Справа № 362/1626/14-ц Головуючий у І
інстанції Лебідь-Гавенко
Г.М.Провадження № 22-ц/780/5425/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Сліпченка О.І., Олійника В.І.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Хрещатик» на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Хрещатик» про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк
«Хрещатик» про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Вказував на те, що 25.07.2011 року
відповідно до наказу № 1193-к його було
прийнято на посаду директора
Київського регіонального відділення
ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», а
28.03.2014 року згідно наказу № 188-к його
було звільнено з роботи на підставі п. 1
ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків. Як
зазначено в наказі, звільнення
проведено з причини суттєвого
порушення фінансової і виробничої
дисципліни, що призвело до заподіяння
значної шкоди внаслідок втрати
товарно-матеріальних цінностей банку.
Підставою для звільнення в наказі
зазначений акт «про результати ревізії
діяльності Київського регіонального
відділення ПАТ «Комерційний банк
«Хрещатик» від 19.03.2014 року.

Вказані у наказі про звільнення
підстави, позивач вважає
необґрунтованими, оскільки за весь час
роботи на посаді директора відділення
з його боку не було жодних грубих
порушень своїх трудових обов'язків
також він не вчиняв проступку яким
завдано (чи могло бути завдано) шкоду
банку.

Крім того, ні в момент звільнення, ні
після нього позивачу так і не
конкретизували в чому полягало
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, за яке його було звільнено
із займаної посади.

Зазначав також, що в порушення
трудового законодавства відповідач не
відібрав у нього пояснення щодо нібито
виявлених порушень, поставивши його
перед фактом про звільнення.

Далі зазначив, що в результаті
незаконного відсторонення від роботи
та звільнення йому не була нарахована
середньомісячна заробітна плата, яку
він просив стягнути з відповідача,
розмір якої в процесі розгляду справи
уточнив, і остаточно просив стягнути
суд суму коштів у розмірі 241462,98 грн.

З врахуванням викладених обставин
позивач звернувся з вказаним позовом
до суду за захистом своїх порушених
прав.

Відповідач заявлених вимог не визнав,
вважаючи звільнення ОСОБА_1 з посади
директора Київського регіонального
відділення ПАТ «КБ «Хрещатик»» на
підставі п.1 ст.41 КЗпП України за
одноразове грубе порушення трудових
обов'язків, обґрунтованим, посилався на
те, що акт «Про результати ревізії
діяльності Київського регіонального
відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» від 19
березня 2014 року та висновок експертів
№ 40/14 за результатами проведення
комісійної судово-економічної
експертизи по кримінальному
провадженню від 28.05.2014 року,
підтверджують безпосереднє заподіяння
виявленої під час ревізії шкоди, розмір
якої свідчить про грубість порушення.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 липня 2014 року позов задоволено.

Суд поновив позивача ОСОБА_1 на посаді
директора Київського регіонального
відділення Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Хрещатик»».

Крім того, суд стягнув з Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик»» на користь ОСОБА_1
заробітну плату за час вимушеного
прогулу в сумі 241462 грн. 98 коп. та стягнув
на користь держави судовий збір у
розмірі 2414 грн. 63 коп.

Допущено негайне виконання рішення в
частині поновлення на роботі та
присудження позивачу виплати
заробітної плати не більше ніж за один
місяць.

Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач ПАТ КБ «Хрещатик»» подав
апеляційну скаргу, просить рішення
скасувати і ухвалити нове про відмову в
позові.

Посилається на необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема посилається на те, що
відповідно до постанови правління
банку від 07.05.2014 року замість
Київського регіонального відділення
банку створене Прорізне відділення,
яке немає статусу регіонального, що
виключає поновлення позивача на
роботі.

Крім того, апелянт посилається що суд
не взяв до уваги низку нормативних
документів та внутрішніх актів банку,
які встановлюють прямий обов'язок
директора відділення щодо збереження
матеріальних цінностей відділення в
касі та сховищах.

Також апелянт не погоджується із
висновком суду про те, що позивача було
звільнено не за одноразове грубе
порушення, а триваюче - за певний період
часу, оскільки вважає, що позивача
звільнили за конкретне порушення, а
саме за невиконання обов'язку щодо
збереження цінностей у касі та сховище
відділення, які були викрадені 5
березня 2014 року, про що відкрито
кримінальне провадження, яке триває у
районному управлінні ГУ МВС України в
м.Києві.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення учасників,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу № 1193-к голови правління ПАТ «КБ
«Хрещатик» від 25 липня 2011 року позивач
ОСОБА_1 прийнятий на роботу на посаду
директора Київського регіонального
відділення ПАТ КБ «Хрещатик» з 26.07.2011
року (т.1 а.с.7).

З Постанови ПАТ КБ «Хрещатик» № 492 від 06
березня 2014 року, вбачається що раптовою
ревізією операційної каси та грошових
сховищ відділення виявлено нестачу
готівкових коштів на суму 14399534,67 грн.,
274128 доларів США та 188835 євро, що стало
наслідком грубого порушення
Інструкції про ведення касових
операцій у ПАТ КБ «Хрещатик» особами,
відповідальними за схоронність
цінностей відділення (ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4.) (т.1 а.с. 21-22).

06 березня 2014 року наказом № 137-к,
позивача було відсторонено від роботи
у зв'язку з виявленими порушеннями у
Київському регіональному відділенні
ПАТ КБ «Хрещатик» (т.1 а.с.7, 8).

19 березня 2014 року на виконання наказу
ПАТ «КБ «Хрещатик» від 06.03.2014 №
273 ревізійною комісією складено акт про
результати ревізії діяльності
Київського регіонального відділення
Банку, згідно якого документальну
ревізію діяльності відділення
проведено за період з 01 грудня 2009 року
до 06 березня 2014 року та зазначено, що
директор відділення ОСОБА_1 та головний
бухгалтер Ковальчук В.Я. не забезпечили
належного функціонування системи
внутрішнього контролю, що призвело до
порушень чинного законодавства, вимог
Інструкції про ведення касових
операцій у ПАТ КБ «Хрещатик» та
заподіянні банку матеріальної шкоди на
суму 14399534,67 грн., 274128 доларів США та 188835
євро (т.1 а.с. 31-47).

В подальшому відповідно до наказу №
188-к від 28 березня 2014 позивач ОСОБА_1 був
звільнений з роботи з 28 березня 2014 року
на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за
одноразове грубе порушенням трудових
обов'язків, з причин суттєвого
порушення фінансової і виробничої
дисципліни, що призвело до заподіяння
значної шкоди внаслідок
товарно-матеріальних цінностей банку
(т.1 а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для звільнення був акт
ревізії «Про результати ревізії
діяльності Київського регіонального
відділення ПАТ КБ «Хрещатик»» від 19
березня 2014 року та пояснювальна
записка позивача.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивача
звільнено з порушенням вимог трудового
законодавства оскільки у відповідача
не було підстав для звільнення
позивача саме за п. 1 ст. 41 КЗпП України,
оскільки факту допущення разового
грубого порушення трудових обов'язків
позивачем не встановлено, докази про
завдання позивачем матеріальних
збитків відповідачу у справі відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, оскільки розглядаючи спір,
який виник між сторонами у справі, суд
першої інстанції правильно визначився
з характером спірних правовідносин та
нормами матеріального права, які
підлягають застосуванню, повно та
всебічно дослідив наявні у справі
докази і надав їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України,
правильно встановив обставини справи,
в результаті чого ухвалив законне й
обґрунтоване рішення, яке відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України, крім підстав, передбачених
статтею 40 цього Кодексу, трудовий
договір з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу може бути
розірваний також у випадках
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами органів доходів і зборів, яким
присвоєно спеціальні звання, і
службовими особами центральних
органів виконавчої влади, що
реалізують державну політику у сферах
державного фінансового контролю та
контролю за цінами.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
п. п. 22, 27 постанови «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року №9 у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147(1), 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

На підставі п.1 ст.41 КЗпП за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків
трудовий договір може бути розірвано
лише з керівником підприємства,
установи, організації (філії,
представництва, відділення, іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також із
службовими особами митних органів,
державних податкових інспекцій, яким
присвоєно персональні звання, і
службовими особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є
порушення трудових обов'язків грубим,
суд має виходити з характеру проступку,
обставин, за яких його вчинено, яку
завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Відповідно до ст. ст. 147-1, 149 КЗпП України
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

До застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку.

Таким чином, вирішуючи питання про те
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку завдано ним (могло бути
завдано) шкоду.

Крім того, слід зазначити, що право
громадян на працю забезпечується
державою, а трудовий договір може бути
розірваний лише з підстав і в порядку,
передбаченому трудовим законодавством
( ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Аналіз указаних норм трудового права
дає підстави для висновку, що у справах,
в яких оспорюється незаконне
звільнення, саме роботодавець повинен
довести, що звільнення відбулося без
порушення законодавства про працю.

З матеріалів справи вбачається, що в
своїх письмових поясненнях від 11.03.2014
року позивач не визнав грубе порушення
ним трудових обов'язків і зазначив, що
про нестачу коштів в касі йому стало
відомо близько 02 години 06.03.2014 року від
працівників, які робили ревізію каси.

З акту про результати ревізії
діяльності Київського регіонального
відділення Банку, який став підставою
для звільнення позивача вбачається, що
документальна ревізія діяльності
відділення проведена за період з 01
грудня 2009 року до 06 березня 2014 року
(а.с.31-47).

Тому, на думку колегії суддів є
правильним висновок суду, що у
відповідача не було підстав для
звільнення позивача з роботи за п.1 ст.
41 КЗпП України, оскільки відповідач не
довів факт допущення разового грубого
порушення трудових обов'язків
позивачем.

Посилання апелянта у скарзі на те, що
саме 5 березня 2014 року були викрадені
кошти, нестача яких виявлена ревізією
не заслуговують на увагу, оскільки
ревізія проведена за період з 01 грудня
2009 року до 06 березня 2014 року,
кримінальне провадження з цього
приводу не закінчено, докази про
завдання позивачем матеріальних
збитків відповідачу у справі немає,
тому стверджувати, що кошти викрадені з
вини позивача саме 5 березня, а не були
привласнені іншою посадовою особою на
яку покладені обов'язки за зберігання
цінностей у сховищі відділення немає
підстав.

На думку колегії суддів, дії позивача
на які посилається відповідач можуть
свідчити про вчинення ним іншого
порушення за яке його може бути
притягнено до відповідальності.

З огляду на встановлені судом
обставини, висновок суду першої
інстанції про необхідність поновити
позивача на роботі є вірними.

Також колегія суддів приходить до
висновку, що поновлюючи позивача на
роботі суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують
зводяться до переоцінки доказів і не
впливають на обґрунтованість
прийнятого судом рішення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 308,314,315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Хрещатик» відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 05 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :