У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
поділ спільного сумісного майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ спільного сумісного майна, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного
майна, посилаючись на те, що він
перебував з ОСОБА_4 у зареєстрованому
шлюбі з 04 березня 2000 року до 04 липня 2011
року, мають неповнолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час шлюбу ними
за спільні кошти було придбане майно на
загальну суму 1 070 125,76 грн., а саме:

ОСОБА_3 просив визнати вказане майно
спільним сумісним майном подружжя та
провести його розподіл, а саме: визнати
за ним право власності на житловий
будинок АДРЕСА_2 вартістю 489 589 грн.,
автомобіль Volkswagen «Тransporter», 1997 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3, вартістю 41 629 грн.

ОСОБА_4 виділити майно та визнати за нею
право власності на квартиру АДРЕСА_1
вартістю 200 678 грн.; автомобіль
Тоуоtа «Аvensis», 2009 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, та три
торгівельні модулі НОМЕР_4, НОМЕР_5,
НОМЕР_6, розташовані на Центральному
ринку м. Луганська в секторі №? 5.

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
поділ спільного сумісного майна,
уточнивши який, посилалась на те, що
вона є ФОП з 01 березня 2001 року, а ОСОБА_3
з 31 травня 2002 року, замовником
матеріалів та робіт з виготовлення
торговельних модулів була саме вона,
тому це майно належить їй, як
приватному підприємцю, і не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Житловий будинок АДРЕСА_2 не є спільною
сумісною власністю подружжя, оскільки
придбаний за власні кошти внаслідок
продажу коштовностей, які були
подаровані їй вітчимом, але згодна
виплатити ОСОБА_3 вартість його 1/3
частки - 163 196 грн. 33 коп.

Також до переліку майна, придбаного в
період спільного життя, крім
однокімнатної квартири та двох
автомобілів, треба включити обладнання
для виготовлення меблів вартістю 15 606
грн. та матеріали (сировину) для
виготовлення меблів вартістю 167 030 грн.
78 коп.

ОСОБА_4 просила поділити майно, що є
спільною власністю подружжя,
виділивши:

- ОСОБА_3 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
вартістю 200 678 грн.; автомобіль Volkswagen
«Тransporter», 1997 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_3, вартістю 41 629 грн.;
обладнання для виготовлення меблів
вартістю 15 606 грн. та матеріали
(сировину) для виготовлення меблів
вартістю 167 030 грн. 78 коп.; вартість 1/3
частки житлового будинку АДРЕСА_2 на
загальну суму 588 140 грн. 18 коп.

- ОСОБА_4 Тоуоtа «Аvensis», 2009 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1,
вартістю 188 951 грн. 69 коп.; житловий
будинок АДРЕСА_2 вартістю 489 589 грн. із
зобов'язанням сплатити ОСОБА_3 вартість
його 1/3 частини в сумі 163 196 грн. 33 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 18 квітня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на:

- автомобіль Volkswagen «Тransporter», 1997 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3;

- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,6
кв. м, житловою площею 16,7 кв. м;

- обладнання для виготовлення меблів;

- матеріали для виготовлення меблів.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на:

- автомобіль Тоуоtа «Аvensis», 2009 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1;

- житловий будинок АДРЕСА_2 загальною
площею 125,6 кв. м, житловою площею 78,1 кв.
м.

Зобов'язано ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_3
вартість 1/3 частини вказаного будинку в
розмірі 163 196 грн. 33 коп.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 11 листопада 2013 року
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 18 квітня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в рівних частках на:

У рахунок Ѕ частки в спільному
сумісному майні ОСОБА_3 виділено:

- житловий будинок АДРЕСА_2;

- автомобіль Volkswagen «Тransporter», 1997 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3 на загальну суму 531 218 грн. 07 коп.
та визнано за ним право власності на
вказане майно.

У рахунок Ѕ частини в спільному
сумісному майні ОСОБА_4 виділено:

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
різницю вартості часток у розмірі 70 794
грн. 50 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4, суд апеляційної
інстанції виходив із того, що спільне
майно подружжя можливо поділити саме в
такому варіанті, стягнувши різницю
вартості часток.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам у вказаній частині
рішення суду апеляційної інстанції не
відповідає.

Установлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4
перебували в зареєстрованому шлюбі з 04
березня 2000 року до 04 липня 2011 року.

За час сумісного спільного життя у
зареєстрованому шлюбі подружжям
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було придбано
наступне майно:

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1
ст. 60 ЦК України майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частка майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інші обставини, що мають істотне
значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК
України).

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно допускається лише за його згодою,
крім випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК
України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема, неподільні речі,
суди мають застосовувати положення ч.ч.
4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відповідно
до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неправильно встановлені
фактичні обставини справи, що
полягають у неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеності обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду обставинам справи (ст. 309
ЦПК України).

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами.

На порушення ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України
апеляційний суд, частково
задовольняючи позовні вимоги, не
сприяв всебічному й повному з'ясуванню
обставин справи, у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин й правовою нормою, що
підлягає застосуванню до них.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного
суду в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 підлягає скасуванню з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Згідно з роз'ясненнями викладеними у п.
29 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», майно
приватного підприємства чи фізичної
особи-підприємця не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі свідоцтвом про державну
реєстрацію ОСОБА_3 є фізичною
особою-підприємцем, зареєстрованим в
виконавчому комітеті Луганської
міської ради 31 травня 2002 року, видом
діяльності якого є роздрібна торгівля
меблями.

Частково відмовляючи в задоволенні
позовних вимог та зустрічних позовних
вимог щодо трьох торговельних модулів
та майна, яке використовувалося для
підприємницької діяльності, суд
обґрунтовано виходив із того, що це
майно є майном фізичної
особи-підприємця та не є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК
України під час розгляду справи в
касаційному порядку суд перевіряє в
межах касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Згідно зі статтею 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом апеляційної інстанцій в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 досліджено обставини справи
повно, зібраним доказам надана оцінка.

За таких обставин рішення
апеляційного суду Луганської області
від 11 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 11 листопада 2013 року
в частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та в частині задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. Рішення
апеляційного суду Луганської області
від 11 листопада 2013 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог
ОСОБА_4 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.П.
Касьян

О.В.
Кафідова

В.М.
Коротун