Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі

суддів: Гончара В.П.,
Амеліна В.І., Парінової І.К., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи: обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», четверта
Львівська державна нотаріальна
контора, Личаківська районна
адміністрація Львівської міської ради,
про визнання права власності, поділ
домоволодіння в натурі, встановлення
порядку користування земельною
ділянкою та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: обласне
комунальне підприємство Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
четверта Львівська державна
нотаріальна контора, Личаківська
районна адміністрація Львівської
міської ради, про поділ домоволодіння в
натурі, визначення меж та встановлення
способу і порядку користування
земельною ділянкою, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 16 липня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 05 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2004 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з вищевказаним позовом та,
уточнивши позовні вимоги, просила
визнати за нею право власності на 2/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1, а
саме: жилу кімнату - літ. 1-7 площею 11,6 кв.
м, коридор - літ. 1-8 площею 4,8 кв. м, жилу
кімнату - літ. 1-9 площею 11,3 кв. м, жилу
кімнату - літ. 1-10 площею 12,6 кв. м, коридор
- літ. 1-11 площею 2,4 кв. м, кухню - літ. 1-12
площею 10,3 кв. м, ванну - літ. 1-13 площею 4,7
кв. м, тамбур - літ. 1-14 кв. м площею 3,8 кв.
м, підвал - літ. І площею 4,9 кв. м, всього
загальною площею 66,4 кв. м, та сарай - літ.
Б; інші приміщення житлового будинку
залишити у власності ОСОБА_2;
встановивши реальний поділ
домоволодіння та надати їх у
користування сторонам з максимальною
ізоляцією між співвласниками; стягнути
з ОСОБА_2 на її користь різницю
вартості 1/3 частини житлового будинку;
встановити порядок користування
земельною ділянкою, який склався між
сторонами.

В обґрунтування вимог позивач
посилалась на те, що вона на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 24
жовтня 2002 року після смерті батька -
ОСОБА_3 є власником 1/2 частини будинку
АДРЕСА_1, яка складається з: жилої
кімнати - літ. 1-9 площею 11,3 кв. м, жилої
кімнати - літ. 1-10 площею 12,6 кв. м,
коридору - літ. 1-11 площею 2,4 кв. м, кухні -
літ. 1-12 площею 10,3 кв. м, ванної - літ.
1-13 площею 4,7 кв. м, тамбуру - літ. 1-14
площею 3,8 кв. м. ОСОБА_2 на підставі
договору дарування від 20 березня 2001
року є власником 1/2 частини вказаного
будинку, яка складається з: жилої
кімнати - літ. 1-6 площею 12,3 кв. м, жилої
кімнати - літ. 1-7 площею 11,6 кв. м, кухні -
літ. 1-1 площею 10,2 кв. м, ванної - літ. 1-2
площею 3,2 кв. м, коридору - літ. 1-3 площею
9,7 кв. м, вбиральні - літ. 1-4 площею 1,1 кв.
м, тамбуру - літ. 1-5 площею 1,9 кв. м,
коридору - літ. 1-8 площею 4,8 кв. м, підвалу
- літ. 1 площею 4,9 кв. м.

На момент укладення договору дарування
від 20 березня 2001 року відповідно до
довідки-характеристики від 21 грудня 2000
року № 40475 вартість домоволодіння
АДРЕСА_1 становила 25 806 грн. Однак
загальна площа приміщень, переданих у
користування відповідачці на підставі
договору дарування складає 59,7 кв. м, що
становить 53 % загальної площі всього
домоволодіння, вартістю 12 346 грн, що на
722 грн 50 коп. більше ідеальної частки,
тоді як у користуванні позивача згідно
свідоцтва про право на спадщину
перебувають приміщення загальною
площею 45,1 кв. м, що становить 47 % площі
всього будинку, вартістю 10 901 грн., що на
722 грн 50 коп. менше ідеальної частки.

Крім того, позивач вважала, що
відповідачу була подарована 1/2 частини
домоволодіння, побудованого в 1934 році
та придбаного батьками позивача в 1956 та
1972 роках, який складався з двох жилих
кімнат, кухні, коридору та підвалу.

13 березня 1973 року ОСОБА_3 було видано
свідоцтво про право особистої
власності на спірний будинок, однак на
час видачі вказаного свідоцтва
господарські споруди та інші прибудови
збудовані не були, а після здійснення
таких прибудов, право особистої
власності на них ОСОБА_3 оформлено не
було.

До 1992 року земельною ділянкою, на якій
розташоване спірне домоволодіння,
користувались члени сім'ї позивача. З
1981 року батько позивача - ОСОБА_3
проживав окремо. Влітку 1992 року сестра
позивача - відповідач по справі вийшла
заміж та разом зі своєю сімєю почала
проживати у спірному будинку,
внаслідок чого склався порядок
користування спірною земельною
ділянкою, а саме: східною частиною
земельної ділянки користувалась
відповідач, а західною частиною -
позивач.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду з
зустрічним позовом, в обґрунтування
вимог посилалась на те, що на підставі
договору дарування від 20 березня 2001
року у її власність перейшла 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною господарських
будівель і споруд та земельної ділянки.
Згідно п. 4 вказаного договору до ОСОБА_2
перейшли в користування приміщення:
жила кімната - літ. 1-6 площею 12,3 кв. м,
жила кімната - літ. 1-7 площею 11,6 кв. м,
кухня - літ. 1-1 площею10,2 кв. м, ванна -
літ. 1-2 площею 3,2 кв. м, коридор - літ. 1-3
площею 9,7 кв. м, вбиральня - літ. 1-4 площею
1,1 кв. м, тамбур - літ. 1-5 площею 1,9 кв. м,
коридор - літ. 1-8 площею 4,8 кв. м, підвал -
літ. 1 площею 4,9 кв. м. Враховуючи те, що
ОСОБА_1 заперечує її право власності
на вказані приміщення та земельну
ділянку, уточнивши позовні вимоги,
просила здійснити реальний поділ
домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до
договору дарування та свідоцтва про
право на спадщину за законом, які
видані сторонам, та визначити межі
земельних ділянок і встановити спосіб
та порядку користування спірною
земельною ділянкою.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 16 липня 2012 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 05
листопада 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено частково, зустрічний позов
ОСОБА_2 задоволено.

Здійснено між сторонами розподіл
домоволодіння АДРЕСА_1, вартістю 269 618
грн; встановлено між сторонами спосіб і
порядок користування земельною
ділянкою площею 542,6 кв. м, розташованої
по АДРЕСА_1, визначивши її межі:
ОСОБА_1 надано в користування в будинку
приміщення: жилу кімнату - літ. 1-9
площею 11,3 кв. м, жилу кімнату - літ. 1-10
площею 12,6 кв. м, коридор - літ. 1-11 площею
2,4 кв. м, кухня - літ. 1-12 площею 10,3 кв.
м, ванна - літ. 1-13 площею 4,7 кв. м, тамбур -
літ. 1-14 площею 3,8 кв. м., загальною площею
45,1 кв. м та вартістю 116 571 грн, що
більше вартості ідеальної частки на 1956
грн; ОСОБА_2 надано в користування в
будинку приміщення: жилу кімнату - літ.
1-6 площею 12,3 кв. м, жилу кімнату -
літ. 1-7 площею 11,6 кв. м, кухня - літ. 1-1
площею 10,2 кв. м, ванна - літ. 1-2 площею 3,2
кв. м, коридор - літ. 1-3 площею 9,7 кв. м,
вбиральня - літ. 1-4 площею 1,1 кв. м, тамбур
- літ. 1-5 площею 1,9 кв. м, коридор - літ. 1-8
площею 4,8 кв. м, загальною площею 54,8 кв.
м, та підвал - літ. 1 площею 4,9 кв. м,
загальною вартістю 112 659 грн, що менше
розміру ідеальної частки на 1956 грн.;
надано ОСОБА_1 в користування земельну
ділянку геометричними розмірами по
периметру (за ходом годинникової
стрілки): 5.46; 5,20; 5,20; 8,05; 4.12; 13,25; 3,70; 17,45:
10,85; 17,50 м, площею 271,3 кв. м (синій колір
додатку до висновку - таблиця № 3);
надано ОСОБА_2 в користування земельну
ділянку геометричними розмірами по
периметру (за ходом годинникової
стрілки): 11.20; 12,00; 3,63; 1,60; 4,12; 8,05; 5,20; ( 5,20;
5,46; 26.80 м, площею 271,3 кв. м (зелений колір
додатку до висновку - таблиця № 3);
надано право сервітуту ОСОБА_1 на
ділянку розміром 1,60 х 4,12 площею 6,6 кв.
м, ОСОБА_2 на ділянку розміром 2,19 х 1,0
площею 2,2 кв. м для обслуговування
фасадної частини будинку; надано
ОСОБА_1 сарай - літ. Б, вартістю 7 107 грн;
надано ОСОБА_2 хвіртку - № 2, вартістю 486
грн; огорожу - № 1, вартістю 31 011 грн,
поділено наступним чином: ОСОБА_2
надано огорожу розміром 25,8 м, вартістю
18 478грн, ОСОБА_1 надано огорожу розміром
17,5 м, вартістю 12 533 грн; огорожу № 3,
вартістю 1784 грн поділено наступним
чином: ОСОБА_2 надано огорожу розміром
5,5 м, вартістю 839 грн, ОСОБА_1 надано
огорожу розміром 6,2 м, вартістю 945 грн;
всього вартість господарських
будівель та споруд виділених ОСОБА_1
становить 20 585 грн та ОСОБА_2 - 19 803 грн;
зобов'язано ОСОБА_1 влаштувати хвіртку
на своїй земельній ділянці. В решті
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати вказані рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 16 липня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 05 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

В.І. Амелін

І.К. Парінова