Справа № 434/4900/13-ц,
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
Артемівський районний суд міста
Луганська у складі судді Головіної
Т.М., при секретарі Височиній А.С., за
участю представника позивача ОСОБА_1-
адвоката Найда О.В., представника
відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4 розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Страхової компанії «ПЗУ
Україна», ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, посилаючись на те,
що 09.05.12р. мала місце ДТП; внаслідок
злочинних дій відповідача ОСОБА_3, який
керуючи автомобілем DEWOO LANOS д/н НОМЕР_1
недотримався ПДР України та скоїв
наїзд на її сина ОСОБА_5, який був
госпіталізований до лікарні, де від
отриманих травм помер, вона витрачала
гроші на відновлення здоров'я сина,
придбала йому ліки та несла витрати на
поховання; його загибеллю їй заподіяно
моральну шкоду, яку у розмірі 100000грн.
стягнуто за вироком суду з відповідача
ОСОБА_3; дану шкоду останній
відшкодував частково - у сумі 32900 грн.,
залишилась невідшкодованою моральна
шкода у розмірі 67100грн.; вона
звернулась до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», в
якій застрахована цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_3
за виплатою страхового відшкодування,
надавши на підтвердження понесених
витрат у зв'язку із загибеллю сина всі
чеки та квитанції, однак страхова
компанія протягом 90 днів не виплатила
їй страхове відшкодування, допустивши
порушення встановлених ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (надалі Закон) строків,
звернулась до суду з позовом , який
надалі уточнила (а.с. 137-139), в якому
просить стягнути з відповідача ПрАТ СК
«ПЗУ Україна» матеріальну шкоду у сумі
49754,91 грн., яка складається з : витрат на
лікування сина ОСОБА_5 у сумі 13682,41 грн.,
витрат на придбання гігієнічних
засобів догляду у сумі 432,20 грн., витрат
на проїзд до лікарні у сумі 549,97 грн., на
поховання - у сумі 6523 грн., на
встановлення пам'ятника та огорожі,
придбання плитки задля облаштування
могилки - у сумі 8520 грн., на організацію
поминальних обідів на похоронах та на
сорок днів - у сумі 10057,33 грн., на
відшкодування моральної шкоди просить
стягнути 5000 грн., що дорівнює 5 % ліміту
відповідальності за страховим полісом;
пеню за прострочення строку виплати
страхового відшкодування з 18.10.2013 року,
з розрахунку подвійної облікової
ставки НБУ , 3% річних від простроченої
суми страхової виплати ; з відповідача
ОСОБА_3 просить стягнути недоплачену
ним за вироком суду суму моральної
шкоди у розмірі 62100грн., витрати
понесені нею на правову допомогу у
кримінальній справі у сумі 10000 грн.;
вжити заходів забезпечення позову про
відшкодування моральної шкоди,
наклавши арешт на майно та грошові
кошти відповідача ОСОБА_3 , в тому числі
на належний йому автомобіль DEWOO LANOS д/н
НОМЕР_1, звернувши його на користь
позивачки в рахунок відшкодування
матеріальної та моральної шкоди.

У судовому засіданні позивачка
та її представник на позові наполягали,
надали пояснення аналогічні,
викладеним у позові.

Представник відповідача ОСОБА_3
позов не визнав, посилаючись на те, що
підстав для стягнення з відповідача
моральної шкоди, яка стягнута за
вироком суду, немає; вважає , що
позивачем доведено матеріальну шкоду
лише у сумі 16195,41грн., яку він
відшкодував позивачці, перерахувавши
грошові кошти у сумі 32900грн.

Представник відповідача ПрАТ СК «ПЗУ
Україна» в письмових поясненнях
зазначив, що страхова компанія
відповідно до наданих страхувальником
ОСОБА_3 копій чеків виплатило
останньому страхове відшкодування
понесених ним витрат на лікування
потерпілого ОСОБА_5 у розмірі 6404,84 грн.;
19.07.2013р. до страхової компанії
звернулася ОСОБА_1 про настання
страхового випадку та відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю та життю,
надавши копії чеків. 06.08.2013 року ПрАТ СК
«ПЗУ Україна» отримало від
страхувальника ОСОБА_3 заяву з
поясненням, що ним було перераховано на
користь ОСОБА_1 кошти в сумі 33000,00 грн., в
яких останній не зазначив, що саме він
відшкодував потерпілій, а 13.08.2013 року
він подав заяву про відшкодування
даних витрат , тому страховій компанії
не зрозуміло що саме відшкодовано
страхувальником ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1, чи відшкодовано по тим чекам,
які містяться в додатках до заяви
ОСОБА_1 від 19.07.2013 року чи ні, тому
страхова компанія призупинила
врегулювання страхової справи до
вирішення даної цивільної справи у
суді.

З наданих доказів встановлено
наступне:

З вироку Артемівського райсуду м.
Луганська від 14 березня 2013 року за
обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.2 ст. 286 КК
України встановлено , що:

ОСОБА_3 09 травня 2012 року, у період часу з
23:08 годин по 23:11 години на
нерегульованому пішохідному переході,
що перебував в режимі мигання жовтого
сигналу світлофору, розташованому на
автодорозі по вул. А.Ліньова, в району
будинку № 11 на кв. Гайовий м. Луганська ,
керуючи технічно справним автомобілем
«DAEWOO-LANOS» д/н НОМЕР_1, внаслідок
порушення ПДР України і експлуатації
транспортного засобу скоїв наїзд на
пішохода ОСОБА_5, який перетинав
проїзну частину автодороги, що потягло
завдання потерпілому ОСОБА_5 тілесних
ушкоджень, від яких останній помер.

10.05.2012р. о 00.20 годин потерпілий ОСОБА_5 на
автомобілі швидкої допомоги був
доставлений у відділення інтенсивної
терапії № 1 Луганської обласної
клінічної лікарні (надалі ЛОКЛ).

З приводу травм отриманих в ДТП ОСОБА_5
було призначене медикаментозне
лікування.

Копіями чеків фармацевтичних установ,
довідкою ЛОКЛ від 25.02.20013р., наданих
позивачем, підтверджено придбання
позивачкою медикаментозних препаратів
на суму 13233,32 грн.

Як стверджує позивачка і на
підтвердження чого надає чеки ,
квитанції, розписку про надання
автомобіля для поїздок до лікарні, нею
у зв'язку із перебуванням сина у
лікарні, також були витрачені кошти на
придбання засобів гігієни для хворого
на загальну суму 432,20грн. та на
придбання бензину для проїзду до
лікарні у сумі 549,97грн.

Відповідач ОСОБА_3 стверджує і , що не
заперечувалось позивачем та її
представником у судовому засіданні,
що одразу ж після ДТП під час
перебування ОСОБА_5 у реанімаційному
відділенні , він особисто придбавав
лікарські засоби на загальну суму 6404,84
грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ЛОКЛ від отриманих в ДТП
тяжких тілесних ушкоджень потерпілий
ОСОБА_5 помер, а 22.05.12р. був захоронений .

Похованням сина займалась позивачка
ОСОБА_1, у зв'язку з чим особисто нею
були здійснені наступні витрати:
чоловіче взуття - 100грн., чоловічий
костюм -1100грн., організація поховання в
ПП «ОСОБА_7» -3100грн. та придбання
предметів для поховання в ПП «ОСОБА_7»
-2113грн. Позивачка також зазначає, що нею
додатково у зв'язку зі смертю сина
понесені витрати на організацію
поминальних обідів в кафе ПП
«ОСОБА_11» 22.05.2012р. та в кафе «
ІНФОРМАЦІЯ_2» 28.06.12р., а також на купівлю
продуктів харчування на похорони та на
сорок днів на загальну суму 10057,33 грн.,
на встановлення пам'ятнику та огорожі ,
придбання плитки задля облаштування
могилки - у сумі 8520 грн., на
підтвердження чого нею надані чеки та
квитанції.

Цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ
СК «ПЗУ Україна» 28.12.2011р., поліс №
АВ/1680491. Згідно договору страхування
встановлено ліміт відповідальності за
шкоду заподіяну життю і здоров'ю в
розмірі 100000 грн., за шкоду заподіяну
майну в розмірі 50000 грн., франшиза - 0
грн.

Дана ДТП від 10.05.2012р. є страховим
випадком, що страховиком не
заперечується.

За вищевказаним вироком суду ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та
призначено покарання у вигляді 4 років
позбавлення волі з позбавленням права
керування всіма видами транспортних
засобів , строком на два роки; стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 23980,02
грн. та 100000грн. - в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської
області від 11.06.2013 року вирок
Артемівського р/с м. Луганська від 14
березня 2013 року у відношенні ОСОБА_3
змінено: скасовано вирок в частині
цивільного позову ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної шкоди та
справу в цій частині направлено на
новий судовий розгляд в порядку
цивільного судочинства до того ж суду;
в іншій частині вирок залишено без
змін. Як на підставу для скасування
вироку в частині цивільного позову
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди апеляційна інстанція послалася
на те, що судом безпідставно залишений
без задоволення уточнений цивільний
позов потерпілої ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та
ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в частині
відшкодування матеріальної шкоди .

Згідно наданих відповідачем ОСОБА_3
квитанцій від 20.05.2013р., від 05.06.2013р. та
від 11.06.2013р., він перерахував на користь
позивачки 32900грн. Позивачка наполягає
на тому, що дана сума відшкодована в
рахунок заподіяної моральної шкоди.
Відповідач стверджує, що дана сума ним
відшкодована в рахунок заподіяної
матеріальної шкоди, яку він визнає у
сумі 16195,41грн. Однак підстав вважати,
що зазначена сума відшкодована
відповідачем ОСОБА_3 в рахунок
матеріальної шкоди у суду не має,
оскільки дана обставина відповідачем
не доведена жодним із засобів
доказування, а позивачем не визнається
і категорично заперечується . На час
відшкодування частини вказаної суми
вирок місцевого суду чинності не
набрав, а рішенням Апеляційного суду в
частині стягнення матеріальної шкоди
взагалі був скасований ; окрім того,
залишок суми - у розмірі 8088грн. ОСОБА_3
сплатив 11.06.2013 року - під час ухвалення
рішення Апеляційною інстанцією, якою
було залишено в силі розмір
відшкодування моральної шкоди.

14.05.2013 року на підставі заяви ОСОБА_3,
поданих ним копій чеків та довідки № 298,
страхова компанія склала страховий акт
№ АВ.1680491.L001.01 та перерахувала йому
страхове відшкодування понесених ним
витрат на лікування ОСОБА_5, у розмірі
6404,84грн., що підтверджено платіжним
дорученням № 1539 від 15.05.2013р. З пояснень
сторін встановлено, що вказані копії
чеків та довідка з лікарні стосувались
лікарських засобів, придбаних особисто
ОСОБА_3 під час перебування ОСОБА_5 у
відділенні реанімації.

19.07.2013 року до ПрАТ СК «ПЗУ Україна»
звернулася ОСОБА_1 про настання
страхового випадку та відшкодування
шкоди, заподіяної здоров'ю та життю,
надавши копії чеків на лікування та на
ритуальний одяг.

06.08.2013 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна»
отримало від страхувальника ОСОБА_3
заяву з поясненням, що ним було
перераховано на користь ОСОБА_1 кошти в
сумі 33000,00 грн., а 13.08.2013р. він звернувся
до страхової компанії про
відшкодування даних витрат, не
повідомивши страхову компанію, що саме
ним відшкодовано потерпілій.

Листом від 07.02.2014р. ПрАТ СК «ПЗУ
Україна» повідомила ОСОБА_1, що
врегулювання страхової справи
призупинено до розгляду даної
цивільної справи судом та набрання
рішенням чинності, оскільки
страхувальник ОСОБА_3 не повідомив
страховій компанії , що саме ним
відшкодовано на користь потерпілої.

Відповідно до ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної безпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, тощо, що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого. Завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір оренди, підряду, тощо)
володіє транспортним засобом.

Відповідно до ст.1195,1201 ЦК України ,
особа, яка завдала шкоду ушкодженням
здоров'я, зобов'язана відшкодувати
витрати на придбання ліків. Особа, яка
завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

Згідно зі ст. ст. 6, 22,23,24, 27 Закону,
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого. При настанні
страхового випадку страховик згідно з
лімітами відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю та майну третьої особи. Шкодою,
заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, є :
шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана із смертю
потерпілого. У зв'язку з лікуванням
потерпілого відшкодовуються
обґрунтовані витрати, пов'язані з
доставкою, розміщенням, утриманням,
діагностикою, лікуванням,
протезуванням та реабілітацією
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, медичним
піклуванням, лікуванням у домашніх
умовах та придбанням лікарських
засобів. Зазначені витрати та
необхідність їх здійснення мають
бути підтверджені документально
відповідним закладом охорони здоров'я.
Страховик (у випадках, передбачених
підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та
підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього
Закону відшкодовує моральну шкоду,
заподіяну смертю фізичної особи, її
чоловіку (дружині), батькам
(усиновлювачам) та дітям
(усиновленим).

На підставі п.24 Постанови
пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" з наступними змінами й
доповненнями, витрати на виготовлення
пам'ятників і огорож визначаються
виходячи з їхньої фактичної вартості,
але не вище граничної вартості
стандартних пам'ятників і огорож у
даній місцевості.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про
поховання та похоронну справу»,
поховання померлого - комплекс заходів
та обрядових дій, які здійснюються з
моменту смерті людини до поміщення
труни з тілом або урни з прахом у
могилу або колумбарну нішу,
облаштування та утримання місця
поховання відповідно до звичаїв та
традицій, що не суперечать
законодавству; предмети ритуальної
належності - вироби, що є атрибутами
поховання та облаштування могили;
ритуальні послуги - послуги,
пов'язані з організацією

поховання та облаштуванням місця
поховання.

Згідно ст. 35,36 Закону, для
отримання страхового відшкодування
потерпілий чи інша особа, яка має
право на отримання відшкодування подає
страховику заяву про страхове
відшкодування. Страховик керуючись
нормами цього Закону, приймає
вмотивоване рішення про здійснення
страхового відшкодування або про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування. Страховик протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою,
яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування та виплатити його. У
разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону,-
прийняти мотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування , про яке повідомляється
страхувальнику у письмовій формі з
обґрунтуванням причин відмови. За
кожен день прострочення виплати
страхового відшкодування з вини
страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Відповідно до ст.12 Закону страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Відповідно до ст. 27 Закону,
право на отримання відшкодування за
шкоду, пов»язану із смертю потерпілого
мають особи,які взяли на себе витрати з
поховання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК
України , боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст.59,60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтвердитись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ
та організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Згідно ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Аналізуючи надані сторонами докази та
даючи правову оцінку діям сторін суд
дійшов наступних висновків:

щодо позовних вимог позивачки ОСОБА_1
про стягнення з відповідача ПрАТ СК
«ПЗУ Україна» матеріальної шкоди у
сумі 49754,91 грн., яка складається з :
витрат на лікування сина ОСОБА_5 у сумі
13682,41 грн., купівлю гігієнічних засобів
догляду у сумі 432,20 грн., проїзду до
лікарні у сумі 549,97 грн., на поховання - у
сумі 6523 грн., на встановлення
пам'ятнику та огорожі , придбання
плитки задля облаштування могилки - у
сумі 8520 грн., на організацію
поминальних обідів на похоронах та на
сорок днів - у сумі 10057,33 грн., суд
виходить з наступного:

цивільна відповідальність
відповідача ОСОБА_3, винного у ДТП, була
застрахована за договором від 28.12.2011р. в
ПрАТ СК «ПЗУ Україна», даний випадок
ДТП є страховим, тому за межами
відповідальності і умовами договору
страхування зобов'язання по
відшкодуванню позивачці матеріальної
шкоди заподіяної здоров'ю та життю
ОСОБА_5 повинен нести саме страховик
ПрАТ СК «ПЗУ Україна».

Майнова шкода, завдана смертю
ОСОБА_5, у доведеному позивачкою
розмірі становить 19656,32грн. та
складається з: витрат на
придбання-оформлення предметів та
послуг похоронного призначення - у
сумі 5223 грн., які підтверджені
представленими позивачкою товарними
чеками ПП ОСОБА_7 від 20.05.2012р. та
замовленням про надання ритуальних
послуг в ПП ОСОБА_7 ; витрат на придбання
одягу для поховання : чоловічого взуття
, вартістю 100грн. , що підтверджено
товарним чеком магазину «Конфіскат»
від 20.05.2012р. та чоловічого костюму,
вартістю 1100грн., що підтверджено
квитанцією ПП ОСОБА_8 ; з витрат на
лікування ОСОБА_5 від пошкоджень,
отриманих в ДТП - у сумі 13233,32 грн., які
підтверджені довідкою ЛОКЛ № 01.07/192 від
25.02.20013р. про прийняте лікування,
товарними чеками, квитанціями
фармацевтичних установ. Суд вважає
доведеним, що такі витрати несла саме
позивачка, і що саме вона має право на
відшкодування всіх збитків, пов'язаних
з заподіянням шкоди здоров'ю сина, в
тому числі пов'язаних з його лікуванням
і похованням. Дана сума не перевищує
ліміту відповідальності, тому вся сума
має бути стягнута зі страховика.
Понесення витрат на більшу суму у
зв'язку з лікуванням і похованням
ОСОБА_5 позивачка суду не довела.

Підстав вважати, що відшкодована
страховою компанією страхувальнику
ОСОБА_3 сума у розмірі 6404,84 грн., яка була
витрачена ним на ліки під час
перебування ОСОБА_5 у реанімаційному
відділенні, увійшла до квитанцій
поданих позивачкою по даній справі - не
має, оскільки дані витрати ніс особисто
відповідач ОСОБА_3, такі квитанції він
передавав до СК при поданні заяви на
відшкодування понесених витрат і цих
квитанцій за даними лікарськими
засобами позивачка у своєму
розпорядженні не має.

При цьому, суд вважає
недоведеними понесення позивачкою
наступних витрат :

вартість гігієнічних
засобів, оскільки позивачем не
доведено, що дані товари купувались
саме у зв'язку з лікуванням ОСОБА_5 від
пошкоджень, отриманих в ДТП; з поданих
позивачкою чеків від 18.07.12р., які окрім
того, що видані через два місяця після
смерті потерпілого, не вбачається у
зв'язку з якою операцією вони видані;

вартість бензину у сумі 549,97
грн. , оскільки позивачка не довела, що
такі витрати мали місце саме у зв'язку з
проїздом до лікарні та необхідного
обсягу бензину для цього;

на встановлення пам'ятнику та
огорожі , придбання плитки задля
облаштування могилки - у сумі 8520 грн.,
оскільки відповідно до представлених
чеків та квитанцій, дані витрати поніс
батько потерпілого - ОСОБА_9 , з яким
позивачка розлучена. При цьому, суд не
бере до уваги ствердження позивачки,
про те, що дані витрати несла вона
особисто, а її колишній чоловік ОСОБА_9
за її дорученням оплачував дані
послуги, тому документи на них
оформлені на його ім'я , оскільки дані
обставини не підтверджені жодним із
засобів доказування. Крім того,
позивачем всупереч п.24 Постанови
Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" не надано суду граничної
вартості стандартних пам'ятників і
огорож у нашій місцевості, вище якої
такі витрати не можуть бути стягнуті;

на організацію поминальних
обідів на сорок днів - 28.06.12р. в кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_2» у сумі 1875,30грн., на
похоронах 22.05.2012р. в ПП«ОСОБА_11» - у сумі
4368грн. та на придбання продуктів
харчування на загальну суму 3814,03 грн.,
оскільки витрати на поминальний обід
від 28.06.12р. в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» ніс
ОСОБА_9; надані позивачем квитанції на
придбання продуктів харчування на
загальну суму 3814,03 грн. не
підтверджують причинно-слідчого
зв'язку між даними витратами та
поминками; витрати на проведення
поминального обіду , який проводиться
після поховання, у відповідності до ст.
2 ЗУ «Про поховання та похоронну
справу» не відносяться до витрат з
поховання, які відповідно до Закону
відшкодовує страховик.

Щодо вимог ОСОБА_1 про
стягнення на її користь з ПрАТ СК «ПЗУ
Україна» пені за прострочення строку
виплати страхового відшкодування з
18.10.2013 року, з розрахунку подвійної
облікової ставки НБУ, суд зазначає
наступне:

покладення на страховика
такої відповідальності, як виплата
пені, відповідно до Закону може мати
місце лише у разі прийняття страховою
компанією вмотивованого рішення про
здійснення страхового відшкодування
та прострочення строку його виплати з
вини страховика. Як було встановлено у
судовому засіданні, рішення про
виплату (відмову у виплаті) страхового
відшкодування страховою компанією не
приймалось, вирішення даного питання
зупинено до розгляду даної цивільної
справи судом. При цьому, підстав
вважати, що страхова компанія
неприйняттям рішення зловживає своїми
правами та навмисно затягує строк
виконання таких зобов'язань,
враховуючи зупинення розгляду
страхової справи через маючі місце
перешкоди, у суду не має, тому відсутні
підстави для покладення на страхову
компанію такої відповідальності, як
виплата пені.

Стосовно стягнення 3% річних
від простроченої суми страхової
виплати, суд виходить з наступного:

оскільки зобов'язання
страховика у разі настання страхового
випадку зводиться до здійснення
страхової виплати, то таке зобов'язання
є грошовим і в разі прострочення його
виконання настає відповідальність,
передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата
боргу з урахуванням трьох процентів
річних, які входять до складу
грошового зобов'язання і на відміну від
пені не є санкцією за порушення
грошового зобов'язання, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування отриманими ним грошовими
коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника, та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Разом з тим, позивач ні у
позовній заяві, ні у судовому засіданні
не вказав та не обґрунтував яку саме
суму та за який період часу він просить
стягнути зі страхової компанії у
якості 3% річних , на підтвердження
розміру таких виплат не навів жодного
розрахунку, який би суд мав можливість
перевірити та встановити наявність чи
відсутність у позивачки права на
отримання сум у вказаному нею розмірі,
тому суд, розглядаючи справу на
підставі поданих доказів і в межах
заявлених позовних вимог , не вбачає
підстав для задоволення даних позовних
вимог також.

Вирішуючи позовні вимоги
ОСОБА_1 про стягнення на її користь з
ПрАТ СК «ПЗУ Україна» моральної шкоди у
розмірі 5000 грн., що дорівнює 5 % ліміту
відповідальності страхового полісу ,
суд вважає, що підстав для покладення
на страховика відповідальності за
моральну шкоду, завдану позивачці , в
даному випадку немає, виходячи з
наступного:

вироком Артемівського р/с м.
Луганська від 14 березня 2013 року судом
визначено розмір моральної шкоди, яку
позивачка зазнала внаслідок смерті
сина ОСОБА_5 , на відшкодування якої суд
стягнув з ОСОБА_3 на її користь 100000грн.
Вирок в даній частині апеляційною
інстанцією залишено без змін і
підлягає виконанню. У даному позові
позивачка, пред'являючи вимоги до
страховика ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про
відшкодування моральної шкоди,
фактично просить переглянути
визначений судом розмір моральної
шкоди , що не є можливим, оскільки
обставини, встановлені судовим
рішенням у відповідності до ст. 61 ЦПК
України не підлягають доказуванню.
Тому відсутні законні підстави для
покладення на страховика обв'язку по
відшкодуванню моральної шкоди,
завданої позивачці.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення на її користь з ОСОБА_3
залишку невідшкодованої ним за вироком
суду суми моральної шкоди у розмірі
62100грн., дані вимоги не підлягають
задоволенню, оскільки з цього приводу
прийнято рішення суду та це питання
повинно вирішуватися в порядку
виконання судового рішення,
передбаченого ЗУ «Про виконавче
провадження» .

Витрати ОСОБА_1 , які вона
зазнала у зв'язку з її представництвом,
як потерпілої у кримінальні справі у
сумі 10000 грн. не підлягають стягненню
також з ОСОБА_3, оскільки діючим
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено відшкодування витрат,
понесених у кримінальному судочинстві.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
вжиття заходів забезпечення позову про
відшкодування моральної шкоди, шляхом
накладення арешту на майно та грошові
кошти відповідача ОСОБА_3 , в тому числі
на належний йому автомобіль DEWOO LANOS д/н
НОМЕР_1 та звернення його на користь
позивачки в рахунок відшкодування
матеріальної та моральної шкоди не
підлягають задоволенню також, оскільки
дані вимоги не є по своєї суті
позовними , задля необхідності
забезпечення позову у передбаченому
ЦПК України порядку заявлені не були.

На підставі ст. 526,625, 1166,1167,1187,
1194,1195,1200,1201ЦК України, Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ЗУ «Про поховання та
похоронну справу», керуючись ст. 10,11, 60,
88, 213, 214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Страхової
компанії «ПЗУ Україна» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково:

стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхової компанії «ПЗУ
Україна» на користь ОСОБА_1 на
відшкодування матеріальної шкоди,
внаслідок понесення витрат на
лікування та поховання у сумі 19656,32 грн.,
в іншій частині позовних вимог -
відмовити за необґрунтованістю.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди -
відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Повний текст рішення суду
виготовлено 11 квітня 2014 року.

Суддя:
Т.М.Головіна