АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/1437/2014р.
Головуючий в І інстанції Заболотний
Доповідач - Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Слюсаренко О.В.

при секретарі: Грицак А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 24 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
майном, зобов'язання вчинити дії та
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом, в якому
посилалася на ту обставину, що їй на
праві власності належить земельна
ділянка, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. На вказаній земельній ділянці
нею здійснено будівництво житлового
будинку з надвірними спорудами, який в
грудні 2010 року було введено в
експлуатацію. Її сусідкою по межі
земельної ділянки є ОСОБА_1, земельна
ділянка якої розташована за адресою:
АДРЕСА_2. Навесні у 2011 році
відповідачкою без дозвільних
документів було придбано у невідомих
осіб 12 КАМАЗів родючого ґрунту
(чорнозему) і здійснено його насип на
свою земельну ділянку, чим було піднято
над земельною ділянкою позивачки на
відстань 2-х метрів, що є порушенням ст.
168 ЗК України. Підняття земельної
ділянки призвело до того, що поверхні
стін в нижніх частинах її будинку по
периметру приміщень мають характерні
дефекти, внаслідок перезволоження
кам'яної кладки під впливом капілярної
вологи, перезволожені шпалери в нижніх
частинах стін відшарувалися від
підштукатуреної поверхні. Таким чином,
дії ОСОБА_1 створюють їй перешкоди в
користуванні та розпорядженням майном.
Просила суд усунути перешкоди в
користуванні нею будинком та земельною
ділянкою, розташованими за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання ОСОБА_1
звільнити свою земельну ділянку в
АДРЕСА_2 від насипу ґрунту на відстань
до висоти земельної ділянки позивачки,
стягнути з відповідачки на її користь
моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн. та
стягнути судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 24 березня 2014 року позов
задоволено частково. Усунено перешкоди
в користуванні ОСОБА_2 будинком та
земельною ділянкою, розташованими за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
ОСОБА_1 звільнити свою земельну ділянку
за адресою АДРЕСА_2, яка межує із
земельною ділянкою позивачки від
насипу ґрунту на відстань до висоти
земельної ділянки по АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені
судові витрати на проведення судової
будівельно-технічної експертизи №1401
від 24.02.2014 року в розмірі 10000,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі 5000,00 грн., та
судовий збір в сумі 729,40грн. В
задоволенні частини інших позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка
ОСОБА_1, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та постановити нове
рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Посилається, зокрема на те,
що насип ґрунту був здійснений нею під
час риття котловану при будівництві її
будинку і дозвільні документи для
проведення зазначеної дії в межах її
земельної ділянки не потрібні. Вважає
недоведеними її винні дії у спричинені
шкоди позивачці. Ставить під сумнів
розмір стягнутих на корить позивачки
моральної шкоди та судових витрат.

Заперечення на апеляційну скаргу до
суду апеляційної інстанції не
надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі
доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо,
а також достатність і взаємний
зв'язок доказів в їх сукупності.

Судом установлено, що земельна ділянка,
розташована в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2
на підставі Договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 04.09.2007 року, на
якій було збудовано житловий будинок з
надвірними спорудами, який з грудня 2010
року було введено в експлуатацію, про
що свідчить Свідоцтво на нерухоме
майно Серія САС №264311 від 07.12.2010 року.
Суміжна земельна ділянка, яка
розташована за адресою АДРЕСА_2,
належить ОСОБА_1 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯБ № 499106. На
зазначеній земельній ділянці
затверджено проект введення будинку в
експлуатацію № 186/25 від 25.11.2004 року, акт
прийняття індивідуального
домоволодіння № 87 від 01.11.2006 року.

Відповідно до Акту технічного
обстеження житлового будинку,
присадибних ділянок приватного
домоволодіння по АДРЕСА_1 від 14.06.2013
року було встановлено, що на межі
земельних ділянок по АДРЕСА_1 таАДРЕСА_2
розміщено залізобетонний та кам'яний
паркан, що розділяє приватні земельні
ділянки. Власник земельної ділянки
ОСОБА_1 виконала земляні роботи по
штучному вирівнюванню в
горизонтальній площині крутого уклону
земельної ділянки від свого житлового
будинку в сторону земельної ділянки
позивачки. З метою підняття земельної
ділянки виконано насип великих об'ємів
з привозного родючого ґрунту. Висота
насипу ґрунту складає більш ніж 1,5
метрів. Паркан на межі земельних
ділянок по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 виконує
функції зонування та підпорної стіни
для насипної землі ділянки АДРЕСА_2
власника ОСОБА_1 При обстеженні
приміщень будинку позивачки було
виявлено, що поверхні стін в нижніх
частинах по периметру приміщень мають
характерні дефекти внаслідок
перезволоження кам'яної кладки під
впливом капілярної вологи.
Перезволожені шпалери в нижніх
частинах стін відшарувалися від
підштукатуреної поверхні.
Підштукатурений шар кладки в нижніх
частинах стін осипається (а.с.12-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок повинні обирати такі
способи використання земельних
ділянок відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо).

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст.
152 ЗК України).

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов в частині
зобов'язання відповідачки звільнити
свою земельну ділянку від насипу
ґрунту правильно виходив із того, що
відповідно до висновку
будівельно-технічної експертизи від
24.02.2014 року встановлено, що в результаті
відсутності дренажу за підпірною
стіною і наявності шару глини -
водоупору під підпірною стіною
відбувається рух напірної води. Вода,
переміщаючись по парах ґрунту в бік
менших п'єзометричних напорів, тобто в
сторону ділянки по АДРЕСА_1 чинить тиск
на частину споруди, що лежить в області
її руху. Під напором вона піднімається
вище гідроізоляції фундаменту і
піднімається від підлоги на висоту до
1м. Експертом встановлено, що однією з
причин замокання стін будинку АДРЕСА_1
стали порушення п.13.6 ДБН В.2.1-10-2009
«Основи та фундаменти споруд» та п.10.23,
10.24 довідкового посібника до СНиП 2.09.03-85
«Проэктирование подпорных стен и стен
подвалов», в який йдеться мова про
необхідність влаштування пристінного
дренажу в підпірних стінках з боку
підпору ґрунту. Вартість
ремонтно-відновлюваних робіт у будинку
АДРЕСА_1, відповідно до кошторисного
розрахунку складає 11355 грн. Для
запобігання у подальшому підтікання
вологи в будинок позивачки і загрози
обвалення підпірної стінки зі сторони
ділянки по АДРЕСА_2 потрібно зробити
нову залізобетонну підпірку
відповідно розрахункам і проекту з
обов'язковим дренажем або вирівняти
рівень поверхні ґрунту земельної
ділянки по АДРЕСА_2, ліквідуючи перепад
рівнів поверхонь ґрунту між земельними
ділянками сторін. Таким чином суд
першої інстанції вважав доведеним
факт, що дії відповідачки створюють
позивачці перешкоди в користуванні та
розпорядженні своїм майном.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наданим сторонами доказам
судом дана належна правова оцінка,
такий висновок також узгоджується з
нормами матеріального та
процесуального права, які правильно
застосовані судом.

Щодо стягнення з відповідачки 5000 грн.
моральної шкоди, судова колегія вважає,
що висновок в цій частині також є
обґрунтованим, оскільки суд визнав, що
порушення відповідачкою майнових прав
позивачки призвело до необхідності
докладати додаткових зусиль для
організації свого життя, що призвело до
моральних страждань останньої.

Також вірним є висновок суду про
стягнення з відповідачки судових
витрат по оплаті будівельно-технічної
експертизи, розмір яких підтверджено
належними доказами.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта про незаконність
рішення суду в цій частині, оскільки
вони не спростовують мотивованих
висновків суду та не підтверджені
належними доказами.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції, частково
задовольняючи позовні вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди, в
порушення вимог ч.1 ст.88 ЦПК України не
застосував принцип пропорційності
стягуваних витрат до розміру
задоволених позовних вимог, що
відповідно до вимог ст.309 ЦПК України є
підставою для зміни рішення. Також
судом помилково включено у розмір
стягнутого судового збору 114,70 грн. по
квитанції від 12.11.2013 року (а.с.31), зі
змісту якої вбачається, що судовий збір
сплачено на адресу іншого суду. За
таких обставин розмір стягнутих
судових витрат по сплаті судового
збору з відповідачки слід зменшити з 729,
40 грн. до 164, 70 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 24 березня 2014 року
змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 суму судового збору з 729,
40 грн. до 164, 70 грн.

В іншій частині зазначене рішення
залишити без змін.

Рішення набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: