Справа № 442/6571/13
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/2363/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П.,
Шеремети Н.О.,

секретаря: Ясиновської
Я.М.

з участю: відповідача ОСОБА_2
та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 10 грудня 2013 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог, - Орган
опіки та піклування Дрогобицької
міської ради, про визначення участі у
вихованні дитини.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
без повного та всебічного з'ясування
обставин справи. Вважає, що відмовляючи
у задоволенні позову, суд першої
інстанції не тільки позбавив її права
приймати участь у вихованні онуки та
спілкуванні з нею, а й позбавив її
можливості реалізувати свої права,
передбачені відповідним
законодавством, зокрема Конституцією
України. Вказує, що відповідно до ст. 19
СК України міськрайонний суд повинен
був дослідити письмовий висновок
органу опіки і піклування (у даному
випадку висновок виконкому
Дрогобицької міської ради), однак
такий відсутній в матеріалах справи, а
натомість наявний витяг з протоколу №11
засідання комісії з питань захисту
прав дитини при виконкомі Дрогобицької
міської ради від 12.11.2013 року, який не є
рішенням комісії з питань з питань
захисту прав дитини в розумінні п. 9
Типового положення про комісію з
питань захисту прав дитини та має
консультативно-дорадче значення для
органу опіки та піклування, на підставі
якого виконавчим комітетом повинен
бути складений сам письмовий висновок
про спосіб участі ОСОБА_4 у вихованні
своєї онуки. Апелянт також вказує на
відсутність доказів, які б
підтверджували, що її спілкування з
онукою негативно вливало, впливає чи
буде впливати на її здоров'я, психічний
та естетичний розвиток чи якимось
чином порушуватиме права батьків
дитини.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 задовольнити
повністю.

Колегія суддів вважає можливим
розглядати справу у відсутності осіб,
які беруть участь у справі, у тому числі
і апелянта ОСОБА_4, котрі належним
чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК
України повідомлені про час та місце
розгляду справи, але не з'явилися в
судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Районним судом встановлено, що позивач
по справі ОСОБА_4 є матір'ю колишнього
чоловіка ОСОБА_2 - ОСОБА_5, під час
перебування у шлюбі з яким 26 березня 2012
року народилася ОСОБА_6.

ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_6
проживають окремо від позивачки.

Згідно акту обстеження
житлово-побутових умов проживання
ОСОБА_2, складеного комісією
відділу-служби у справах дітей
виконавчого комітету Дрогобицької
міської ради від 06.11.2013 року, остання
проживає разом з матір»ю та
малолітньою дочкою ОСОБА_6 -
ІНФОРМАЦІЯ_1 в однокімнатній
приватизованій квартирі, де створені
необхідні умови для належного
проживання та виховання дитини.

Позивачка ОСОБА_4 живе разом із сином
ОСОБА_5 у трьохкімнатній
приватизованій квартирі, де створені
добрі умови для проживання(акт
обстеження житлово-побутових умов від
11.11.2013 року).

Відповідно до ст. 257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків. Якщо такі
перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба,
прадід мають право на звернення до суду
з позовом про їх усунення.

Згідно ст. 263 СК України спір щодо
участі баби, діда, прабаби, прадіда,
брата, сестри, мачухи, вітчима у
вихованні дитини вирішується судом
відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Частинами 1,2 ст.159 СК України визначено,
що якщо той з батьків, з ким проживає
дитина, чинить перешкоди тому з
батьків, хто проживає окремо, у
спілкуванні з дитиною та у її
вихованні, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання рішення органу опіки та
піклування, другий із батьків має право
звернутися до суду з позовом про
усунення цих перешкод. Суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування. В
окремих випадках, якщо це викликано
інтересами дитини, суд може обумовити
побачення з дитиною присутністю іншої
особи.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України орган
опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України
"Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно п.11 постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14
«Про судове рішення у цивільній
справі» оскільки правом на звернення
до суду за захистом наділена особа в
разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів та осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб або державні та
суспільні інтереси (частини перша та
друга статті 3 ЦПК), то суд повинен
встановити, чи були порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси цих осіб, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

В рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. в справі
№1-10/2004 Конституційний суд України
визначив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес», що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового
захисту та інших засобів правової
охорони з метою задоволення
індивідуальних і колективних потреб,
які не суперечать Конституції і
законам України, суспільним інтересам,
справедливості, добросовісності,
розумності та іншим загальноправовим
засадам.

Однак, доказів того, що відповідачка
чинить ОСОБА_4 перешкоди у спілкуванні
із внучкою ОСОБА_6 і позивачка
зверталась до органу опіки та
піклування, той прийняв рішення про
визначення способу її участі у
вихованні внучки, а відповідачка
ухилялась від його виконання, нею не
подано.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення відповідає даним вимогам.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 10 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: