Справа №461/3125/14-ц
Провадження №2/461/1273/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року

Галицький районний суд
м.Львова

в складі:
головуючого-судді
Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

з участю: представника
позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення витрат на оплату комунальних
послуг,

в с т а н о в и в :

позивач звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення витрат на
оплату комунальних послуг. В
обґрунтування заявленого позову
покликається на те, що вона з
відповідачами є співвласниками
квартири №8 в будинку №30 на вул.Ш
Руставелі у м.Львові. Проте з листопада
2010 року відповідачі не сплачують
витрати на житлово-комунальні послуги.
Просить суд стягнути з відповідачів на
її користь понесені нею витрати на
оплату житлово-комунальних послуг в
сумі 12 618 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала,
надавши пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві. Просить
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 –
ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив
проти задоволення позовних вимог
частково, з мотивів викладених у
запереченні, додатково пояснив, що
ОСОБА_4 не проживає у вищевказаній
квартирі, на підтвердження чого подав
довідку Головного УМВС України у
Львівській області. Не заперечує щодо
позовних вимог по оплаті послуг з
утримання будинку та прибудинкових
територій в сумі 938,31 грн.

Відповідач ОСОБА_5 подав клопотання про
проведення розгляду справи без її
участі (а.с.77)

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд
вважає за можливе проводити розгляд
справи у відсутності відповідача на
підставі наявних у справі доказів, які
вважає достатніми.

Заслухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач та
відповідачі є власником квартири №8 в
будинку №30 на вул.Ш Руставелі у
м.Львові, що стверджується договором
купівлі-продажу від 02.03.1999 року, ААР
№342580, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.5) та
договором про поділ нерухомого майна
від 24.09.2008 року, зареєстрований в
реєстрі за номером 2495 (а.с.7) відповідно
до якого ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
належить по 13 частки вищевказаної
квартири.

У вказаній квартирі проживають позивач
та відповідач ОСОБА_3, що не оспорюється
сторонами.

Згідно довідки Головного управління
МВС України у Львівській області №19/3024
від 09.06.2011 року – ОСОБА_4, колишній
житель ІНФОРМАЦІЯ_1, який 5 березня 2009
року подав клопотання щодо отримання
дозволу на виїзд до держави Ізраїль на
ПМП. Отримав дозвіл на виїзд, знятий з
реєстраційного обліку 13.03.2009 року за
попереднім місцем проживання (а.с.82)

Статтею 322 ЦК України визначено, що
власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

Відповідачам надавались
житлово-комунальні послуги, пов'язані з
утриманням та збереженням належного їм
на праві спільної часткової власності
житлового приміщення.

Тому оплата за житлово-комунальні
послуги має здійснюватися позивачем та
відповідачами відповідно до частки
кожного у праві спільної власності на
нерухоме майно.

Пунктом 6 ч.1 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»,
встановлено, що споживач має право на
несплату житлово-комунальних послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів його сім’ї при
відповідному документальному
оформленні.

Як з’ясовано у судовому засіданні на
підставі поданих документів, ОСОБА_4
фактично не користувався комунальними
послугами, внаслідок чого відсутні
підстави для стягнення з нього цих
виплат.

Отримання комунальних послуг носить
споживчий характер. Комунальні послуги
(централізоване постачання холодної та
гарячої води, водовідведення (з
використанням внутрішньо будинкових
систем), газо-та електропостачання,
централізоване опалення, вивезення
побутових відходів, оплата
телекомунікаційних послуг тощо) не є
необхідними витратами на утримання та
збереження спільного майна.

За період з 01.04.2011 року по 15.03.2014 року
позивач сплатила: за послуги по
утриманню будинку та прибудинкової
території – 2814,93 грн.; за послуги
газопостачання – 170,47 грн.; за послуги
електропостачання – 1686,72 грн.; за
послуги водопостачання та
водовідведення – 815,46 грн.; за послуги
центрального опалення – 11 395,21 грн.; за
телекомунікаційні послуги – 1681,62 грн.,
на загальну суму 18 564,41 грн., що
підтверджується копіями відповідних
квитанцій (а.с.9-57).

З урахуванням вимог ст.1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
житлово-комунальні послуги –
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків звільнення від
доказування.

Таким чином, оцінюючи докази у їх
сукупності, враховуючи, що відповідач
ОСОБА_5 проживає у квартирі №8 в будинку
№30 на вул. Ш.Руставелі у м.Львові, що не
оспорюється сторонами, проте, не
здійснює оплату житлово-комунальних
послуг суд приходить до висновку, що
позов в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_3 6188 грн. заборгованості
по оплаті житлово-комунальних послуг
слід задовольнити. У задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з
ОСОБА_4 витрат по оплаті
житлово-комунальних послуг
задовольнити частково, в решті
позовних вимог відмовити за
безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 169, 212, 215 ЦПК
України, ст.ст.322,360 ЦК України, Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», від 24.06.2004 № 1875-IV, з
наступними змінами і доповненнями, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
стягнення витрат на оплату комунальних
послуг задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_2) 6188 (шість
тисяч сто вісімдесят вісім) грн.
заборгованості по оплаті
житлово-комунальних послуг.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер
облікової картки платника податків:
НОМЕР_3) на користь ОСОБА_3
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків: НОМЕР_2) 938
(дев’ятсот тридцять вісім) грн. 31 коп.
заборгованості по оплаті послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
суму сплаченого судового збору в
розмірі 207 (двісті сорок три) грн. 06 коп.,
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
суму сплаченого судового збору в
розмірі 36 (тридцять шість) грн. 54 коп.,
пропорційно до задоволеної частини
позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий

А.В. Государський