахунку ОСОБА_3
вбачається, що останній платіж за
кредитом він здійснив 23.11.2009 р.

Перебіг позовної давності для Банку
настав 23.12.2009 р.

З позовом до суду Банк мав право
звернутися до 23 грудня 2014 р., а
звернувся 16 січня 2014 р., тобто в межах 5
річного визначеного сторонами строку
позовної давності.

З зазначеного випливає, що заявлені
Банком позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, а саме
заборгованість за тілом кредиту,
відсотками та пеня у повному обсязі, а
штраф у сумі 922 грн.34 коп. (250 грн. -
фіксована частина та 672 грн.34 коп. -
процентна складова).

Оскільки районний суд був іншої думки,
його рішення на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги Банку про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення - про стягнення цієї
заборгованості, а в частині стягнення з
відповідача на користь Банку
заборгованості по відсотках за
користування кредитом, пені та штрафу -
зміні.

Оскільки рішення районного суду
частково скасовано та частково
змінено, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь Банку
підлягає стягненню 358 грн.09 коп.
судового збору (238 грн.73 коп. - за подання
позивачем позову до суду І інстанції,
та 119 грн.36 коп. - за подання апеляційної
скарги).

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" задовольнити
частково.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 07 лютого 2014
року в частині відмови у задоволенні
позовної вимоги публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за тілом
кредиту скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про стягнення
цієї заборгованості.

Рішення Баштанського районного суду
Миколаївської області від 07 лютого 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» відсотків за
користування кредитом, пені та штрафів
змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
від 14 грудня 2006 року станом на 30
листопада 2013 року у сумі 16 496 грн.81
коп., з яких заборгованість за кредитом
у сумі 4461 грн.90 коп., заборгованість за
відсотками у сумі 8984 грн.82 коп.,
заборгованість з пені у сумі 2127 грн.75
коп. та штраф в сумі 250 грн. (фіксована
частина) та 672 грн.34 коп. (процентна
складова).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» 358 грн.09
коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: