АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 213/3555/13-ц
суді першої
Провадження № 22-ц/774/843/К/14
інстанції Макарова Т.Ю.
Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем
України

10 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Братіщевої Л.А.,

суддів - Грищенко Н.М., Турік В.П..,

при секретарі - Кузьміній Н.В.

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4 та її представника
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу позивача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 на рішення
Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 26 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_2, Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
організація № 20», Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз», Комунального
підприємства теплових мереж
«Криворіжтепломережа», Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Дніпрообленерго», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екоспецтранс», третя особа у справі,
яка не заявляє самостійних вимог, на
стороні відповідачів - виконком
Інгулецької районної у місті ради м.
Кривого Рогу про зміну договору найму
квартири, виділення у користування
житлового приміщення та розділення
особових рахунків по оплаті витрат на
утримання квартири, -

В С Т А Н
О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про зміну договору найму
квартири, виділення у користування
житлового приміщення та розділення
особових рахунків по оплаті витрат на
утримання квартири, уточнивши свої
позовні вимоги просив задовольнити
позовні вимоги та зобов'язати КП «ЖЕО №
20» укласти з ним договір найму
ізольованої житлової кімнати « 5»
площею 7,5 кв.м та лоджії ІІ,що суміщена
зкімнатою -5-площею 1,5 кв.м. в квартирі
АДРЕСА_1 та виділити зазначені
приміщення у його користування,
допоміжні приміщення зазначеної
квартири такі як: коридор, кухню,
туалетну кімнату, ванну кімнату та
вбудовану шафу залишити у його
спільному користуванні з
відповідачами ОСОБА_4,ОСОБА_6,ОСОБА_2
Розділити особові рахунки по полаті
витрат (теплову енергію-опалення,
газове постачання, електроенергію,
утримання будинку та прибудинкової
території та вивезення побутових
відхоів) по утриманню квартири АДРЕСА_1
між ним та відповідачами по справі
ОСОБА_4,ОСОБА_6,ОСОБА_2 Зобов»язати
Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна організація №
20», Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Дніпропетровськгаз», Комунальне
підприємство теплових мереж
«Криворіжтепломережа», Публічне
акціонерне товариство «ДТЕК
«Дніпрообленерго», Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Екоспецтранс» відкрити на його ім»я
окремі особові рахунки по оплаті
комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1
та на ім»я відповідачів
ОСОБА_4,ОСОБА_6,ОСОБА_2 в розмірі ?
частинні всіх витрат на кожну особу.
Стягнути в відповідачів по справі
солідарно понесені ним судові витрати
по даній справі, в тому числі витрати на
правову допомогу в сумі 3000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_2 посилається на те, що у
відповідності до рішення виконавчого
комітету Інгулецької районної Ради
народних депутатів від 28.06.1996року №130,
на підставі ордеру № 171 серії Н, позивач
та відповідач-ОСОБА_4 отримали квартиру
АДРЕСА_1 . Квартира згідно тексту
зазначеного ордеру була виділена на
імя відповідача- ОСОБА_4,яка є його
колишньою дружиною. За час шлюбу з
ОСОБА_4 в зазначеній квартирі були
також зареєстровані їх спільні діти:
ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які в даний час хоч і
зареєстровані за даною адресою, проте
там не проживають.

Відповідачі порушують його право
на вільне користування житловим
приміщенням та здійснення
приватизації частки цього житла,тому
він вимушений звернуться до суду
зазначеним позовом.

Рішенням Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 26 лютого 2014
року у задоволенні уточнених позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація №
20", Публічного акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
"Дніпропетровськгаз", Комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа", Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
"Дніпрообленерго", Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Екоспецтранс", третя особа у справі,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні відповідачі виконком
Інгулецької районної у місті ради, про
зміну договору найму квартири,
виділення у користування житлового
приміщення та розділення особових
рахунків по оплаті витрат на утримання
квартири, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеності
обставин,що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, ставлять питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема зазначають, що суд
вийшов поза межі заявлених позовних
вимог за відсутності законних підстав
для зазначених дій. Судом не
враховано,що у позовній заяві відсутні
вимоги щодо додаткового надання від
Держави йому житлової площі.

Суд мав врахувати, що первісну
норму ст..2 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»,яка забороняла приватизацію
квартир, в яких мешкають два або більше
наймачів,у разі відсутності згоди всіх
на приватизацію зайнятої квартири,
було виключено з цього закону при
внесенні до нього змін 22 лютого 1994 року.
У зміненій після цього редакції закон
не передбачає заборони на приватизацію
кімнат у квартирах, де мешкають два або
більше наймачів, а після внесення до
нього змін 5 лютого 1997 року він прямо
визначив можливість такої
приватизації, не ставлячи її
проведення в залежність від згоди
інших наймачів, які мешкають у цій
квартирі. Розмір розміщення жилих
кімнат та підсобних приміщень
свідчать, що квартира може
використовуватись для проживання двох
сімей і укладення окремих договорів
найму було можливе.

Якщо загальна площа квартири
менше площі, яку має отримати сім»я
наймача безоплатно, наймачу та членам
його сім»ї видаються житлові чеки, суми
яких визначається виходячи з розміру
недостатньої площі та відповідної
вартості одного квадратного метра.

Судом необґрунтовано відмовлено в
позові з тих підстав, що площа кімнати в
спірній квартирі, яку він просить
виділити, менша ніж 9 кв.м, при цьому
розмір належної площі квартири не
поступається зазначеному у
запереченнях відповідачами по справі
9,0 кв. метрів, тобто відповідають тим,
які Криворізька міська рада народних
депутатів прийняла на себе у якості
зобов'язання наділення мешканців міста
у своєму рішенні від 24.12.1990 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається
з матеріалів справи, відповідно до
ордеру № 171 серія Н, виданого
відповідачу ОСОБА_4, сім,я якої
складається з 4-х чоловік, на підставі
рішення виконкому Інгулецької
районної ради народних депутатів за
№130 від 28.06.1996 року, виділена квартира
АДРЕСА_1 житловою площею 37,63 кв.м
/а.с.12-13,т.1/. Згідно довідки КО МДІС від
30.08.2013 року в спірній квартирі
зареєстровані: позивач ОСОБА_2 та
ОСОБА_4,ОСОБА_2,ОСОБА_6 /а.с.15,т.1/.

У грудні 2005 року позивач ОСОБА_2 та
відповідач-ОСОБА_4 шлюб розірвали
/а.с.16,т.1/.

На підставі рішення Інгулецького
районного суду від 22.11.2005 року про
вселення позивача ОСОБА_2, Інгулецька
державна виконавча служба
Криворізького міського управління
юстиції 15.02.2013 року здійснила
примусове вселення позивача ОСОБА_2 у
спірну квартиру, та закрила виконавче
провадження /а.с.21,т.1/.

З дня набрання вищезазначеним
рішенням законної сили, позивач у
спірній квартирі не проживав, через те,
що Відповідач-ОСОБА_4 чинила перешкоди,
щодо користування спірною квартирою,
що підтверджується рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 21.12.2011 року/а.с.16,т.1/. Після
примусового вселення в спірну
квартиру, позивач ОСОБА_2 в спірній
квартирі не проживає, комунальні
платежі не сплачує.

Відповідно до особового рахунку
НОМЕР_1 квартира за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 63,40 кв.м, не
приватизована, складається з 3-х кімнат
житловою площею 37,63 кв.м, в квартирі
зареєстровані: наймач ОСОБА_4,
ОСОБА_2(позивач), ОСОБА_6 та
ОСОБА_2/а.с.119,т.1/.

Як вбачається з плану-схеми спірної
квартири, виданої відповідачем КП ЖЕО
№20, спірна квартира складається з 3-х
жилих кімнат житловою площею 37,2 кв.м:
кімната -2- житловою площею 12,4 кв.м., яка
має вихід на лоджію площею 3 кв.м,
кімната-5 житловою площею 7,5 кв.м, яка
відповідно до схеми має вихід на балкон
(лоджію) площею 1,5 кв.м., та кімната 6-
житловою площею 17,3 кв.м, а також кухні-7-
площею 8,8 кв.м, туалетної кімнати-3-
площею 1,0м, ванної кімнати -7 площею 2,6
кв.м, та кладовки -8, площею 0,5 кв.м
/а.с.179,т.1/.

Відповідно до актів обстеження від
11.02.2014 року, квартира за адресою:
АДРЕСА_1, має вихід на лоджію площею 1,5
кв.м із кімнати житловою площею 17,3 кв.м,
та вихід на лоджію (балкон) площею 3 кв.м.
з кімнати житловою площею 12, 4 кв.м.
Вихід на лоджію з кімнати житловою
площею 7,5 кв.м (яку в користування
просить позивач) відсутній,
перепланування квартири не
проводилось /а.с.9-12,т.2/.

Судом першої інстанції
встановлено також те, що житлова площа
спірної квартири, в різних наданих суду
документах зазначена по різному- 37,63
кв.м, та 37,2 кв.м. Ці суперечності в
судовому засіданні усунути не вдалося,
так як сторони інтересу до цього
питання не проявляли.

Відмовляючи в позові в повному
обсязі, суд першої інстанції виходив з
того, що виділення позивачу в
користування окремої кімнати площею 7,5
кв.м не відповідає вимогам ст..63,104 ЖК
України та встановленим нормам жилої
площі на одну особу.

Колегія вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено те, що
виходячи із розміру житлової площі
спірної квартири 37,63 кв.м на кожного з
зареєстрованих в ній осіб приходиться
9,4 кв.м.(37,63 кв.м:4), а при розмірі житлової
площі 37,2 кв.м,9,3 кв.м(37,2 кв.м:4).

Дані висновки суду достатньо
повно обґрунтувані тим, що в разі
виділення позивачу кімнати житловою
площею 7,5 кв.м, його доля в загальній
житловій площі значно зменшиться.

Відповідно до ч.1 ст.104 ЖК України,
член сім,ї наймача вправі вимагати, за
згодою інших членів сімї, які
проживають разом з ним, укладання з ним
окремого договору найму, якщо жилу
площу, що припадає на нього, може бути
виділено у вигляді приміщення, яке
відповідає ст.63 цього Кодексу.

Приписами ч.2 ст. 63 ЖК України
визначено, що не можуть бути
самостійним предметом договору найму:
жиле приміщення, яке хоч і є
ізольованим, проте за розміром менше
від встановленого для надання одній
особі (ч.1ст.48 ЖК України). Відповідно до
ч.1 ст.48 ЖК України жиле приміщення
надається громадянам у межах норми
жилої площі,але не менше розміру, який
визначається Кабінетом Міністрів
України і Федерацією професійних
спілок України.

Норма жилої площі в Україні
встановлюється в розмірі 13,65 кв.м.

Суд першої інстанції правильно
послався на те, що відповідно до Правил
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, і надання їм
жилих приміщень в Українській PCP",
затверджених постановою РМ України №470
від 11.12.1984 року, розмір жилого
приміщення, що надається за договором
найму державного житлового фонду
надається громадянам у межах 13,65
квадратного метра жилої площі на одну
особу, але не менше рівня середньої
забезпеченості громадян жилою площею в
даному населеному пункті.

А згідно Рішення виконкому
Криворізької міської ради №307 від
24.12.1990 року Про затвердження рівня
забезпечення громадян житловою площею
для визнання їх таким, що потребують
покращення житлових умов рівень
середньої забезпеченості при наданні
житлової площі складає 9 кв.м /а.с.183,т.1/.

Відповідно до п.16 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 12
квітня 1985 року №2 "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" роз'яснено,
що в силу ст. 104 ЖК суд вправі
задовольнити вимоги члена сім'ї
наймача про поділ жилого приміщення,
якщо жилу площу, що припадає на нього
(або з урахуванням укладеної угоди про
порядок користування жилим
приміщенням), може бути виділено у
вигляді ізольованого приміщення, яке
складається з однієї або кількох
кімнат, розмір якого не менше
встановленого для надання одній особі.

При поділі жилого приміщення за
вимогою члена сім'ї наймача, йому може
бути виділено ізольоване жиле
приміщення, розміром меншим за жилу
площу, що припадає на нього. Однак поділ
не може бути допущений, коли це
призведе до штучного погіршення
житлових умов позивача і викличе
необхідність постановки його на облік,
як такого, що потребує поліпшення.

Таким чином, судом першої
інстанції вірно встановлено, що
умовами, при яких допускається зміна
договору найму жилого приміщення є:
згода наймача, членів його сім'ї і
наймодавця, відповідність розміру
жилої площі, щодо якої укладається
окремий договір найму, нормативам,
відповідність умов жилого приміщення
вимогам ст. 63 ЖК України.

А отже, виділення позивачу
окремої кімнати площею 7,5 кв.м, призведе
до штучного погіршення житлових умов
позивача, та викличе необхідність
постановки його на облік, а також
значно погіршить житлові умови
відповідачів, оскільки спірна квартира
перетвориться на комунальну.

Доводи позивача та його
представника в апеяляційній скарзі про
те, що судом необґрунтовано відмовлено
в позові з тих підстав, що площа кімнати
в спірній квартирі, яку просить
виділити позивач, менша ніж 9 кв.м, при
цьому розмір належної площі квартири
не поступається зазначеному у
запереченнях відповідачами по справі
9,0 кв. метрів, тобто відповідають тим,
які Криворізька міська рада народних
депутатів прийняла на себе у якості
зобов'язання наділення мешканців міста
у своєму рішенні від 24.12.1990 року,
необґрунтовані, так як згідно позовних
вимог позивач вимагає виділити йому
кімнату площею 7,5 кв.м, що значно
поступається площі, затвердженої
Рішенням виконкому Криворізької
міської ради.

Доводи позивача та його
представника в апеяляційній скарзі про
те, що суд вийшов за межі заявлених
позовних вимог так як у позовній заяві
відсутні вимоги щодо додаткового
надання від Держави позивачу житлової
площі, не знайшли свого підтвердження,
так як справа розглянута в межах
заявлених позовних вимог та їх
уточнень (а.с.197-206), а викладені доводи є
лише власними трактуваннями апелянтів
оскаржуваного рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на
некоректне використання судом при
вирішенні даного спору рішення
Криворізької міської ради від 1990 року
(тобто рішення № 307 від 24.12.1990 року «Про
затвердження рівня забезпечення
громадян житловою площею для визнання
їх такими, що потребують покращення
житлових умов», тоді як на час
отримання спірної квартри місто
Інгулець не перебувало у складі м.
Кривого Рогу,- безпідставні, так як
правовідносини за даним позовом ОСОБА_2
виникли вже після внесення змін в
адміністративно- територіальний
устрій області згідно рішення
Дніпропетровської обласної ради від 28
листопада 2002 року, яким м. Інгулець був
включений в межі м. Кривий Ріг(а.с.49).

Виходячи із наведеного, суд першої
інстанції відмовляючи в позові дійшов
правильного висновку про те, що вимога
позивача, щодо зобовязання
відповідачів відкрити на його імя
особові рахунки по оплаті комунальних
послуг є необгрунтованою, оскільки
задоволення цієї вимоги можливо при
укладанні з позивачем, окремого
договору найму. Так як окремий договір
найму позивачем не укладено, то
вирішення питання про відкриття чи
розподіл особового рахунку є
передчасним.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що задовольнити вимоги позивача щодо
виділення йому в користування кімнати
площею 7,5 кв.м з лоджією -1,5 кв.м, є
неможливим, оскільки з вказаної
кімнати виходу на лоджію немає.

Інші доводи позивача та його
представника, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяти до уваги,
оскільки вони фактично зводяться до
переоцінки доказів та незгодою з
висновками суду до їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини справи, перевірив доводи і
заперечення сторін, дав їм належну
правову оцінку та ухвалив рішення, яке
відповідає вимогам закону.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення судом ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Інгулецького
районного суду м. Кривого Рогу від 26
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної
сили.

Головуючий

Судді: