Єдиний унікальний номер 234/1275/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3530/2014
Єдиний унікальний номер
Номер провадження 22-ц/775/3530/2014
Головуючий у 1 інстанції Костюков Д.Г.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
10 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Кішкіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
місті Краматорську Донецької області
на рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 03 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області про
стягнення моральної шкоди, завданої у
зв'язку з ушкодженням здоров*я під час
виконання трудових обов*язків, -
В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 06 липня 2004 року
працюючи на ВАТ «Краматорський завод
важкого верстатобудування» з ним
стався нещасний випадок, внаслідок
чого він отримав тілесні ушкодження. 13
жовтня 2004 року він вперше був оглянутий
МСЕК та йому первинно було встановлено
80% втрати професійної працездатності. У
зв*язку із травмою, яку позивач отримав
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, йому спричинена моральна
шкода, яку позивач просив стягнути з
Рішенням Краматорського міського
суду Донецької області від 03 березня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Краматорську
Донецької області на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 24000 гривень.

З рішенням суду не погодилось
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області та
подало апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову. Апелянт вказує на те, що
позивачем не надано доказів, на
підставі яких можливо зробити висновок
про спричинення йому моральної шкоди.

В судовому засіданні апеляційного
суду представник Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області
Вараксіна І.М. підтримала доводи
апеляційної скарги, просила її
задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання
апеляційного суду не прибув, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, надав до суду заяву, в
якій просив розглянути справу без його
участі.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача,
вивчивши письмові матеріали справи в
межах оскарження та обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Обгрунтованим вважається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановленні обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона забов*язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 з 16 червня 2000 року працював
слюсарем на ВАТ «Краматорський завод
важкого верстатобудування», звідки був
звільнений 13 листопада 2004 року на
підставі п.2 ст.40 КЗпП України у зв'язку
з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі за станом здоров*я
(а.с.7).

06 липня 2004 року при виконанні
трудових обов*язків позивач був
травмований внаслідок падіння зі
станка. У зв'язку із виробничою травмою
13 жовтня 2004 року висновком МСЕК йому
вперше біло встановлено 80% втрати
професійної працездатності (а.с.6).

В зв'язку з цим, є вірним висновок
суду першої інстанції про те, що право
на відшкодування моральної шкоди за
виробничою травмою від 06 липня 2004 року
виникло у позивача з 13 жовтня 2004 року
під час дії Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який встановлював
обов'язок саме Фонду по відшкодуванню
шкоди, завданої працівникові
ушкодженням здоров'я внаслідок
трудового каліцтва чи професійного
захворювання.

Згідно із ст. 58 Конституції України,
Закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Тому дія п. 22 ст. 71 Закону України
«Про державний бюджет України на 2007
рік», яким зупинено на 2007 рік дію абз. 4
ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.
3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей, на
правовідносини сторін не поширюється.

З тих самих підстав не
поширюється на правовідносини сторін
дія Закону України «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V у частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей.

Із позовної заяви та матеріалів
справи вбачається, що моральні та
фізичні страждання позивач зазнав у
зв'язку із трудовим каліцтвом, в
результаті якого втратив
працездатність.

Згідно з підп. „е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28
Закону України від 23 вересня 1999 року
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції, що діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, потерпілому від
нещасного випадку компенсується
моральна шкода за наявності факту
заподіяння цієї шкоди .

Як зазначив Конституційний Суд
України в п. 4.1. свого Рішення від 27
січня 2004 року по справі № 1-9/2004
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом (1105-14)
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Крім того, ч. 3 ст. 34 цього Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», в
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин, передбачено, що
висновок МСЕК про встановлення
наявності чи відсутності спричинення
моральної шкоди особам, у яких
встановлено стійку втрату
працездатності внаслідок шкідливих
умов праці, не є обов'язковим, оскільки
спричинення моральної шкоди в таких
випадках є очевидним.

Таким чином, апеляційний суд
вважає, що доводи апелянта про
відсутність підстав відшкодування
шкоди, її недоведеності є
безпідставними і суперечать вимогам
закону.

Суд обґрунтовано, з урахування
ступеня втрати професійної
працездатності та ступеню моральних і
фізичних страждань, які зазнав позивач
в зв'язку з трудовим каліцтвом, його
наслідків, а також виходячи з принципів
розумності та справедливості визначив
розмір моральної шкоди в сумі 24000
гривень. Підстав для зменшення цього
розміру не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи, наданих сторонами
доказах, всі інші доводи апеляційної
скарги є необґрунтованими і не
спростовують висновків суду.

Суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи, повно та
всебічно дослідив надані сторонами
докази, яким дав належну правову
оцінку. Наведені в апеляційній скарзі
доводи не належать до тих підстав, із
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х
В А Л И В :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у місті
Краматорську Донецької області
відхилити.

Рішення Краматорського міського
суду Донецької області від 03 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді