У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Закропивного О.В.,
Лесько А.О.

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за заявою ОСОБА_3,
заінтересована особа - орган опіки та
піклування Шевченківської районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання особи недієздатною та
встановлення опіки, за касаційними
скаргами першого заступника прокурора
Львівської області та ОСОБА_3 на ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 11 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із заявою, у якій просила визнати
свою дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
недієздатною. В обґрунтування своєї
заяви зазначала, що ОСОБА_4 страждає
параноїчною шизофренією і внаслідок
цього захворювання вона не розуміє
значення своїх дій, не може керувати
ними та за нею потрібен постійний
догляд та контроль. Дочка перебуває на
обліку у Львівському обласному
дитячому психо-неврологічному
диспансері.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила
задовольнити заяву та призначити її
опікуном.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 19 грудня 2011 року
заяву ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_4 недієздатною з
моменту її захворювання психічною
хворобою, тобто з 1995 року. В решті заяви
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 11 грудня 2013 року
рішення місцевого суду скасовано.
Заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
місцевого суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі перший заступник
прокурора Львівської області просить
скасувати ухвалу суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
місцевого суду, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону ухвала
апеляційного суду не відповідає.

Залишаючи заяву ОСОБА_3 без розгляду,
суд апеляційної інстанції виходив із
того, що встановлений місцевим судом
юридичний факт - визнання ОСОБА_4
недієздатною особою з 1995 року, є
наслідком зміни, виникнення або
припинення прав, які виникли у ОСОБА_4
за укладеним нею кредитним договором, а
відтак - міститься спір про право.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що місцевий суд
належним чином не з'ясував коло
учасників процесу, наявність або
відсутність неоспорюваних прав ОСОБА_4,
що призвело до ухвалення незаконного
рішення.

З таким висновком апеляційного суду
погодитися не можна, оскільки він
ґрунтується на неправильному
застосуванні норм процесуального
права.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд
розглядає в порядку окремого
провадження справи про обмеження
цивільної дієздатності фізичної особи,
визнання фізичної особи недієздатною
та поновлення цивільної дієздатності
фізичної особи.

Правила розгляду цивільних справ даної
категорії визначені Главою 2 і ст. ст.
236-241 ЦПК України.

Справа про визнання громадянина
обмежено дієздатним чи недієздатним
може бути порушена лише за заявою осіб,
зазначених у ст. 237 ЦПК України.

Верховний Суд України в постанові
Пленуму № 3 «Про судову практику в
справах про визнання громадянина
обмежено дієздатним чи недієздатним»,
в пункті 8 роз'яснює про те, що від
вирішення питання щодо недієздатності
громадянина залежить можливість його
участі у вирішенні інших цивільних
прав, а тому заяви про визнання
громадянина недієздатним підлягають
розглядові окремо від інших вимог у
порядку, визначеному ст. ст.
236-241 ЦПК України.

Одночасно зі спором про право цивільне
питання про недієздатність
громадянина може вирішуватися судом
лише в тому разі, коли спір виник після
смерті цього громадянина.

Сумісний розгляд вимог окремого і
позовного провадження можливий лише у
тих випадках, коли від вирішення вимоги
окремого провадження виникає спір про
право цивільне і позовна вимога щодо
вирішення такого спору може бути
заявлена одночасно із відповідною
вимогою окремого провадження.

У відповідності до ч. 6 ст. 235 ЦПК України
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

В даному спірному випадку, виникла
протилежна ситуація, коли вимога
окремого провадження не може
розглядатися за правилами позовного
провадження навіть за наявності спору
про право, оскільки самостійний
розгляд заяви про визнання особи
недієздатною в порядку позовного
провадження діючим цивільним
процесуальним законодавством не
передбачено.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК
України справи про обмеження цивільної
дієздатності фізичної особи чи
визнання фізичної особи недієздатною
суд розглядає за участю заявника та
представника органу опіки та
піклування.

Суд апеляційної інстанції на наведене
уваги не звернув, дійшов помилкового
висновку про залишення заяви без
розгляду, помилково керуючись при
цьому положеннями ч. 6 ст. 235 ЦПК України.

При цьому у порушення ст. 303 ЦПК України
суд апеляційної інстанції не перевірив
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції по суті спору,
постановив помилкову ухвалу з
порушенням норм процесуального права.

Згідно зі ст. 129 Конституції України
однією з основних засад судочинства є
забезпечення апеляційного оскарження
рішення суду.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 338 ЦПК
України підставою для скасування ухвал
судів першої та апеляційної інстанцій
і направлення справи для продовження
розгляду є порушення норм
матеріального чи процесуального права,
що призвели до постановлення
незаконної ухвали, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Ураховуючи, що суд апеляційної
інстанції постановив незаконну ухвалу,
яка не відповідає вимогам
процесуального права та перешкоджає
подальшому провадженню у справі, її
потрібно скасувати, а справу направити
до суду апеляційної інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги першого заступника
прокурора Львівської області та ОСОБА_3
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 11 грудня 2013 року скасувати,
справу направити до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська