У х в а л а

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Котелевської
селищної ради Котелевського району
Полтавської області, відділу
Держземагентства у Котелевському
районі Полтавської області, відділу
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Котелевської районної державної
адміністрації Полтавської області,
треті особи: Полтавське обласне
головне управління земельних ресурсів,
Полтавська регіональна філія
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру», про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
самовільно побудованого нерухомого
майна та визнання недійсними державних
актів на право власності на земельну
ділянку, скасування їх реєстрації та
про скасування рішень виконавчого
комітету,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_6 на
рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 12 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 04 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5,
Котелевської селищної ради
Котелевського району Полтавської
області, відділу Держземагентства у
Котелевському районі Полтавської
області, відділу містобудування,
архітектури та житлово-комунального
господарства Котелевської районної
державної адміністрації Полтавської
області, який уточнили у процесі
розгляду справи, і остаточно просили:

- усунути перешкоди у користуванні
земельною ділянкою, яка розташована по
АДРЕСА_1 шляхом знесення ОСОБА_5
самовільно збудованої ним прибудови до
літньої кухні за адресою: АДРЕСА_2,
поклавши усі витрати зі зносу на
ОСОБА_5;

- визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії ПЛ № 051313, виданий на ім'я ОСОБА_3
на земельну ділянку площею 0,2345 га, яка
розташована по АДРЕСА_1 із цільовим
призначенням для ведення особистого
селянського господарства та скасувати
його державну реєстрацію;

- визнати недійсним державний акт на
право приватної власності на землю
серії І-ПЛ № 041904, виданий на ім'я ОСОБА_5
на земельну ділянку площею 0,35 га, яка
розташована у смт Котельва,
Котелевської селищної ради із цільовим
призначенням для будівництва,
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та ведення
особистого підсобного господарства та
скасувати його державну реєстрацію;

- скасувати рішення виконавчого
комітету Котелевської селищної ради
від 25 березня 1994 року № 55;

- скасувати рішення 11 сесії 4 скликання
виконавчого комітету Котелевської
селищної ради від 24 грудня 2003 року «Про
внесення змін у розміри земельних
ділянок, що передаються у приватну
власність ОСОБА_3 для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, ведення
особистого селянського господарства»;

- скасувати рішення виконавчого
комітету Котелевської селищної ради
від 25 квітня 1995 року № 94 «Про передачу у
приватну власність земельної ділянки
ОСОБА_5 для будівництва, обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та ведення особистого
підсобного господарства».

На обґрунтування позовних вимог
посилались на те, що у серпні 2011
року ОСОБА_5 розпочав самовільне
будівництво прибудови до кухні свого
домоволодіння з явними порушеннями
будівельних та технічних норм, яка
закриває проходження світла в їх
житлову кімнату, виступна конструкція
стіни розміщена на відстані менш ніж 1
метр, що порушує їх права в
користуванні наданою земельною
ділянкою.

Вказали, що з цього питання зверталися
у 2011 року до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Полтавській області (далі - ДАБК у
Полтавській області), Котелевської
районної державної адміністрації
Полтавської області, Котелевської
селищної ради Полтавської області та
прокуратури Котелевського району
Полтавської області.

Із листа Інспекції ДАБК у Полтавській
області та акта обстеження і
встановлення межі земельних ділянок
від 15 грудня 2011 року дізнались, що
ОСОБА_5 у порушення ДБН 360-92 та Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» здійснює
будівництво без будівельного паспорта
або затвердженого проекту та за
відсутності повідомлення про початок
будівельних робіт, а також про те, що
державні акти на право власності на
землю, видані на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
не відповідають фактичному
використанню земельних ділянок
останніми, оскільки їх межі не
відповідають межам, визначеним на
державних актах, у зв'язку з чим просили
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Ухвалою Котелевського районного суду
Полтавської області від 12 вересня
2013 року провадження у справі за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині скасування
рішень виконавчого комітету
Котелевської селищної ради
Полтавської області закрито з підстав,
встановлених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Рішенням Котелевського районного суду
Полтавської області від 12
вересня 2013 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою шляхом знесення
самовільно побудованого нерухомого
майна відмовлено з підстав того, що
права позивачів не порушені.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та скасування їх
реєстрації відмовлено за спливом
строку позовної давності.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 04 грудня 2013 року
апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відхилено, рішення Котелевського
районного суду Полтавської області від
12 вересня 2013 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_6, мотивуючи свої доводи
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення адвоката ОСОБА_7 - ОСОБА_8
на касаційну скаргу, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог щодо усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою
шляхом знесення самовільно
побудованого нерухомого майна,
врахували висновок судового експерта
та виходили із того, що права позивачів
не порушені, оскільки відповідачем
усунені порушення щодо стікання
атмосферних опадів з покрівлі та
карнизу будівлі та територію суміжної
ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог в частині визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та скасування їх
реєстрації за спливом строку позовної
давності, суди попередніх інстанцій
виходили із того, що позивачами не
наведено обставин, які б свідчили про
зупинення строку позовної давності або
його переривання, наявність поважних
причин його пропущення, а
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було заявлено
клопотання про поновлення строку
позовної давності.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів попередніх інстанцій
не можна, оскільки останні зроблені із
неповним з'ясуванням обставин справи.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам рішення
судів попередніх інстанцій не
відповідають із наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 на
підставі державного акта на право
власності на землю серії ПЛ № 051313,
виданого 03 жовтня 2006 року на підставі
рішення 11 сесії 4 скликання
Котелевської селищної ради від
24 грудня 2003 року, належить земельна
ділянка площею 0,2354 га, розташована
АДРЕСА_1 із цільовим призначенням для
ведення особистого селянського
господарства (а.с. 24, т. 1).

ОСОБА_5 на підставі державного акта на
право власності на землю серії І-ПЛ №
041904, виданого 27 травня 1998 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Котелевської селищної ради народних
депутатів від 25 квітня 1995 року № 94,
належить земельна ділянка площею 0,35 га,
розташована у смт. Котельва із цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель та ведення
особистого селянського господарства
(а.с. 70, т. 1).

Актом обстеження суміжних
домоволодінь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 26
серпня 2011 року було виявлено
самовільне будівництво прибудови до
літньої кухні ОСОБА_5 з порушеннями ДБН
360-92, а також виявлено порушення
санітарних та протипожежних норм в
обох домоволодіннях. Рекомендовано
ОСОБА_5 припинити будівництво
прибудови до літньої кухні, а спірні
питання вирішити за принципами
добросусідства (а.с. 19, т. 1).

Інспекцією ДАБК у Полтавській області
у процесі проведеної позапланової
перевірки з виїздом на місце було
встановлено порушення ОСОБА_5 ДБН 360-92,
додатку 3.1, таблиці 1(протипожежні
вимоги), а також статті 27, 31, 34 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», а саме:
будівництво здійснюється без
будівельного паспорта або
затвердженого проекту та за
відсутності повідомлення про початок
будівельних робіт, у зв'язку з чим до
ОСОБА_5 застосовано адміністративне
стягнення у вигляді штрафу відповідно
до ч. ч. 1, 3 ст. 96 КУпАП (лист Інспекції
ДАБК у Полтавській області від 30 серпня
2011 року № 01.01-13/394) (а.с. 21, т. 1).

Актом обстеження суміжних
домоволодінь ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 15
грудня 2011 року було встановлено, що
межі земельних ділянок як ОСОБА_5, так і
ОСОБА_3 «накладаються» одна на одну (а.с.
28, т. 1).

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
25 травня 2012 року № 224-12 встановлено,
що добудова під літ. «б» до літньої
кухні під літ. «Б» відповідача ОСОБА_5,
який проживає за адресою: АДРЕСА_2, не
відповідає державним будівельним
нормам ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» в частині
недостатнього протипожежного розриву
до житлового будинку літ. «Б-1» та
недостатньої відстані до межі з
суміжним домоволодінням НОМЕР_1 (а.с.
89-98, т. 1).

Частинами 1, 7 статті 376 ЦК України
визначено, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту, або з істотним
порушенням будівельних норм і правил.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Дійшовши висновку, що права позивачів
не порушені, оскільки знесення
самовільної прибудови не усунуть
порушення протипожежного розриву, а
також, що вказана прибудова створює
незручності лише відповідачу щодо
догляду за будівлею і здійсненню
поточного ремонту, суди попередніх
інстанцій не врахували, що будівництво
ОСОБА_5 здійснюється без відповідної
дозвільної і технічної документації,
та за відсутності повідомлення про
початок будівельних робіт, а також не
взяли до уваги роз'яснення, викладені у
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)».

Таким чином на порушення вимог ст. ст.
212-214 ЦПК України судами не встановлено
та не перевірено обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи.

Також суди попередніх інстанцій,
дійшовши висновку, що оспорювані
державні акти видані з порушеннями, не
вказали норму права, якій ці акти не
відповідають.

При цьому відмовили у задоволенні
позовних вимог з підстав пропуску
строку позовної давності та
відсутності клопотання позивачів про
поновлення такого строку.

З таким висновком судів попередніх
інстанцій погодитися не можна з
наступних підстав.

Позивачі просили визнати недійсними
державні акти від 1998 року та від 2006
року, а тому розгляд поданої
відповідачем заяви про застосування
строку позовної давності слід
проводити з урахуванням вимог ЦК УРСР
(ст. 71) та ЦК України (ст. ст. 256, 257, 261).

Як вимогами ст. ст. 256, 257 ЦК України, так
і приписами ст. 71 ЦК УРСР визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України, як і
статтею 76 ЦК УРСР передбчаено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись із позовом у 2012 році,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стверджували, що
дізнались про порушення свого права
тільки у 2011 році від Інспекції ДАБК у
Полтавській області та Котелевської
селищної ради Полтавської області, що
підтверджується листом Інспекції ДАБК
у Полтавській області від 30 серпня 2011
року № 01.01-13/394 та актом
обстеження і встановлення межі
земельних ділянок від 15 грудня 2011 року.

Суди попередніх інстанцій в порушення
вимог ч. 5 ст. 267 ЦК України та ч. 2 ст. 80 ЦК
УРСР не встановили поважність причин
пропуску строку позовної давності та
не з'ясували чи підлягає порушене право
захисту, з урахуванням того, що
наявність клопотання про поновлення
строку позовної давності Закон не
вимагає.

Таким чином, суди попередніх інстанцій
на порушення вимог ст.
ст. 212-214 ЦПК України відповідні
обставини не встановили.

При новому розгляді місцевому суду
слід також звернути увагу на наступне.

Державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 23
жовтня 2013 року у справі № 6-83цс13.

Так, звертаючись до суду, позивачі
заявили вимоги про визнання недійсними
рішень виконавчого комітету
Котелевської селищної ради, на
підставі яких були видані оспорювані
державні акти.

Ухвалою Котелевського районного суду
Полтавської області від 12 вересня
2013 року провадження у справі за позовом
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частині скасування
рішень виконавчого комітету
Котелевської селищної ради
Полтавської області закрито з підстав,
встановлених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
яка сторонами не оскаржується, не була
предметом апеляційного перегляду, і не
може бути предметом перегляду суду
касаційної інстанції.

З огляду на наведене вище при
встановленні обставин законності
видачі державних актів обов'язковій
перевірці підлягають підстави набуття
права власності на земельні ділянки, а
саме відповідні рішення.

Встановлення вказаних обставин має
суттєве значення для вирішення цього
спору.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції звертає також увагу на те, що
земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
кодексу України). Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними статтями 16, 21, 393
ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування.

Тобто спірні правовідносини виникли у
зв'язку з передачею рішеннями
виконавчого комітету у власність
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 земельних
ділянок, і підлягають розгляду у
порядку цивільного судочинства.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права, неврахування
вимог ст. 360-7 ЦПК України унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору, і ці порушення були
допущені як місцевим судом, так і
апеляційним судом, тому рішення
місцевого суду та ухвала апеляційного
суду підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345, 349 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника за довіреністю ОСОБА_6
задовольнити.

Рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 12
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 04 грудня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська