Справа № 2/434/501/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 г.
Артемівський районний суд м. Луганська
у складі:

Головуючого судді
Труфанової М.О.

При секретарі
Тишаковій О.А.

З участю представника позивача
ОСОБА_1

Відповідача
ОСОБА_2

Представника відповідача
ОСОБА_3

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про вселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, СГРФО Артемівського РВ ЛМУ УМВС
України в Луганській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідачів про встановлення факту
проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу, визнання договору
міни недійсним, визнання права
власності, який надалі уточнив в ході
судового розгляду та в якому просив суд
встановити юридичний факт проживання
однією сім"єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_2 з 09.05.1992 р. по 09.04.1994 р.; визнати
договір міни квартир від 10.10.1994 р.,
укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
одного боку та ОСОБА_7, ОСОБА_8 з іншого
боку частково недійсним в частині
предмету міни та участників договору;
визнати договір міни квартир від 10.10.1994
р., укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ним ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з іншого боку укладеним та
предметом договору міни є автомобіль
ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований
в МРЕО УГАЇ Луганської області на
підставі довідки-рахунку Р562623, д/н
НОМЕР_1; визнати загальним сумісним
майном власників квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4,
визнати за ним право власності на ?
частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 та
вселити його у вказану квартиру.
Обґрунтовує свої вимоги тим, що він
став проживати з відповідчкою ОСОБА_2 з
1991 р. в орендованій квартирі, а з 09.05.1992
р. стали проживати з її донькою -
відповідачкою ОСОБА_5 та її батьками
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2,
стали вести спільне господарство як
члени однієї сім"ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
ОСОБА_9 В березні 1994 р. вони з ОСОБА_2
вирішили покращити свої житлові умови,
знайшли оголошення в газеті про обмін
квартири та вирішили обміняти АДРЕСА_2
на АДРЕСА_1, належну відповідачам
ОСОБА_8. В якості доплати відповідач
ОСОБА_7 погодився прийняти належний
йому на праві власності автомобіль
ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований
в МРЕО УГАЇ Луганської області на
підставі довідки-рахунку Р562623, д/н
НОМЕР_1, після проведення його
капітального ремонту. Після чого, він
провів капітальний ремонт автомобіля
на СТО -2 з 04.04.1994 р. по 30.06.1994 р. на що
витратив власні кошти в розмірі 3000
долларів США. Після ремонту 02.07.1994 р.
автомобіль був переданий відповідачам
ОСОБА_7. 13.07.1994 р. автомобіль був знятий з
обліку та 16.07.1994 р. оформлений за ОСОБА_7
Гроші за автомобіль від ОСОБА_7 він не
отримував. Таким чином, договір міни
квартир фактично відбувся 03.04.1994 р. З
відповідачем ОСОБА_2 вони одружилися
09.04.1994 р. та святкували в новій квартирі.
Договір міни був оформлений 10.10.1994 р. в
2-й Державній нотаріальній конторі.
Вважає його частково недійсним,
оскільки вважає себе покупцем ? частини
квартири, бо вказану частку сплатив
належним йому автомобілем. В 1994 р. в
спірній квартирі разом з ОСОБА_2 робили
ремонт та 24.05.1994 р. він був
зареєстрований за вказаною адресою та
прожив там 15 років, завжди вважав себе
власником квартири. Він самого
договору не бачив, вперше побачив його
14.01.2010 р. в суді, при розгляді справи
суддею Морозовою. В ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_6, після її смерті
спадщину отримала ОСОБА_2 Після сварки
з ОСОБА_2 в травні 2009 р. він в спірній
квартирі не проживає, відповідач не
пускає його, всі спроби вселитися в
квартиру з допомогою дільничого
інспектора будь-якого результату не
дали. Іншого житла він не має, в
квартирі залишилися його речі, тому
просить вселити його, як співласника.

В ході судового розгляду позивачем та
його представником подана заява про
залишення позову без розгляду в
частині встановлення юридичного факту
проживання однією сім"єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 09.05.1992 р. по
09.04.1994 р.; визнання договір міни квартир
від 10.10.1994 р., укладеного між ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 з одного боку та ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з іншого боку частково
недійсним в частині предмету міни та
участників договору; визнання
договіру міни квартир від 10.10.1994 р.,
укладеного між ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ним ОСОБА_4 з одного боку та ОСОБА_7,
ОСОБА_8 з іншого боку укладеним та
предметом договору міни є автомобіль
ВАЗ-21011, 1977 року випуску, зареєстрований
в МРЕО УГАЇ Луганської області на
підставі довідки-рахунку Р562623, д/н
НОМЕР_1; визнання загальним сумісним
майном власників квартири за адресою:
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4
та визнання за ним права власності на ?
частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Залишивши предметом розгляду справи
позов про вселення у спірну квартиру на
підставі ст. 405 ЦК України, як члена
сім"ї власника вкартири, полагаючи що
він має право користування вкартирою,
оскільки вселився за згодою власників,
зареєстрований там більш 15 років.
Увалою суду від 03.04.2014 р. вказані
позовні вимоги залишені без розгляду.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав свого довірителя
та просив задовольнити його позовні
вимоги про вселення в спірну квартиру в
повному обсязі з вишенаведених
підстав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала, подала
зустрічну позовну заяву з ОСОБА_5 до
відповідача ОСОБА_4, СГРФО
Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області, яку уточнила в ході
судового розгляду та просила суд
визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
на користування квартирою АДРЕСА_1 та
усунути їм перешкоди в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 шляхом
зобов"язання СГРФО Артемівського РВ
ЛМУ УМВС України в Луганській області
зняти ОСОБА_4 з реєстрації за вказаною
адресою. Обгрунтовує свої вимоги тим,
що вони з донькою ОСОБА_5 є власниками
зазначеної квартири, кожній належить
по 1/3частині квартири. Ще 1/3 частина
квартири належить ОСОБА_6, яка померла.
Вона ОСОБА_2 після її смерті фактично
прийняла спадщину, однак свідоцтво про
право на спадщину ще не отримала. Шлюб
між нею та ОСОБА_4 розірвано за рішенням
суду від 25.06.2010 р. Фактично вони
припинили шлюбні відносини в травні 2009
р., відповідач виїхав з квартири, віддав
їй ключі, забрав речі. Ніяких його
власних речей в квартирі не має, більше
3-х років не сплачує комунальні послуги,
не несе інших витрат на утримання
квартири. Вважають, відповідача таким,
що втратив право користування їх
квартирою. Крім того, позивачки просили
застосувати строк позовною давності до
позову ОСОБА_4 та відповідно відмовити
йому у задоволенні позову з цих
підстав.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник підтримали зустрічну
позовну заяву та просили її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з"явилася, надала заяву про слухання
справи у її відсутність.

Позивач за первісним позов ОСОБА_4
зустрічну позовну заяву не визнав та
просив відмовити у її задоволенні.

Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в
судове засідання не з»явилися, просили
справу слухати у їх відсутність, згідно
наданих суду заперечень позов ОСОБА_4
не визнали та пояснили, що вони дійсно
укладали договір міни,належної їм
квартири за адресою: АДРЕСА_1 на
квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка
належала ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2 Обмін
був рівнозначний, їх квартира була 3-х
кімнатною, але без ремонту та її місце
положення (район) було хуже, ніж місце
положення 2-х кімнатної квартири ОСОБА_2
та ОСОБА_6, крім того, квартираОСОБА_2 та
ОСОБА_6 була повністю відремонтована,
плата за комунальні послуги була
меньшою. Усі переговори велися з
ОСОБА_2, вони обмінялися квартирами,
ніяких доплат друг другу ніхто не
проізводив, обмін був рівнозначним, це
питання взагалі не обговорювалося.
ОСОБА_4 ніякого відношення до обміну не
мав,оскільки власником квартири не був,
при укладані угоди не був присутнім та
не підписував її. Вказаний в позові
автомобіль був дійсно придбаний у
ОСОБА_4 їм ОСОБА_7 раніше ніж була
оформлена угода по обміну квартир та за
окремою домовленістю. Він - ОСОБА_7
придбав автомобіль 16.07.1994 р. через
комісійний магазин приблизно за 200 000
карбованців, що на той час складало 500
долларів США. Після повної передачі
грошових коштів ОСОБА_4 передав йому
автомобіль. Автомобіль був у поганому
стані, після ДТП та потребував ремонту.
Таким чином, це дві окремі угоди, які не
мають відношення одна до одної.
Вважають, що позов ОСОБА_4 не
обгрунтований та не підлягає
задоволенню.

Представник відповідача СГРФО
Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області в судове засідання
не з"явився, був повідомлений судом
належним чином, причин неявки не
поввідомив, заперечень проти позову не
надав.

Вислухавши думку учасників процесу,
представників, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, дослідивши матеріали справи
судом встановлено, що позивач ОСОБА_4
перебував в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2 з 09.04.1994 р., який
згодом було розірвано за рішенням
Артемівського районного суду м.
Луганська від 25.06.2010 р. (т. 1 а.с. 8, 131).
Згідно довідки МКП БТІ від 23.06.2009 р.
право власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в рівних частках на
підставі договору міни, посвідченого
2-ю Луганською державною нотаріальною
конторою 10.10.1994 р., реєстр 1-4215 (т. 1 а.с. 7,
19, 131). З договору міни від 10.10.1994 р.
вбачається, що ОСОБА_5, діюча в своїх
інтересах та інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обміняли,
належну їм на праві власності квартиру
за адресою: АДРЕСА_2 на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_7,
ОСОБА_14, ОСОБА_8, ОСОБА_15 (а.с. 15, 16, 88-98).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла (а.с. 21),
після її смерті відкрилася спадщина на
1/3 частину квартири за адресою:
АДРЕСА_1, до теперешнього часу спадщина
спадкоємцями не прийнята, у зв"язку з
находженням дійсного спору у суді та
накладенням арешту на квартиру за
вказаною адресою. З рішення
Артемівського районного суду від 25.06.2010
р., яке набрало законної чинності
вбачається, що шлюбні відносини між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 після наданого
сторонам строку на примирення 4 місяці,
були поновлені, але в жовтні 2009 р.
припинені остаточно через відсутність
взаємопорузуміння, сварки та скандали,
спільного господарства сторони не
ведуть, подальше спільне життя
подружжя та збереження шлюбу неможливе
і суперечить їх інтересам (а.с. 131).
Позивач ОСОБА_4 був зареєстрований в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 24.05.1995 р.
та по теперешній час зі згоди власників
квартири (а.с. 8). У вказаній квартирі не
проживає з травня 2009 р., як було
встановлено в судовому засіданні з
пояснень сторін, в добровольному
порядку забрав свої речі, віддав ключі
ОСОБА_2 та з цього часу комунальні
послуги та інші витрати по утриманню
житла несе ОСОБА_2

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Таким чином, відповідачі за первісним
позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 набули права
власності на відповідні частки
квартири за адресою: АДРЕСА_1 - 10.10.1994 р.,
позивач ОСОБА_4 набув право
користування квартирою, як член сім"ї
власника з 24.05.1995 р. Відповідно до
спірних правовідносин застосовуються
норми ЦК України (в редакції 1963 р.)
дійсні на час виникнення спірних
правовідносин. Способи захисту права
власності передбачені нормами ст. 149,
241-242 ЦК України (в редакції 1963 р), що не
суперечить змісту ст. ст. 16, 386, 391 ЦК
України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України, члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Член сім»ї власника
житла втрачає право на користування
житлом у разі відсутності без поважних
причин понад 1 рік...

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України, до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій ст. 64 цього Кодексу,
відповідно до якої до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання може бути
здійснено на підставі рішення суду
виключно про : 1) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням ; 3) виселення,
тощо.

З огляду на це вирішення питання
зняття з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства - статей 71, 72, 116, 156 ЖК
України,ст.405 ЦК України (правовий
висновок Верховного Суду України у
постанові від 16.01.2012 року по справі №
6-57цс11).

З огляду на викладене, суд вважає, що
позов ОСОБА_4 про вселення на підставі
положеннь ст.405 ЦК України задоволенню
не підлягає, оскільки на момент
вселення позивача в квартиру (1995 рік) ,
вказане положення не набрало чинності.
Крім того, при винесенні рішення суд
враховує, що позивач ОСОБА_4 в травні 2009
р. добровільно пішов з квартири
відповідачів, взявши свої речі та
віддав ключі, у зв»язку з закінченням
шлюбних відносин з ОСОБА_2, спроб до
вселення не приймав, вказані факти були
встановлені в судовому засіданні
поясненнями сторін, не оспорювалися і
самим позивачем. Позивачем, не доведені
факти спроби вселення в квартиру за
допомогою дільничого інспектора,
чинення перешкод з боку відповідачів
ОСОБА_2 щодо користування ним
квартирою, поважності причин
відсутності в квартирі столь тривалий
час, на які він посилається в своєму
позові. Крім того, право користування
квартирою ОСОБА_4, якій не є власниками
спірної квартири, є похідним від прав
власників цієї квартири, які давали
згоду на його вселення, тому при
винесенні рішення суд також враховує,
що один з власників квартири ОСОБА_6,
яка давала згоду на реєстрацію
позивача в квартиру, в данний час
померла, спадщина після її смерті до
теперешнього часу не прийнята, тому є
верогідність появи нових спадкоємців
та відповідно власників її частини
квартири.

Таким чином, згідно ст. 149 ЦК України
(в редакції 1963 р), що не суперечить
змісту ст. 391 ЦК України (в редакції 2004
р), власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

З огляду на викладене, суд вважає що
зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод у користуванні власністю
підлягає задоволенню, оскільки
порушені права позивачів як власників
квартири та підлягають судовому
захисту. Необхідно визнати ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1; усунути позивачам
перешкоди в користуванні квартирою
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_4 шляхом зняття
ійого з реєстрації за вказаною адресою.

При винесенні рішення судом не
досліджувалися матеріали справи на а.с.
10, 64, 231-248 т. 1, а.с. 58-62 т.2 оскільки позов
ОСОБА_4 щодо визнання автомобіля
предметом договору міни залишений без
розгляду.

На підставі вищевикладеного ст. ст.ст.
149, 241-242 ЦК України (в редакції 1963 р), ст.
ст. 317, 319, 321, 405 ЦК України (в редакції 2004
р)та керуючись ст.ст. 11, 60, 213-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
вселення, - відмовити за
необгрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_2, ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, СГРФО Артемівського РВ ЛМУ УМВС
України в Луганській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом та усунення
перешкод у користуванні власністю, -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунути ОСОБА_2, ОСОБА_5 перешкоди в
користуванні квартирою АДРЕСА_1 з боку
ОСОБА_4 шляхом зобов"язання СГРФО
Артемівського РВ ЛМУ УМВС України в
Луганській області зняти ОСОБА_4 з
реєстрації за вказаною адресою.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення через
Артемівський районний суд м. Луганська.

Суддя
М.О. Труфанова