Провадження №2/761/1310/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Гайдук С.В.

при секретарі Ляпкало
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради, треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Правозахисна група
«Варта», ОСОБА_2 про стягнення упущеної
вигоди,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду з позовом до Київської міської
ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група «Варта», ОСОБА_2
про стягнення упущеної вигоди. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що 05.04.2013 року
між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір
доручення № 48/04/13-зд, за яким позивач як
повірений готує від імені та в
інтересах довірителя об'єктивне та
обґрунтоване звернення до
компетентного органу, що має на меті
реалізацію довірителем права на
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку
площею 0,10 га в адміністративних межах
міста Києва. Відповідно до п. 4.2
Додаткової угоди до вищевказаного
Договору доручення визначено, що
отримання належної відповіді на
звернення в порядку п. 2.1. цього
Договору, що засвідчується у
передбаченому даним Договором Акті
виконаних робіт, надає повіреному
право на отримання від довірителя
винагороди у розмірі, еквівалентному 22
000,00 грн. Позивачем свої зобов'язання
виконано, підготовлено та подано для
ОСОБА_2 клопотання до Київської
міської ради щодо отримання у
власність земельної ділянки
комунальної власності. Вказує, що він
мав право на отримання позитивної
відповіді ОСОБА_2 від Київської міської
ради, а тому й на отримання
передбаченої в договорі винагороди.
Але, в результаті неналежної відповіді
відповідача, що полягає у фактичній
відмові надати громадянину земельну
ділянку, позивач поніс збитки у вигляді
упущеної вигоди в розмірі 22 000,00 грн.,
яку просив стягнути з відповідача на
його користь.

Позивач в судове засідання не з'явився,
подав до суду заяву про розгляд справи
у його відсутність, позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити їх в
повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, причини неявки суду не відомі.
Через канцелярію суду надав письмові
заперечення, в яких просить відмовити у
задоволенні позову, оскільки він
безпідставний та необґрунтований.
Просить розглядати справу у його
відсутність.

Представник третьої особи ТОВ
«Правозахисна група «Варта» в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, хоча про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
відомі.

Сторони в судове засідання не
з'явились тому, відповідно до ч. 2 ст. 197
ЦПК України, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Перевіряючи обставини у справі, судом
встановлено, що 05.04.2013 року між ОСОБА_1,
ОСОБА_2 і Товариством з обмеженою
відповідальність «Правозахисна група
«Варта» було укладено Договір
доручення № 48/04/13-зд. Відповідно до умов
якого, ОСОБА_1 готує від імені та в
інтересах ОСОБА_2 об'єктивне та
обґрунтоване звернення до
компетентного органу, що має на меті
реалізацію ОСОБА_2 права на земельну
ділянку для будівництва і
обслуговування житлового будинку в
розмірі 0,10 га в адміністративних межах
міста Києва, а саме до моменту
прийняття органом місцевого
самоврядування або виконавчої влади
позитивного рішення про виділення
земельної ділянки ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Відповідно до п. 4.2. Договору, отримання
належної відповіді на звернення в
порядку пункту 2.1. цього Договору, що
засвідчується у передбаченому даним
Договором Акті виконаних робіт, надає
Повіреному право отримати від
Довірителя винагороду у розмірі,
еквівалентному 8 000, 00 грн.

Судом встановлено, що 05.04.2013 року від
імені гр. ОСОБА_2 повірений ОСОБА_1
звернувся до Київської міської ради в
порядку ст. 118 Земельного кодексу
України із клопотанням про виділення
відповідної земельної ділянки
заявнику.

Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 26.04.2013 року за вих. №
надав відповідь заявнику ОСОБА_2
про відмову в розгляді клопотання по
суті, оскільки клопотання та додані до
нього документи не відповідають
вимогам Тимчасового порядку. У
вказаному листі зазначено, що набуття
права на землю в м. Києві крім
Земельного кодексу України
регулюється також Тимчасовим порядком
передачі (надання) земельних ділянок у
користування або власність із земель
комунальної власності в місті Києві,
затвердженим рішенням Київської
міської ради 28.02.2013 року № 63/9120. Також,
роз'яснено порядок подання громадянами
клопотань з приводу питання одержання
земельних ділянок у межах м. Києва,
повідомлено про перелік документів,
які мають бути додані до вказаного
клопотання (а.с.9).

Звертаючись до суду з позовними
вимогами, позивач зазначав, що він мав
право на отримання позитивної
відповіді гр. ОСОБА_2, але, з огляду на
те, що, на думку позивача, відповідачем
надано неналежну відповідь, що
спричинило не отримання позивачем
передбаченої в договорі винагороди за
здійснену роботу, та відповідно до
положень ст.1166 ЦК України завдана
позивачеві шкода підлягає
відшкодуванню.

У відповідності з ч. 1. 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України
регламентовано, що майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Однак, позивачем не надано до суду
належних та допустимих доказів щодо
неправомірності рішення органу
місцевого самоврядування, та доказів
про спричинення позивачеві шкоди таким
рішенням.

Позивачем в порядку ст. 60 ЦПК України не
підтверджено доказами розмір упущеної
вигоди на 22 000,00 грн., а відповідно до п.
4.2 Договору винагорода визначена в
розмірі 8 000,00 грн.

Порядок набуття права власності на
земельні ділянки комунальної
власності в межах м. Києва регулюється
Земельним кодексом України, рішенням
Київської міської ради від 28.02.2013 року
№63/9120 «Про Тимчасовий порядок передачі
(надання) земельних ділянок у
користування або у власність із земель
комунальної власності в м. Києві»
(надалі - Порядок) та іншими
законодавчими актами.

Відповідно до вимог ст. 78 Земельного
Кодексу України право власності на
землю - це право володіти,
користуватися та розпоряджатися
земельними ділянками. Право власності
на землю набувається та реалізується
на підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них.

Земля є об'єктом права власності
Українського народу, від імені якого
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України (ст. 13 Конституції
України).

Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 81 Земельного
Кодексу України громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі приватизації
земельних ділянок, що були раніше
надані їм у користування.

Статтею 116 Земельного Кодексу України
визначено підстави набуття права на
землю, а саме те, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціон.

Набуття права власності громадянами та
юридичними особами на земельні
ділянки, які підлягають приватизації,
відбувається в порядку, визначеному ч. 1
ст. 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 118
Земельного Кодексу України громадянин,
зацікавлений у приватизації земельної
ділянки, яка перебуває у його
користуванні, подає заяву до
відповідної районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельних ділянок.

Відповідно до ст. 21 вказаного вище
Порядку громадяни, зацікавлені в
одержанні земельної ділянки у межах м.
Києва для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) індивідуального
гаражного та дачного будівництва чи
ведення садівництва, подають
безпосередньо до Київської міської
ради клопотання про передачу земельної
ділянки у власність, а у разі наміру
одержати земельну ділянку для
зазначених цілей в оренду-клопотання в
довільній формі про надання дозволу на
розроблення документації із
землеустрою.

З наведеного вище вбачається, що право
власності на земельні ділянки не
визнається, а набувається в
установленому діючим законодавством
порядку.

Положення ч. 1, 2 ст. 59 та ч. 5 ст. 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні»
встановлюють, що місцеві ради
здійснюють повноваження власниками
комунального майна, зокрема, вирішують
питання передачі цього майна в оренду
шляхом прийняття нормативних актів у
формі рішень на підставі визначеної
законом процедури.

В матеріалах справи не містяться
жодних документів, що підтверджують
наявність підстав для виділення
земельної ділянки третій особі по
справі ОСОБА_2, а також неправомірність
у нездійсненні такого виділення.

При цьому, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів. їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень
ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, враховуючи те,
що обставини, на які посилається
позивач як на підставу для задоволення
позову, зокрема щодо заподіяння
відповідачем позивачеві матеріальної
шкоди, протиправності рішення
відповідача та наявності причинного
зв'язку між шкодою заподіяною
позивачеві і протиправним діянням
відповідача, а також щодо вини
останнього в її заподіянні, не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, оскільки не ґрунтуються на
достатніх, належних та допустимих
доказах, а вимоги про відшкодування
відповідачем матеріальної шкоди
заподіяної позивачу не ґрунтуються на
вимогах закону, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити.

Враховуючи викладене, на підставі ст.
ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1173, 1174 ЦК України та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 169, 179, 208, 209,
212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Київської міської
ради, треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Правозахисна група «Варта», ОСОБА_2
про стягнення упущеної вигоди -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: