Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1351/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Кореняк В. К.
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

іменем України

27.05.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі:

головуючого - Карпенка О.Л.,

суддів -
Гайсюка О.В., Голованя А.М.,

за
участю секретаря - Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
зміну розміру стягуваних аліментів та
заборгованості по аліментах за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного
суду Кіровоградської області від 26
березня 2014 року відмовлено повністю в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про збільшення розміру стягуваних за
рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 11 липня 2000 року
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? до 1/3
частини від всіх видів його заробітку,
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та заборгованості по аліментах у сумі
1088 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати рішення суду та
задовольнити її позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що
донька сторін по справі подорослішала
а отже збільшилися і ї потреби,
водночас за період після постановлення
рішення про стягнення аліментів
суттєво зросли ціни на споживчі товари
та послуги, відповідач став отримувати
стабільний дохід.

Відповідач подав письмові
заперечення на апеляційну скаргу.

Позивач та її представник,
повідомленні про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилися.

У судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції відповідач свою
правову позицію не змінив і просив
відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
відповідача, дослідивши матеріали
справи та переваривши законні і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів судової палати
апеляційного суду Кіровоградської
області вважає, що скарга задоволенню
не підлягає.

Суд першої інстанції встановив і
матеріалами справи підтверджується, що
рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 11 липня 2000 року з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто
аліменти на утримання доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частки всіх
видів його заробітку, але не менш ?
частини неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, починаючи з 6 липня 2000
року по 30 липня 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України
розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них та в інших
випадках, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи позов про збільшення
розміру стягуваних з відповідача
аліментів до 1/3 частини від всіх видів
заробітку відповідача, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, позивач
посилалася на наступні обставини:
збільшення витрати на утримання дочки
у зв'язку із її зростанням; виникненням
у відповідача постійного заробітку;
збільшення визначеного законодавством
мінімального розміру аліментів на
утримання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
врахував, що відповідач працює
двірником в спеціальній
загальноосвітній школі, розмір
отримуваної ним заробітної плати
складає 573,50 грн., з вказаної суми
утримуються аліменти а також
періодично надає позивачці додаткову
допомогу на утримання дочки у розмірі 80
грн. щоразу. Крім того, суд першої
інстанції врахував стан здоров'я
відповідача, який страждає хронічними
захворюваннями. Отже майновий стан
відповідача не змінився в бік
покращення, що давало б можливість
стягнути з нього аліменти у більшому
розмірі.

Позивач не обґрунтувала належним
чином свої доводи про збільшення
витрат на утримання доньки, які б
погіршили її майновий стан так, як вона
не вказала розмір свого доходу та
розмір витрат на утримання дитини на
час пред'явлення позову порівняно з
даними на час ухвалення рішення суду
від 11 липня 2000 року.

Збільшення визначеного ч. 2 ст. 182 СК
України мінімального розміру
аліментів на утримання дитини,
порівняно з рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 11
липня 2000 року, не являється підставою
для зміни раніше постановленого
рішення суду. Відповідне роз'яснення
міститься у п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів».

З урахуванням цього, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність передбачених ст. 192 СК
України підстав для збільшення розміру
стягуваних з відповідача аліментів на
утримання дитини.

Відповідно до ч. 7 ст. 74 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
стягнення аліментів у частці від
заробітку (доходу) боржника на
підприємстві, в установі, організації,
у фізичної особи, фізичної особи -
підприємця відрахування здійснюються
з фактичного заробітку (доходу) на
підставі постанови державного
виконавця. При цьому розмір аліментів у
разі їх стягнення у частці від
заробітку (доходу) не може бути менше
встановленого Сімейним кодексом
України. У разі якщо стягнути аліменти
в зазначеному розмірі неможливо,
адміністрація підприємства, установи,
організації, фізична особа, фізична
особа - підприємець, які проводили
відрахування, нараховують боржнику
заборгованість із сплати аліментів.

Таким чином, у зв'язку із
збільшенням законодавчо визначеного
мінімального розміру аліментів на
утримання дитини, розмір
заборгованості за аліментами, які
сплачуються у мінімальному розмірі,
має вираховуватися державним
виконавцем або роботодавцем платника
аліментів пропорційно до зміни
законодавства.

При цьому заборгованість може бути
стягнута за рішенням суду тільки у
випадку, якщо аліменти відраховуються
із заробітної плати на підставі заяви
платника аліментів, а не за виконавчим
листом, виданим на підставі рішення
суду так, як рішення суду про стягнення
аліментів вже ухвалене і підлягає
виконанню в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження».

Відповідно до обставин справи та
приписів ч. 4 ст. 195 СК України, ч. 9 ст. 74
Закону України «Про виконавче
провадження» в судовому порядку може
бути вирішено спір про розмір
заборгованості за аліментами. Однак
відповідних вимог позивач не
пред'являла.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому,
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
а рішення Ленінського районного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: