Справа № 642/3291/14-ц
Провадження № 2/642/902/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Вікторова В.В.

при участі секретаря Сластінової
Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звільнення від сплати аліментів,-

В с т а н о в
и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Ленінського районного суду м. Харкова з
позовом, у якому просить звільнити
ОСОБА_1 від сплати аліментів на
неповнолітнього сина, звільнити ОСОБА_1
від сплати аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач зазначив, що 08 червня 2006 року
Ленінський районний суд м. Харкова
виніс рішення про стягнення з нього на
користь відповідача на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ?
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 15 березня 2006 року і до
досягнення сином повноліття. З серпня
2012 року неповнолітній син ОСОБА_3 та
повнолітній син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
стали постійно проживати в його
помешканні за адресою: АДРЕСА_1,
оскільки їх мати ОСОБА_2 переїхала та
постійно проживає у м. Києві. Молодший
син навчається у м. Харкові та з
об'єктивних причин залишився за місцем
навчання. Фактично обидва сина
знаходяться на його утриманні, однак
відповідно до рішення суду від 08.06.2006
року позивач повинен сплачувати
аліменти на молодшого сина та
зазначені обставини негативно
відбиваються на сімейному бюджеті.
Крім того, перераховані ним аліменти не
витрачаються на утримання молодшого
сина. Позивач своєчасно сплачує
аліменти на утримання сина, останній
платіж за квітень 2014 року, але гроші
витрачаються не за прямим призначенням
та не йдуть на матеріальне
забезпечення дитини, у зв'язку з чим та
на підставі вимог частини 1 статті 192
Сімейного кодексу України вважає, що
його сімейне становище змінилося,
оскільки син став проживати разом з ним
та вважає, що його необхідно звільнити
від сплати аліментів.

17 квітня 2014 року позивачем суду була
надана уточнена позовна заява.

В судовому засіданні позивач та його
представник уточнені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Позивач доповнив також,
що з 2012 року діти стали мешкати разом з
ним АДРЕСА_1, де також проживає і його
мати. Він повністю утримує дітей,
займається їх вихованням. Зазначив
також, що їх неповнолітній син на
канікули їздить до м. Києва, де мешкає
відповідачка. Вона купує йому одяг та
дає гроші в школу.

Відповідач у судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог. Пояснила, що позивач
своєї власної квартири не має та
фактично діти проживають у бабусі
АДРЕСА_1. У позивача інша сім'я, та він
періодично мешкає у пгт. Пісочині разом
з іншою жінкою. Всі канікули діти
знаходяться разом з нею у м. Києві, де
вони ходять разом з нею в театри,
зоопарк. Коли діти хворіють, вони також
мешкають разом з нею у м. Києві, де вона
їх лікує. Одяг дітям купує повністю
вона. Аліменти, які вона отримує на
неповнолітнього сина, та, крім цього
матеріально їй допомагає інший
чоловік, з яким вона мешкає у м. Києві,
вона витрачає виключно на дітей.

За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169
суд вирішує справу на підставі наявних
у ній даних та доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
його представника, відповідача,
допитавши свідка ОСОБА_5, дослідивши
матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України
аліменти за рішенням суду
присуджуються у частці від доходу
матері, батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 08 червня 2006 року
Ленінським районним судом м. Харкова
було винесено рішення про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання
їх неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ?
частини всіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 15 березня 2006 року і до
досягнення сином повноліття.

Таким чином, відповідно вимог ч. 3 ст. 61
ЦПК України, суд вважає таким, що не
потребує доказуванню вищевказаний
факт, який встановлений рішенням
Ленінського районного суду м. Харкова
від 08.06.2006 року.

Статтею 197 СК України передбачено, що за
позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити, його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення.
Суд може звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання, особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Так, з пояснень позивача у судовому
засіданні встановлено, що станом на
сьогоднішній день позивач ОСОБА_1 не
має заборгованості зі сплати аліментів
відповідно рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 08.06.2006
року та вчасно сплачує їх.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи позивача про звільнення його
від сплати аліментів у зв'язку із
знаходженням сина ОСОБА_3 на його
повному утриманні, проживання разом з
ним не приймаються судом до уваги,
оскільки утримувати дитину до
досягнення нею повноліття є обов'язком
батьків і не може слугувати підставою
для звільнення від аліментів. Крім
того, заборгованість зі сплати
аліментів взагалі відсутня.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу
України передбачено, що розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Позивачем заявлено вимоги про
звільнення його від сплати аліментів у
зв'язку з тим, що син став проживати
разом з ним, посилаючись при цьому на
вимоги ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу
України. Однак, чинне сімейне
законодавство не містить положень, які
б визначали підстави та порядок
припинення стягнення аліментів на
неповнолітню дитину. Крім того, позивач
у судовому засіданні не заперечував
факт того, що відповідачка зовсім не
приймає участі у матеріальному
забезпеченні їх неповнолітнього сина.
А, навпаки, зазначив, що вона дійсно
також забезпечує матеріально їх сина,
лікує, займається його духовним
вихованням у період знаходження його у
м. Києві, що підтверджується також
копіями медичних виписок з лікарень м.
Києва. Даний факт підтвердив і їх
повнолітній син, ОСОБА_5, який був
допитаний у судовому засіданні у
якості свідка і пояснив, що обидва
батьки приймають участь у
матеріальному забезпеченні та
духовному розвитку його молодшого
брата ОСОБА_3

Таким чином, проживання синів разом з
позивачем не можуть слугувати
підставою для звільнення від сплати
аліментів. Крім того, частиною 1 статті
192 Сімейного кодексу України
передбачений порядок зменшення або
збільшення розміру аліментів у разі
зміни сімейного стану та взагалі не
передбачений порядок звільнення від
сплати аліментів. Відповідних вимог
про звільнення від сплати саме
заборгованості по аліментам ОСОБА_1 та
його представник як у позові, так і під
час розгляду справи у встановленому
законом порядку не заявляли.

Єдиною підставою для звільнення
батьків від аліментного обов'язку
утримувати дитину законодавець
визначає у ч. 1 статті 188 Сімейного
кодексу України. Зазначеною статтею
передбачено, що батьки можуть бути
звільнені від обов'язку утримувати
дитину, якщо дохід дитини набагато
перевищує дохід кожного з них і
забезпечує повністю її потреби.
Позивачем не надано суду будь-яких
доказів, які б підтверджували дані
обставини і надали суду можливості
звільнити його від сплати аліментів на
утримання дитини на підставі ст. 188 СК
України. Однак ані позивач, ані його
представник не заявляли вимоги із
зазначених підстав.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 про
звільнення його від сплати аліментів є
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 212-215 ЦПК України, ст.
ст. 180, 181, 183, 192, 197Сімейного кодексу
України, суд -

В и р і ш
и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про звільнення від сплати аліментів -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Ленінській
районний суд міста Харкова.

Суддя
В.В. Вікторов