Справа №436/3175/13-ц
Провадження №2/436/1341/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014р.
м. Луганськ

Кам'янобрідський районний суд м.
Луганська у складі:

головуючого судді
ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі
ЧЄГЛАКОВІЙ О.О.,

за участю представника позивача
КОВАЛЬОВОЇ Л.В.,

представника відповідача
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Луганську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» в особі філії Луганське
міжрайонне управління по експлуатації
газового господарства до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості з
газопостачання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська з зазначеним позовом. В
обґрунтування пред'явлених вимог
Публічним акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» в особі філії
Луганського міжрайонного управління
по експлуатації газового господарства
(далі - ПАТ «Луганськгаз») зазначено, що
ОСОБА_3, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1,
з метою задоволення
комунально-побутових потреб споживала
природний газ, для чого нею
використовувалися газові прилади:
газова плита ПГ-4 комфорочна,
опалювально-варильна піч. Нарахування
плати за надані послуги з
газопостачання здійснювалося
відповідно до встановлених
законодавством норм споживання та цін
на газ. Послуги з газопостачання за
вищезазначеною адресою надавались на
підставі договору НОМЕР_1 про надання
населенню послуг з газопостачання від
29.03.2012р. Оплата за спожитий природний
газ здійснювалася відповідачем не в
повному обсязі, що підтверджується
витягом з особового рахунку НОМЕР_1.
Заборгованість за надані послуги з 01
березня 2001 року по 01 грудня 2013 року
склала 64421,93 гривень. Відповідач
періодично здійснювала оплату за
спожитий природний газ, що свідчить про
те, що договір про надання населенню
послуг з газопостачання є фактично
укладеним з 2001 року. Відповідачка
попереджалася про необхідність сплати
боргу, що підтверджується п. 26 договору
НОМЕР_1 від 29.03.2012р., яким фактично
визнана заборгованість з 2001 року. З
огляду на викладене позивач просив
стягнути з відповідачки
заборгованість за надання послуг з
газопостачання у сумі 64421,93 гривень та
судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги у
повному обсязі, просила їх
задовольнити та пояснила, що
нарахування плати за надані послуги з
газопостачання за адресою: АДРЕСА_1,
здійснювалося з урахуванням
встановлених газових приладів, періоду
їх використання та кількості
зареєстрованих осіб. З моменту
встановлення газового лічильника за
адресою відповідача (30.03.2012р.)
нарахування плати за послуги не
проводилось, оскільки точка була
відключена за заборгованість (02.04.2012р.).
Згідно договору дарування від 12.04.2001р.,
на підставі якого позивачка набула
право власності на об'єкт нерухомості,
ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_3) зобов'язалася
сплатити заборгованість за комунальні
послуги. З цього періоду відповідачка
неодноразово повідомлялась про наявну
заборгованість, однак жодного разу не
провела звірку заборгованості та не
переоформила договір з газопостачання
на своє ім'я. Відповідачка скористалася
можливістю встановлення пільгового
газового лічильника та звернулася у
зв'язку з цим до позивача, підписавши
при цьому договір НОМЕР_1 від 29.03.2012р.
Зазначений договір було укладено
ОСОБА_3 добровільно з урахуванням норм
ст. 203 ЦК України. З заявою про
припинення нарахувань за спожитий
природний газ відповідачка не
зверталася. З 2001 року по 2010 рік ОСОБА_3
періодично здійснювала сплату за
надані послугу з газопостачання, однак
в меншому розмірі, ніж поточний платіж.
Дана обставина свідчить про визнання
нею свого боргу. Крім того, ПАТ
«Луганськгаз» зверталось до суду з
завою про видачу судового наказу та
позовною заявою про стягнення з
відповідачки заборгованості (залишено
без розгляду), що свідчить про
переривання перебігу строку позовної
давності. Сума пред'явлених у даний
момент позовних вимог є меншою від
суми, яку просив стягнути позивач
звертаючись до суду з заявою про видачу
судового наказу, у зв'язку із
проведеним перерахунком на підставі
пункту 10 абзацу 10 Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року
(а.с.76-78).

Представник відповідачки позовні
вимоги не визнав в повному обсязі та
просив відмовити в їх задоволенні,
надавши відповідні письмові
заперечення (а.с.41-43). В обґрунтування
своєї позиції представник
відповідачки зазначив, що договір
НОМЕР_1 про надання населенню послуг з
газопостачання був укладений лише
29.03.2012р., що свідчить про виникнення між
сторонами договірних відносин саме з
даного часу, у зв'язку з чим посилання
позивача та надання послуг з
газопостачання з 2001 року є
безпідставним. Також, згідно ст. 257, ч. 4
ст. 267 ЦК України ПАТ «Луганськгаз» було
пропущено позовну давність за період з
01.03.2001 року по 14.01.2011 року. Посилання на
п. 26 договору НОМЕР_1 від 29.03.2012р. є
безпідставним, оскільки даний пункт
містить лише зазначення суми
заборгованості, та не свідчить про
визнання її відповідачкою. 12.03.2001 року
відповідачці було підключено (знято
пломби) з ПГ-4 (газова плита) та 1 ОВП, що
підтверджується записом у паспорті за
газове обладнання. Даними газовими
приладами позивачка користувача до
02.04.2007 року, після чого було здійснено
їх відключення, опалення здійснювалося
електричними конвекторами. Дана
обставина підтверджується записом у
паспорті на газове обладнання та актом
огляду квартири від 30.03.2012 року. Таким
чином заборгованість після 02.04.2007 року
була нарахована безпідставно. Факт
безпідставного нарахування також
підтверджується різними сумами
наявної заборгованості, зазначеними у
скасованому судовому наказі (68706,62
гривні) та в пред'явленому позові (64421,93
гривні, що на 4284,69 гривень менше). В
подальшому, в ході розгляду справи
представником відповідачки були
надані додаткові заперечення (а.с.79-80), з
посиланням на неправильність
проведеного розрахунку. Зокрема, при
розрахунку кількості спожитого газу
позивачем була невірно застосована
постанова Кабінету Міністрів України
№619 від 08.06.1996 року «Про затвердження
норм споживання природного газу
населенням у разі відсутності газових
лічильників» (далі - Норми), що призвело
до зайво нарахованого об'єму спожитого
газу. Згідно пункту 3 розпорядження
Луганської обласної державної
адміністрації №446 від 29.05.1998 року в
неопалювальний період норма
споживання природного газу в травні та
вересні з метою підопалювання складає
30 відсотків від тих, що діють в
опалювальний період. В літній період
підопалювання населенням не
здійснюється, нарахування за газ з
метою опалювання в червні, липні та
серпні не здійснюється. Згідно пункту 3
Норм, якщо абонент користується
опалювальними приладами, крім
опалювально-варильних печей (кухонних
вогнищ), в неопалювальний період
починаючи з 1997 року, норма споживання
становить 30 відсотків діючої в
опалювальний період. Таким чином
позивачем незаконно здійснено
нарахування спожитого природного газу
по ОВП у літній період за весь час. Крім
того, позивачем було невірно
розраховано кількість спожитого
природного газу з травня по вересень,
починаючи з 2003 року. Об'єм газу
визначався позивачем наступним чином:
на ОВП (70 кубічних метрів/людна/місяць х
3 людини) х вартість кубічного метру,
хоча згідно Норм повинно було
нараховуватись всього 70 кубічних
метрів на місяць включно на 3 мешканців.
Даний пункт повинен застосовуватись
при нарахуванні об'єму спожитого газу
за травень та вересень, оскільки згідно
розпорядження №446 від 29.05.1998 року
нарахування у літній період не
проводяться. Отже, кількість спожитого
природного газу за травень та вересень
(по ОВП) повинна складати 70 кубічних
метрів, а у літній період нарахування
мало здійснюватися тільки на газову
плиту. Якщо припустити, що відключення
у 2007 році не здійснювалось, кількість
зайво нарахованого природного газу
складає: 2001 рік - 168,2 м3, 2002 рік - 168,2 м3, 2003
рік - 210 м3, 2004 рік - 210 м3, 2005 рік - 910 м3, 2006
рік - 910 м3, 2007 рік - 910 м3, 2008 рік - 910 м3, 2009
рік - 910 м3, 2010 рік - 910 м3, 2011 рік - 910 м3, а
всього 7126,4 м3 (розрахунок - а.с.90-92).
Внаслідок незаконних нарахувань
спожитого природного газу, позивачем
було помилково застосована ІІІ цінова
категорія, замість ІІ з 2007 року, що
призвело до завищення вартості газу. З
огляду на викладене, представник
відповідачки ОСОБА_2 просив відмовити у
задоволенні позову у зв'язку з його
необґрунтованістю та сплином строку
позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали страви, суд
приходить до наступного.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, створює необхідні
умови для всебічного і повного
дослідження обставин справи. Згідно ст.
11 ЦПК України суд розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.
Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на основу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до загальних умов виконання
зобов'язання, установлених статтею 526
ЦК України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином згідно з
умовами договору та вимогами ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства. Недотримання таких
вимог призводить до порушення
зобов'язань.

Згідно з частиною першою статті 625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, а за правилами частини
першої статті 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Однією із загальних засад цивільного
законодавства, зокрема, є свобода
договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст.
3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України
законодавець зазначає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Отже, свобода договору
означає право громадян або юридичних
осіб вступати чи утримуватися від
вступу у будь-які договірні відносини.
Свобода договору проявляється також у
можливості, наданій сторонам визначити
умови такого договору.

За змістом частини першої статті 901,
частини першої статті 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. Зобов'язання боржника
сплатити певну грошову суму на користь
кредитора відповідно до
цивільно-правового договору або з
інших підстав, визначених законом, є
грошовим зобов'язанням.

Згідно ст. 67 ЖК України, плата за
комунальні послуги (водопостачання,
газ, теплова енергія та інші послуги)
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

В судовому засіданні встановлено, що у
будинку АДРЕСА_1 зареєстрована та
мешкає відповідача ОСОБА_3 (а.с.25), на
ім'я якої відкрито особовий рахунок
НОМЕР_1 для оплати за послуги з
газопостачання (а.с.16-19, 61-62).

Право власності на дану будівлю було
набуто відповідачкою на підставі
договору дарування частки житлового
будинку від 12.04.2001 року АЕА №240259. Згідно
пункту 8 даного договору усі наявні
заборгованості за комунальні та інші
послуги, пов'язані з експлуатацією
частки домоволодіння до підписання
договору зобов'язалась сплатити
обдарована ОСОБА_3, прізвище якої
змінено на ОСОБА_3 згідно свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_2 від 13.08.2005р. (а.с.63).

З моменту набуття права власності з
12.04.2001 року по 29.03.2012 року надання послуг
з газопостачання здійснювалося
позивачем на підставі Правил надання
населенню послуг з газопостачання,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №2246 від 09.12.1999 року
за договором, який є фактично
укладеним.

З 29.03.2012 року газопостачання за адресою:
АДРЕСА_1 здійснювалося ПАТ
«Луганськгаз» на підставі договору
НОМЕР_1, укладеного з ОСОБА_3 (а.с.20-21).

З метою задоволення
комунально-побутових потреб ОСОБА_3
використовувалися газові прилади:
газова плита ПГ-4, опалювально-варильна
піч.

Факт відключення зазначених газових
приладів 02.04.2007 року не знайшов свого
підтвердження, та спростовується актом
обстеження квартири від 30.03.2012р., яким
відключення газових приладів не було
підтверджено, зафіксовані чисельні
порушення у їх експлуатації (а.с.65).
Записи, здійснені в паспорті на газове
обладнання судом до уваги не
приймаються, оскільки даний паспорт не
віднесений до категорії документів
суворої звітності, та не містить
жодного відбитку печаток або штампів
газопостачальної організації. Усі
записи, внесені у даний паспорт,
здійснені рукописно та не містять
повного зазначення даних про осіб, які
їх здійснювали. Зокрема, в паспорті не
зазначено повне найменування посади,
приналежність до тієї чи іншої
організації, посилання на наявність
відповідних повноважень на здійснення
записів такої категорії, підписи не
засвідчені у будь-який спосіб. Крім
того, згідно довідки ПАТ «Луганськгаз»
№01-02-38/233 від 14.05.2014р. працівник, який
здійснив запис 02.04.2007 року про
відключення ПГ-4 та 2 ОВП починаючи з 1992
року ніколи не працював та не працює у
позивача. Встановлені в будинку
відповідачки електричні конвектори,
наявність яких зафіксована в акті від
30.03.2012р. (а.с.66) та відповідні гарантійні
талони на них не є належним та
допустимим доказом відключення
газових приладів за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки сам факт придбання даних
електричних конвекторів 25.01.2001 року та
31 березня 2007 року (а.с.49-50) не свідчить
про їх встановлення та експлуатацію
саме у цей період та не виключає
можливості використання ОСОБА_3
газових приладів.

Нарахування плати за надані послуги
здійснювалось із розрахунку кількості
зареєстрованих осіб: з 01.01.2000 року - одна
особа, з 01.01.2005 року - три особи, з 01.03.2012
року - чотири особи. Правильність
зазначення даної кількості осіб у
судовому засіданні оспорена не була.

Розрахунок заборгованості за надані
послуги здійснений відповідачем на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України №619 від 08.06.1996 року «Про
затвердження норм споживання
природного газу населенням у разі
відсутності газових лічильників» (із
змінами) згідно з діючими тарифами
(а.с.71-74). Даний розрахунок здійснений з
урахуванням норм чинного
законодавства України та є належним.
Незгода з наведеним розрахунком з боку
відповідачки та дання його власного
варіанту (а.с.90-92), не спростовує
правильності нарахованої
заборгованості та свідчить про
суб'єктивне тлумачення ОСОБА_3 та її
представником нормативно-правових
актів, які регулюють норми споживання
природного газу.

Згідно з актом від 02.04.2012р.
газопостачання за адресою: АДРЕСА_1,
було відключено з цієї дати у зв'язку з
наявність заборгованості (а.с.70). З
цього періоду нарахування
заборгованості за природний газ
позивачем не здійснюється.

Таким чином, судом встановлено, що
розмір заборгованості за період з 01
березня 2001 року по 01 грудня 2013 року у
сумі 64421,93 гривень розрахований
позивачем відповідно до встановлених
законом норм та фактичних обставин
споживання відповідачкою природного
газу.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання зобов'язань по сплаті
вартості наданих комунальних послуг,
сплата яких має відбуватися окремими
періодичними щомісячними платежами,
позовна давність повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу
окремо, а не до загальної суми
заборгованості.

Згідно з положенням ст. 264 ЦК України,
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Як зазначалось раніше, з 29.03.2012 року
газопостачання за адресою: АДРЕСА_1
здійснювалося ПАТ «Луганськгаз» на
підставі договору НОМЕР_1, укладеного з
ОСОБА_3 Пунктом 26 даного договору
передбачено, що у разі наявності на час
його укладення заборгованості з оплати
наданих послуг споживач може укласти з
виконавцем договір про її
реструктуризацію на строк до 60 місяців
за умови обов'язкового внесення
поточних платежів. Крім того, даний
пункт містить в собі інформацію про те,
що розмір заборгованості станом на
01.04.2012р. становить 67384,45 гривень.
Зазначений пункт договору
передбачений Типовим договором і в
ньому заповнювальними є тільки дані
про розмір заборгованості та дату,
станом на яку визначена дана
заборгованість. Ці дані є простою
констатацією суми заборгованості (у
разі її наявності), яка числиться на
особовому рахунку по вказаному в
договорі об'єкті, та, виходячи із змісту
даного пункту договору, не свідчить ні
про визнання особою, з якою укладається
договір, розміру заборгованості, ні про
взяття даною особою на себе обов'язку
по погашенню цієї заборгованості.
Даний пункт передбачає тільки право
такої особи укласти договір про
реструктуризацію заборгованості на
строк до 60 місяців, якщо вона згодна з
нею. Тобто, підписання ОСОБА_3 договору
з позивачем від 29.03.2012р. про надання
населенню послуг з газопостачання, в 26
пункті якого констатовано наявність
заборгованості за об'єктом споживача,
не може бути визнано дією, яка свідчить
про визнання відповідачкою свого боргу
та перериває перебіг строку позовної
давності в порядку ст. 264 ЦК України.

Крім того, згідно витягу з особового
рахунку НОМЕР_1 станом на 17.12.2013р. ОСОБА_3
здійснювалася часткова оплата послуг з
газопостачання, а саме: березень 2001
року - 366,47 гривень, квітень 2001 року - 40
гривень, з березня по травень 2004 року по
30 гривень щомісяця, серпень 2010 року - 100
гривень. Оскільки даних про те, що
зазначені платежі були поточними
позивачем надано не було, вони повинні
бути зарахованими в рахунок погашення
заборгованості, яка утворилася за
ОСОБА_3 у 2001 році.

Таким чином, ані підписання
відповідачкою договору НОМЕР_1 від
29.03.2012р, ані часткова сплата нею
заборгованості за надані послуги,
остання з яких була здійснена у серпні
2010 року, у даному випадку не перервали
перебіг строку позовної давності, у
зв'язку з чим посилання ПАТ
«Луганськгаз» на дані обставини суд
вважає безпідставними.

Разом з цим, як вбачається з судового
наказу Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 07.06.2012 року №2н-297/12
з ОСОБА_3 на користь позивача було
стягнуто заборгованість за надані
послуги з газопостачання за період з
01.05.1997 року по 01.05.2012 року (а.с.22). Даний
судовий наказ скасовано ухвалою суду
від 05.11.2013 року у зв'язку з наявністю
спору про право.

Звернення ПАТ «Луганськгаз» з заявою
про видачу судового наказу, перервало
перебіг строку позовної давності щодо
вимог до ОСОБА_3 з червня 2009 року по
червень 2012 року, та його перебіг з цього
моменту почався заново.

З даним позовом позивач звернувся до
суду 18.12.2013р. Клопотання про поновлення
строку позовної давності із
зазначенням причини його строку
звернення від ПАТ «Луганськгаз» до
суду не надходили.

Таким чином стягненню підлягає оплата
за послуги, надані позивачем в межах
строків позовної давності з урахування
переривання його перебігу, а саме з
01.06.2009 року по 18.12.2013 року. Але, як
убачається з матеріалів справи, оплата
за послуги з газопостачання
відповідачу за період з 01.04.2012р. по
18.12.2013р. не нараховувалася у зв'язку з їх
не наданням. Зазначене свідчить про те,
що у задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за період з
01.03.2001р. по 01.06.2009р. слід відмовити через
пропуск позовної давності, а з 01.04.2012р.
по 18.12.2013р. через їх необґрунтованість.

Сума заборгованості в межах строку
позовної давності згідно витягу з
особового рахунку НОМЕР_1 складає 36894,13
гривень, які і підлягають стягненню з
відповідачки на користь позивача.

З огляду на викладене, оцінивши та
проаналізувавши наявні у справі докази
у їх сукупності, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «Луганськгаз» заборгованість за
надані послуги з газопостачання за
період з 01.06.2009 року по 01.04.2012 року у сумі
36894,13 гривень, частково задовольнивши
позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у
зв'язку із частковим задоволенням
позовних вимог, з відповідачки на
користь позивача підлягають стягненню
понесені позивачем документально
підтверджені судові витрати з оплати
судового збору пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог у сумі 364
гривні 94 копійки.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 59, 60, 209, 130, 174, 212-215 ЦПК України,
ст. ст. 203, 233, 57, 253, 256, 264, 267, 509, 526, 610, 625-627,
901-903 ЦК України, ст. 67 ЖК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» в особі філії Луганське
міжрайонне управління по експлуатації
газового господарства задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» в особі філії Луганське
міжрайонне управління по експлуатації
газового господарства заборгованість
за надані послуги з газопостачання у
сумі 36894 (тридцять шість тисяч вісімсот
дев'яносто чотири) гривень 13 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» в особі філії Луганське
міжрайонне управління по експлуатації
газового господарства судові витрати з
оплати судового збору в сумі 368 (триста
шістдесят вісім) гривень 94 копійки.

У задоволені іншої частини позовних
вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Кам'янобрідський районний суд м.
Луганська протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
А.О. ТЕМНІКОВА