У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ситнік О.М., розглянувши
касаційну скаргу

ОСОБА_2 на рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
28 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 12 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення,

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що на
підставі договору дарування від 31
травня 2013 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, їй на
праві власності належить Ѕ частини 2-А
житлового будинку житловою площею 245,2
кв. м, загальною площею 338,9 кв. м, що
розташований на земельній ділянці
площею 0,0166 га по АДРЕСА_1.

У вказаній частині будинку незаконно
проживає ОСОБА_3, який зареєстрований
за іншою адресою, однак добровільно
виселятися з будинку він не бажає.
Просила усунути перешкоди у
користуванні власністю шляхом
виселення ОСОБА_3

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 28
листопада 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу суду апеляційної
інстанцій та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про перевагу одних
доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанції, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно, всебічно досліджено і
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює.

Суди обґрунтовано відмовили у позові,
оскільки належних доказів, відповідно
до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на
підтвердження того, що ОСОБА_3 порушено
право ОСОБА_2 щодо користування
належною їй частиною житлового будинку
та, що таке право підлягає захисту на
підставі ст. 391 ЦК України шляхом
виселення відповідача, позивачкою не
надано. Судами встановлено, що будинок
вилучений у позивачки та переданий на
відповідальне зберігання відповідачу
згідно з вимогами п. 5 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження».

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів, на правильність
висновків судів вони не впливають та їх
не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю
шляхом виселення.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути особі, яка подала касаційну
скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.М. Ситнік