У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агропромислова компанія
«Докучаєвські чорноземи» про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1 травня 2010 року він працював на
посаді комерційного директора в
товаристві з обмеженою
відповідальністю «Агропромислова
компанія «Докучаєвські чорноземи»
(далі - ТОВ «АПК «Докучаєвські
чорноземи»), а 5 вересня 2012 року був
переведений на посаду фахівця з митної
справи. Наказом члена ради засновників
ТОВ «АПК «Докучаєвські чорноземи»
ОСОБА_4 від 23 листопада 2012 року № 1088
його звільнено із займаної посади на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
ОСОБА_3 просив суд визнати наказ про
звільнення від 23 листопада 2012 року
незаконним, поновити його на роботі на
посаді фахівця з митної справи,
стягнути заборгованість із заробітної
плати за період з 16 листопада 2012 року до
22 листопада 2012 року включно в розмірі
794 грн 46 коп., середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
починаючи з 16 листопада 2012
року, та 5 тис. грн на відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 19 червня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково: визнано
наказ від 23 листопада 2012 року № 1088 про
звільнення фахівця з митної справи ТОВ
«АПК «Докучаєвські чорноземи» ОСОБА_3
на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
незаконним; поновлено позивача на
роботі в ТОВ «АПК «Докучаєвські
чорноземи» на посаді фахівця митної
справи; стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_3 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в розмірі 34 513 грн 13
коп. та 1 500 грн на відшкодування
моральної шкоди. Допущено негайне
виконання рішення в частині поновлення
на роботі. У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 24 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
оскаржуване рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що
звільнення позивача з роботи проведено
без дотримання положень п. 5.8.10 Статуту
підприємства неповноважною особою, з
порушенням вимог ст. 149 КЗпП України
щодо відібрання у працівника письмових
пояснень з приводу прогулів, факт
наявності яких відповідачем не
доведено.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_3, апеляційний суд, виходив
із того, що звільнення позивача
проведено відповідно до вимог
трудового законодавства, тому підстави
для його поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу відсутні.

Проте погодитись із таким висновком
апеляційного суду не можна, оскільки
суд дійшов його з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним положенням закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що з 1 травня 2010 року
ОСОБА_3 працював на посаді комерційного
директора в ТОВ «АПК «Докучаєвські
чорноземи», а з 5 вересня 2012 року
- на посаді фахівця з митної справи.
Наказом члена ради засновників
ТОВ «АПК «Докучаєвські чорноземи»
ОСОБА_4 від 23 листопада 2012 року №
1088 його звільнено із займаної посади на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Згідно з п. 5.8.10 Статуту ТОВ «АПК
«Докучаєвські чорноземи» приймання на
роботу і звільнення з посади, зокрема,
фахівців структурних підрозділів
здійснює Генеральний директор
товариства.

У п. 5.1.5 Статуту товариства передбачено,
що генеральний директор не може бути
обраний із числа учасників товариства,
а відповідно до п. 5.8.9 Статуту учасники
товариства не мають права втручатися в
оперативну діяльність Дирекції та
Генерального директора.

Таким чином, апеляційний суд належним
чином не з'ясував, чи мав повноваження
ОСОБА_4, будучи учасником ТОВ «АПК
«Докучаєвські чорноземи», на
звільнення фахівця з митної справи.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України
передбачено, що письмовими доказами є
будь-які документи, акти, довідки,
листування службового або особистого
характеру або витяги з них, що містять
відомості про обставини, які мають
значення для справи.

Разом з тим у порушення вимог ст. 64 ЦПК
України апеляційний суд зазначив, що
журнал реєстрації працівників
скріплений печаткою іншої юридичної
особи - товариства з обмеженою
відповідальністю «Вітязь сТк», і не є
кадровим документом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

Однак апеляційний суд, взявши до уваги
в якості доказу лише журнал реєстрації
працівників, наданий на стадії
апеляційного розгляду, не оцінив у силу
ст. 212 ЦПК України інші докази, зокрема,
покази свідків: комерційного директора
ТОВ «АПК «Докучаєвські чорноземи»
ОСОБА_5 та директора охоронної фірми -
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вітязь сТк», ОСОБА_6,
які показали, що ОСОБА_3 приходив
на роботу, але в офіс його не впускали.

При цьому у спорах про поновлення на
роботі, з урахуванням положень ЦПК
України та КЗпП України доведення
правомірності звільнення працівника
покладено на роботодавця.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
визначився з характером спірних
правовідносин, не дав належної
правової оцінки доводам і доказам
сторін та дійшов передчасного висновку
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_3

У зв'язку з викладеним, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати вищенаведене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
доказам сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 24 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко