Справа № 161/5033/14-ц
Провадження № 2/161/1993/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

15 травня 2014 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд
Волинської області в складі:

головуючого - судді ФілюкТ.М.

при секретарі Коритнюк А.П.

з участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Коняхіної
М.К.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору.

Свій позов мотивує тим, що 9 березня 2012
року звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк»
з метою оформлення платіжної картки.
Працівники банку повідомили про те, що
існує заборгованість за укладеним між
ним та банком 01.09.2003 року кредитним
договором.

Вказує, що кредитний договір з банком
не укладав та його не підписував.
Зазначає, що 12 лютого 1999 року він
втратив в м.Києві документи, в тому
числі і паспорт громадянина України.
Із відповідною заявою він звернувся
до Мінського РУГУ МВС України в м.Києві,
на що 22 березня 1999 року отримав
висновок дільничого інспектора.

На підставі наведеного, просить
визнати недійсним кредитний договір №
К3Н0R000743648 від 01 вересня 2003 року,
укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити.
Вказував, що в матеріалах кредитної
справи міститься копія його паспорту,
який у нього було викрадено. Однак на
даній копії паспорта фотокартка іншої
особи, а також кредитний договір та
заява-анкета позичальник на отримання
кредиту підписані іншою особою.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала та
заперечувала щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що в задоволенні
позову слід відмовити.

Як вбачається з кредитного договору №
К3Н0R000743648 від 01 вересня 2003 року, ЗАТ КБ
«Приватбанк» надав ОСОБА_1 кредит в
сумі 2506, 96 гривень на строк 6 місяців з
оплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 1,25 відсотків
щомісячно.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Ст. 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Звертаючись до суду з вказаним позовом
позивач свої вимоги обґрунтовував тим,
що він не укладав з банком зазначеного
вище кредитного договору, не
підписував його, оскільки у нього в
лютому 1999 року був викрадений паспорт,
а також ідентифікаційний номер. З цих
підстав позивач вважає кредитний
договір недійсним.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з ст.. 57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності з ч.2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом було роз»яснено позивачу його
право клопотати суд про призначення
почеркознавчої експертизи, лише на
підставі якої можливе встановлення
факту неналежності підпису ОСОБА_1 на
вказаному кредитному договорі. Однак
позивач такого клопотання в судовому
засіданні не заявляв.

Позивач ОСОБА_1 у відповідності до ст. 60
ЦПК України, якою встановлено обов'язок
сторони довести ті обставини, на які
вона посилається на підтвердження
своїх вимог чи заперечень не доведено,
що кредитний договір підписаний не ним,
а іншою особою.

Пояснення позивача про те, що він не
підписував згаданого договору, самі по
собі без надання відповідних
допустимих в розглядуваній ситуації
доказів (як то висновку експертизи),
недостатньо для встановлення цієї
обставини, оскільки пояснення сторони
згідно із ч. 2 ст. 57 ЦПК України не є
джерелом доказів.

Крім того, наявний в матеріалах справи
висновок дільничого інспектора
Мінського РУГУ МВС України у м. Києві не
є належним та допустимим доказом, який
би підтверджував наведені позивачем
обставини щодо викрадення у нього
паспорта та ідентифікаційного номера.
Підтверджувати таку обставину в даному
випадку може лише вирок суду, яким буде
встановлено факт крадіжки вказаного
документа.

Таким чином, аналізуючи зібрані та
досліджені в судовому засіданні докази
в їх сукупності, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
визнання недійсним кредитного
договору слід відмовити.

Керуючись ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215, 218
ЦПК України, на підставі ст.ст. 203,215, 1054
ЦК України, Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк»
про визнання недійсним кредитного
договору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Луцького міськрайонного суду
Т.М.Філюк