АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/814/2014
Головуючий в І інстанції: Максимович
Доповідач: Вейтас І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 17 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В. Склярської І.В.
При секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7, на
рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 18 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Каланчацький маслозавод» до ОСОБА_5,
ОСОБА_7 про відшкодування шкоди
заподіяної працівниками при виконанні
трудових обов'язків, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Каланчацький маслозавод»,
звернулось до суду з вказаним позовом
посилаючись на те, що відповідачі
перебувають у трудових відносинах з
товариством, з ними укладені договори
про повну матеріальну
відповідальність. 22 серпня 2013 року
відповідачами була допущена втрата
матеріальних цінностей (грошових
коштів) в сумі 151528 грн. Позивач просив
суд стягнути з відповідачів в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 75764,42 грн. з кожного.

Рішенням Каланчацького районного суду
Херсонської області від 18 листопада 2013
року позов задоволено, стягнуто з
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на користь публічного
акціонерного товариства «Каланчацький
маслозавод» в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди по 75764,42 грн. з
кожного. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на
користь публічного акціонерного
товариства «Каланчацький маслозавод»
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі по 757,65 грн. та витрати
пов'язані з наданням правової допомоги
в сумі по 2500 грн. з кожного.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не
погоджуючись з рішенням суду, вважає,
що відповідальність за заподіяну шкоду
має нести лише ОСОБА_7, оскільки він
особисто допустив недостачу
матеріальних цінностей та просить
змінити рішення суду щодо стягнення з
нього матеріальної шкоди в сумі 75764,42
грн. і стягнути їх з ОСОБА_7

ОСОБА_6, який діє від імені ОСОБА_7,
вважаючи рішення незаконним та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
в апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову. При
цьому вказує, що судом не вірно
встановлені обставини справи та
безпідставно стягнуто з відповідачів
кошти.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
апелянтів, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався п.1 ч.1 ст.134 КЗпП
України, відповідно до положень якої,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству коли між працівником і
підприємством укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або інших цілей.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_5
перебуває у трудових відносинах
позивачем, наказом № 88 від 30.07.2008 року
його переведено на посаду водія -
експедитора з 01 серпня 2008 року (а.с.9).
26.09.2012 року між відповідачем та ПАТ
«Каланчацький маслозавод» укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність (а.с.28).

ОСОБА_7 також перебуває у трудових
відносинах з позивачем, наказом № 58-к
від 27.04.2011 року його переведено на
посаду водія (а.с.8). 06.08.2012 року між
ОСОБА_7 та ПАТ «Каланчацький
маслозавод» укладено договір про повну
матеріальну відповідальність (а.с.29).

З 20 по 23 серпня 2013 року відповідачі
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на підставі наказу №
328-В були направлені у відрядження до м.
Донецьк, Луганськ, Краматорськ для
виконання виробничих завдань по
поставці продукції, яку відповідачі
отримали на підставі
товарно-транспортних накладних №855,
856,857, 858 на загальну суму 601411,92 грн. та
перевозили вантажним автомобілем
КАМАЗ 5410, державний номерний знак
НОМЕР_1, причеп № НОМЕР_2.

Матеріалами справи підтверджено та не
заперечується відповідачами, що ОСОБА_7
та ОСОБА_5 21-22 серпня 2013 року
відвантажили частину товару у м.
Луганськ, де отримали кошти в сумі 151528,
83 грн..

Грошові кошти відповідачі поклали в
металевий сейф, що знаходився під
спальним місцем в кабіні автомобіля.
Як пояснили відповідачі, 22.08.2013 року,
знаходячись в м.Краматорську по
вул..Астраханській № 5, вони залишили
автомобіль без нагляду з відчиненими
дверима, після чого виявили зникнення
металевого сейфу. Викликавши
працівників міліції, відповідачі
покинули місце пригоди, щоб здійснити
розгрузку товару, потім повернулись на
місце пригоди. Повідомлення про
вказане кримінальне правопорушення
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань (а.с.38,89).

Відповідно до п.1 договорів про повну
матеріальну відповідальність,
укладених між відповідачами, та
позивачем працівник бере на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення цілості доручених йому
підприємством матеріальних цінностей.
Під матеріальними цінностями
адміністрація і працівник розуміють
готівкові кошти, бланки суворої
звітності, цінні папери. Працівник
зобов'язується дбайливо ставитися до
переданих йому для зберігання або з
іншою метою матеріальних цінностей
підприємства і вживати заходів для
запобігання нестач матеріальних
цінностей, їх псування та інших форм
шкоди.

Згідно п.16 посадової інструкції
водія-експедитора, підписаної ОСОБА_5
та ОСОБА_7 26.09.2012 року та 06.08.2012 року,
відповідно, водій-експедитор
зобов'язаний нести повну матеріальну
відповідальність, зберігати в
спеціально-відведеному місці
товарно-матеріальні цінності,
готівкові кошти, бланки сурової
звітності, цінні папери та інше майно,
отримані на складі і в магазині до
повної передачі їх замовнику, чи на
склад підприємства.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновки суду про те, що з
вини відповідачів заподіяно шкоду
підприємству через незабезпечення
ними цілості матеріальних цінностей
(грошових коштів). Розмір заподіяної
шкоди апелянтами також не
спростований.

Колегія суддів не приймає доводи
апеляційної скарги ОСОБА_6 про
відсутність повноважень відповідачів
на отримання готівки, оскільки згідно
п.1 договорів про повну матеріальну
відповідальність, підписаних
сторонами, працівник відповідає за
доручені йому матеріальні цінності, в
тому числі готівку, і відповідачі не
заперечують факт отримання готівки та
обов'язок передачі її на підприємство.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про
те, що за заподіяну шкоду має
відповідати лише ОСОБА_7, нічим не
обґрунтовані і тому не береться
колегією суддів до уваги.

Колегія суддів не бере до уваги доводи
апеляційної скарги про
безпідставність стягнення з
відповідачів на користь позивача
витрат на отримання правової допомоги,
оскільки суд правильно взяв до уваги
договір про надання правової допомоги,
докази сплати позивачем адвокату 5000
грн. та час участі адвоката в розгляді
даної справи, повний розрахунок часу
витраченого адвокатом було
підтверджено під час розгляду справи
апеляційним судом.

Безпідставними є доводи апелянта
ОСОБА_6 про незаконність стягнення з
відповідачів судових витрат по сплаті
судового збору, оскільки положення ч.1
ст.5 ЗУ «Про судовий збір», на яку вказує
апелянт, не розповсюджуються на позови
підприємства про стягнення шкоди
заподіяної працівниками.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду постановлено з
додержанням норм процесуального та
матеріального права і підстав для його
скасування не вбачає. Висновки суду в
спірних правовідносинах відповідають
обставинам справи в межах наданих
сторонами доказів та нормам
матеріального права, що їх регулюють.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,
-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
який діє від імені ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду
Херсонської області від 18 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: