Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/1836/14
Головуючий у 1 інстанції: Суркова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 25 лютого 2014 року в справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В позові позивач зазначав, що
14.05.2008 року між ними та відповідачем був
укладений кредитний договір без
номеру, за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично
пролонгується на такий же термін за
відсутності протягом цього строку
повідомлення однієї із сторін про
припинення його дії. Позивачем умови
договору були виконані в повному
обсязі, проте відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого на 31.10.2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 18657,56 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 4610,78
грн., заборгованість за відсотками -
10157,13 грн., заборгованість за комісією
за користування кредитом - 2525 грн.,
штраф (фіксована частина) у розмірі 500
грн., штраф (процента складова) у
розмірі 864,65 грн., яку вони просили
стягнути з відповідача на їх користь,
також просили стягнути з відповідача
на їх користь судові витрати.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні позову - з тих підстав, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «Приватбанк»,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Відмовивши ПАТ КБ «Приватбанк» в
задоволенні позову, суд першої
інстанції посилався на положення
статей 526, 530 ЦК України, якими
передбачені загальні умови виконання
зобов'язання і визначено строк
(термін) виконання зобов'язання, та на
статті 256, 257, 261 ЦК України якими
визначені поняття строку позовної
давності, загальну позовну давність,
початок перебігу позовної давності.

При цьому суд виходив з того, що
укладений 14.05.2008 року кредитний
договір діяв до 14.05.2009 року був
пролонгований на 12 місяців (до 14.05.2010
року). Оскільки позивач звернувся до
суду 03.12.2013 року, суд дійшов висновку, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, а тому відмовив ПАТ КБ
«Приватбанк»у задоволенні позову до
ОСОБА_2

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції помилково застосував
позовну давність до правовідносин
сторін, оскільки договір автоматично
лонгується кожного разу на такий саме
строк - оскільки боржник не подав
відповідну заяву про припинення його
дії, а також суд не врахував, що про
застосування спливу позовної давності
повинно бути заявлено стороною у спорі,
а відповідач не був присутнім в
судовому засіданні та не заявляв про
сплив строку позовної давності.

Такі доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Судом встановлено, що 14.05.2008 року між
Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
без номеру (відкрито картковий рахунок.
За умовами кредитного Договору ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 5000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку із сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Зі змісту Договору видно, що він діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання та автоматично лонгується
на такий же термін за відсутності
протягом цього строку повідомлення
однієї із сторін про припинення його
дії (а. с. 2-3; 7; 8-11).

З розрахунку, наданого позивачем,
видно, що станом на 31.10.2013 року у
боржника перед банком утворилась
заборгованість у розмірі 18657,56 грн., з
яких заборгованість по кредиту - 4610,78
грн., заборгованість за відсотками -
10157,13 грн., заборгованість за комісією
за користування кредитом - 2525 грн.,
штраф (фіксована частина) у розмірі 500
грн., штраф (процента складова) у
розмірі 864,65 грн., яку позивач просив
стягнути з ОСОБА_2 на користь банку, а
також просив стягнути з ОСОБА_2 судові
витрати (а. с. 4-6).

Також судом встановлено, що договір
про надання банківських послуг -
кредиту у розмірі 5000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку «Універсальна»,
укладений сторонами 14.05.2008 року, є
строковим - з терміном дії до 14.05.2009
року. Оскільки протягом часу його дії
сторони не заявляли про припинення дії
договору, він автоматично був
пролонгований на 12 місяців - до 14.05.2010
року, що є кінцевим терміном повернення
кредиту.

Так, згідно частини 1 статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно частини 5 статті 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання. Якщо боржникові
надається пільговий строк для
виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Відповідно до вимог частини 4 статті 267
ЦК України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, оскільки позивач звернувся
до суду 03.12.2013 року (понад трирічний
строк позовної давності), а тому в силу
вимог статті 267 ЦК України відмовив у
задоволенні позову.

Крім того апелянт посилався на те, що
судом першої інстанції неправильно
застосовано положення статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
оскільки це стосується позасудового
захисту.

Ці доводи апеляційної скарги є
неприйнятними, оскільки зі змісту
оскаржуваного судового рішення не
вбачається, що суд першої інстанції при
вирішенні спору застосував до
правовідносин сторін приписи статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки в судовому
рішенні відсутні посилання на дану
норму права.

Також колегія суддів при апеляційному
розгляді справи враховує правову
позицію, висловлену Верховним судом
України в постанові від 19 березня 2014
року (в справі № 6-14 цс 14), а саме:
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для встановлення
неправильного застосування судом
першої інстанції норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 25
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: