У х в а л а

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Штелик С.П.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Дем'яносова М.В., Кафідової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про визнання
договору поруки припиненим, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська від 03
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 20
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року позивач публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 04 липня 2006 року
між ним та ТОВ ВКФ «Дніпростар» було
укладено кредитний договір на суму 500
000 грн., зі сплатою за користування
кредитом 18,60 % річних, з кінцевим
терміном повернення до 04 липня 2008 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 04 липня 2006
року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» були укладені договори
поруки.

26 червня 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено
додаткову угоду до договору поруки,
якою сторони визначили графік
погашення кредиту та кінцевий строк
погашення кредиту до 04 липня 2011 року.

Аналогічні угоди укладено і з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

Також на забезпечення виконання умов
кредитного договору 20
жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ПАТ «Акцент -Банк» було укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням
боржником умов кредитного договору,
станом на 16 серпня 2012 року утворилася
заборгованість у розмірі 1000933,71 грн.,
яку позивач і просив стягнути на свою
користь солідарно з ПАТ «Акцент-Банк»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Заперечуючи проти позову, у лютому 2013
року ОСОБА_5 звернувся до суду з
зустрічним позовом до ПАТ КБ
«ПриватБанк» в якому просив визнати
договір поруки від 04.07.2006 року та
додаткову угоду до договору поруки від
26.06.2008 року припиненими з 06.02.2012 року.

Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 03
червня 2013 року, в задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 було
задоволено. Визнано договір поруки №
955-1 від 04 липня 2006 року та додаткову
угоду № 1 до договору поруки № 955-1 від
26.06.2008 року такими, що припинили свою
дію з 06 лютого 2012 року.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Додатковим рішенням Індустріального
районного суду м.
Дніпропетровська від 10 вересня 2013 року,
у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості було
відмовлено.

Провадження по справі в частині позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ
«Акцент-Банк» про стягнення
заборгованості, закрито.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 січня
2014 року, рішення суду першої інстанції
та додаткове рішення у справі за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ
«Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості та за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим було скасовано та у
справі ухвалено нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені судові рішення в частині
відмови в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про стягнення заборгованості та
справу в цій частині передати на новий
розгляд, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості та задовольняючи
зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про визнання договору
поруки припиненим, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
ПАТ КБ «ПриватБанк» вимогу про
виконання зобов'язання до поручителя
ОСОБА_5 пред'явив після спливу
встановленого ст. 559 ЦК України
шестимісячного строку, то порука є
припиненою.

Постановляючи додаткове рішення та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості, суд першої інстанції
виходив з недоведеності та
безпідставності позовних вимог.

При цьому, закриваючи провадження у
справі в частині позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про
стягнення заборгованості, суд першої
інстанції виходив із того, що справа в
цій частині не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та додаткове рішення та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
задоволенні позовів, суд апеляційної
інстанції виходив із безпідставності
позовних вимог.

Проте повністю з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 04 липня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ ВКФ
«Дніпростар» було укладено кредитний
договір на суму 500000 грн., зі сплатою за
користування кредитом 18,60 % річних, з
кінцевим терміном повернення до 04
липня 2008 року.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 04 липня 2006
року між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» були укладені договори
поруки.

26 червня 2008 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено
додаткову угоду до договору поруки,
якою сторони визначили графік
погашення кредиту та кінцевий строк
погашення кредиту до 04 липня 2011 року.

Аналогічні угоди укладено і з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 20 жовтня
2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ
«Акцент -Банк» було укладено договір
поруки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а
також у разі зміни зобов'язання без
згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та додаткове рішення в
частині визнання договору поруки
таким, що є припиненим та в частині
закриття провадження по справі щодо
ПАТ «Акцент -Банк», суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про те, що
позивачем були заявлені вимоги про
солідарне стягнення боргу з
відповідачів і ці вимоги є
взаємопов'язаними та вірно врахував, що
оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
заявлялися зустрічні позовні вимоги,
то відсутні підстави для припинення
укладених з ними договорів поруки.

Проте, при зазначених обставинах, суд
апеляційної інстанції дійшов
суперечливих висновків щодо
відсутності підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення з них
заборгованості та відсутності підстав
для припинення поруки щодо ОСОБА_5

При цьому, відповідно до п.п. 11,12
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі» у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК).

У мотивувальній частині кожного
рішення має бути наведено також
посилання на закон та інші
нормативно-правові акти матеріального
права (назва, стаття, її частина, абзац,
пункт, підпункт закону), у відповідних
випадках - на норми Конституції
України, на підставі яких визначено
права та обов'язки сторін у спірних
правовідносинах, на статті 10, 11, 60, 212 та
214 ЦПК (статті 224-226 ЦПК - при ухваленні
заочного рішення) й інші норми
процесуального права, керуючись якими
суд установив обставини справи, права
та обов'язки сторін.

Таким чином, в судовому рішенні
апеляційний суд зобов'язаний дати
відповіді на всі доводи апеляційної
скарги, в іншому разі буде порушено
вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду в
такому його елементі як мотивування
судового рішення судом, який має право
за певних обставин на дослідження
нових доказів та переоцінку доказів.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Ураховуючи, що порушення норм
матеріального та процесуального права
призвело до неправильного вирішення
справи, рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
В.М. Коротун

М.В. Дем'яносов

О.П. Касьян

О.В. Кафідова