РІШЕННЯ

іменем
України

07 квітня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря Іванової
О.В.

представників
позивача: ОСОБА_1, адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення суми за договором позики,

в с т а н о в и в:

04.10.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовною заявою, в якій просив стягнути
з ОСОБА_3 борг за договором позики у
розмірі 46564 грн. 88 коп., та судові
витрати в розмірі 470 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
вказав, що 18 січня 2011 року між ним та
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
договір позики, згідно якого він
передав, а відповідач взяв у борг
грошові кошти у розмірі 122000 російських
рублів, що в еквівалентному відношенні
складає 46564 грн. 88 коп. Факт отримання
відповідачем грошей підтверджується
його власноруч складеною розпискою.
Строк повернення грошових коштів по
домовленості між ними був встановлений
в один рік.

Незважаючи на це, на момент настання
строку повернення грошей, відповідач
відмовився повертати борг та виконати
належним чином зобов'язання за
договором позики.

Він неодноразово звертався до
відповідача з проханням повернути
грошові кошти, отримані ним за
договором позики, але він
відмовляється повертати гроші, ігнорує
його (позивача) спроби зв'язатися з ним,
ухиляється від зустрічей.

Враховуючи вищевикладене і
відсутність іншої можливості для
захисту своїх прав та інтересів, він
звернувся до суду з цим позовом.

Представники позивача ОСОБА_1 та
адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримали позовну заяву з підстав
викладених у ній.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
просив відмовити у позові. В
обґрунтування своїх заперечень вказав,
що 18.01.2011 року між ним та позивачем
дійсно був укладений договір позики,
згідно якого ОСОБА_4 передав йому, у
присутності його дружини та з її згоди,
а він у свою чергу, взяв у борг грошові
кошти в інтересах сім'ї у розмірі 122000
російських рублів, про що склав
відповідну розписку. Строк повернення
грошових коштів в розписці визначений
не був, оскільки вони домовилися з
кредитором про те, що вони з дружиною
повернуть кошти після того, як
добудують їхню дачу в садовому
товаристві "Зміївське". Розписку було
складено у позивача вдома, про її
існування його колишній дружині було
відомо і обов'язок по поверненню коштів
брав не тільки він, а й дружина. ОСОБА_4 є
рідним дядьком його колишньої дружини,
а тому переговори з позивачем по
наданню грошових коштів вела вона.

Особисто позивач ніяких вимог до нього
з приводу повернення боргу не висував,
в зв'язку з чим, звернення до суду з
даним позовом є передчасним та
суперечить нормам ч. 2 ст. 530 ЦК України.

Крім того, позивачем застосовано курс
валют на день отримання позики, а на
його думку, для визначення суми боргу в
гривнях належить застосувати курс
валют на день розгляду справи.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши надані
письмові докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступного:

18.01.2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, на
підтвердження якого ОСОБА_3 склав
розписку, де зазначив, що отримав від
ОСОБА_4 позику в сумі 122000 рублів. (а. с. 6,
58).

Відповідач ОСОБА_3 під час
судового розгляду не заперечував факт
отримання даної позики та складання
зазначеної вище розписки.

У відповідністю зі ст. 1046 ЦК
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду і якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у простій письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, незалежно від суми.

На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлене
договором.

У відповідності зі ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

З позовної заяви та пояснень
представників позивача ОСОБА_1 та
адвоката ОСОБА_2 вбачається, що
позивачем та його представником ОСОБА_1
неодноразово пред'являлася вимога до
відповідача про повернення позики як
усно, так і письмово. Зокрема, востаннє
рекомендованим листом претензія була
направлена 03.03.2014 року (а. с. 45, 56).

За таких обставин, заперечення
відповідача ОСОБА_3 проти позову з
підстав не настання строку повернення
позики є безпідставними.

Та обставина, що на час розгляду
судом справи позика не повернута,
відповідач ОСОБА_3 не заперечував і не
надав докази виконання ним спірного
зобов'язання.

Представник позивача ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтвердила, що
дійсно була присутня під час укладання
договору позики між її дядьком ОСОБА_4
та ОСОБА_3, з яким на той час вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі.
Однак вона не згодна з доводами
відповідача про те, що вона під час
укладання договору позики взяла на
себе зобов'язання щодо повернення
позики разом з відповідачем, оскільки
таких зобов'язань вона не себе не брала.

Будь-яких письмових доказів того,
що у колишньої дружини відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 виникло зобов'язання
щодо повернення частини боргу за
вказаним договором позики,
відповідачем не надано.

Таким чином, позивачем ОСОБА_4
надано достатні докази, що
підтверджують факт укладення між ним
та ОСОБА_3 договору позики, а також
невиконання останнім своїх зобов'язань
за цим договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України,
якщо зобов'язання визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

За таких обставин, оскільки
вимога про стягнення боргу за
договором позики підлягає задоволенню
шляхом стягнення суми боргу у гривнях,
ця сума має бути визначена за офіційним
курсом НБУ станом на день розгляду
справи по суті, що встановлений на
рівні 3,2665 грн. за 10 російських рублів,
що складає 39851 грн. 30 коп.

За таких обставин, позовна заява
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення з нього
боргу за договором позики підлягає
частковому задоволенню на суму 39851 грн.
30 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
належить стягнути витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1% від
задоволеної частини позову, що складає
398 грн. 51 коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88 169, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 39851
(тридцять дев'ять тисяч вісімсот
п'ятдесят одну) грн. 30 коп. боргу за
договором позики, підтвердженим
розпискою від 18.01.2011 року; 398 (триста
дев'яносто вісім) грн. 51 коп. витрат по
сплаті судового збору, а всього - 40249
(сорок тисяч двісті сорок дев'ять) грн. 81
коп.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Зміївський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутніми
під час проголошення рішення - в той
самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: