Справа № 427/986/14-ц
Провадження № 2/427/822/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року

Свердловський міський суд Луганської
області у складі

головуючого судді: Маркової Т.Г.,

при секретарі: Гойдіній Я.О.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Свердловська Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права
спільної часткової власності на
житлове приміщення, про визнання права
власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом, в обґрунтування якого
зазначає, що рішенням народного суду
м. Свердловська, Ворошиловградської
області від 15.02.1974 року був розірваний
шлюб між подружжям ОСОБА_3 і ОСОБА_4
(батьками чоловіка позивачки ОСОБА_5) і
проведений поділ належного їм
житлового будинку АДРЕСА_1. Пізніше
рішенням виконавчого комітету
Свердловської міської ради від 12.06.1979
року № 288 АДРЕСА_1 була перейменована на
АДРЕСА_1. Рішенням суду ОСОБА_3 була
виділена частина будинку - квартира
НОМЕР_1, яка становить 40/100 його частини,
а ОСОБА_4 була виділена частина будинку
- квартира НОМЕР_2, яка становить 60/100
частини будинку. На кожного було
покладено обов'язок по переобладнанню
будинку, щоб ізолювати одну квартиру
від іншої, що ними і було виконано.
Також судом був визнаний порядок
користування земельною ділянкою, а
саме частина земельної ділянки була
виділена в користування кожному із них
в рівних частках поПІзніш 124,5 кв.м. -
ОСОБА_3- ліва частина огороду, ОСОБА_4 -
права частина огороду. Пізніше ОСОБА_3
одружився з ОСОБА_7, яка після його
смерті в ІНФОРМАЦІЯ_1 успадкувала
належні йому 40/100 частин вищевказаного
житлового будинку і заповіла це
житлове приміщення позивачці
заповітом від 16.06.1999 року. 05.02.2004 року
ОСОБА_7 померла та 26.11.2004 року позивачці
було видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом. Інша частина
будинку (60/100 частин) відповідно до
рішення Свердловського міського суду,
Луганської області від 14.02.2014 року
належить ОСОБА_2. На даний час позивачка
та її чоловік вирішили прибудувати до
квартири підсобні приміщення та
звернулись за дозволом до
Свердловської міської ради, Луганської
області, але їм повідомили, що для цього
необхідно вперше приватизувати
земельну ділянку, а це можливо тільки
після припинення права спільної
часткової власності їх з відповідачем
на будинок. Рішенням виконкому
Свердловської міської ради № 21 від
27.01.2014 року належному позивачці
житловому приміщенню присвоєна
поштова адреса: АДРЕСА_1. У зв'язку з цим
просить суд постановити рішення, яким
відповідно до уточнених позовних вимог
припинити для позивачки право спільної
часткової власності з ОСОБА_2 на
житловий будинок АДРЕСА_1, визнати
належні позивачці 40/100 частин житлового
АДРЕСА_1 загальною площею 35,6 кв. м.,
житловою площею 22,0 кв.м., з
господарськими будівлями та спорудами:
літня кухня «Л», сарай «Б», погріб «Ж»,
душ «Н», уборна «І» окремим об'єктом
нерухомого майна, та визнати за нею
право власності на нього.

В судове засідання позивачка не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи у її відсутності, наполягає на
задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_8
в судове засідання не з'явилася, надала
заяву по розгляд справи у її
відсутності, не заперечує проти
задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та надані
докази, а також матеріали
інвентаризаційної справи МБТІ, суд
приходить до висновку щодо задоволення
позову, виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.8, 124 Конституції України,
ст.16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Відповідно до
ст.ст.386, 392 ЦК України визнання права
власності є формою захисту прав
власника на відповідне майно.

Статтею 41 Конституції України та
ст.1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997р. відповідно до Закону №475/97-ВР
від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд, учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на майно, яке
вона здійснює відповідно до закону за
своєю волею.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст.41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці на підставі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
26.11.2004 року належить 40/100 часток
житлового будинку, що знаходиться в м.
Свердловську, Луганської області, вул.
Романченко, 9, загальною площею 35,6 кв.м.,
житловою площею 22,0 кв.м. з належними до
неї господарськими будівлями та
спорудами (а.с. 9).

Згідно технічного паспорту від 12.08.2004
року 40/100 часток житлового будинку
АДРЕСА_1 є ізольованим приміщенням, яке
має окремий вихід від інших
співвласників, тобто квартирою під
НОМЕР_1, загальна площа якої становить
35,6 м.кв., житлова - 22,0 кв.м., та до неї
належать господарські будівлі і
споруди: літня кухня - «Л», сарай - «Б»,
погріб - «Ж», душ - «Н», уборна - «І» (
а.с.11-13). Факт розміру житлової площі
квартири АДРЕСА_1 та належності до неї
господарських будівель та споруд
також встановлено рішенням
Свердловського міського суду,
Луганської області від 08.09.2004 року
(а.с.14). Житловий будинок АДРЕСА_1
належить позивачці та відповідачу на
праві спільної часткової власності 40/100
часток будинку належить позивачці
ОСОБА_1 та 60/100 часток будинку належить
відповідачу ОСОБА_2.(а.с.9,23). Зазначений
житловий будинок складається з двох
окремих квартир, кожна з яких має
окремий вхід. Між сторонами з моменту
визнання за кожним із співвласників
права власності на кожну окрему частку
будинку склався порядок користування
будинком, належними до нього
господарськими будівлями і спорудами
та земельною ділянкою.

На підставі ст.358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їх
згодою, та кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає частці у
праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. У разі
виділу співвласником у натурі частки
із спільного майна для співвласника,
який здійснив такий виділ, право
спільної часткової власності на це
майно припиняється. Така особа набуває
право власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Згідно постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" № 10 від 25.05.1998р., при вирішенні
справ про виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що це є можливим, якщо кожній з
сторін може бути виділено відокремлену
частину будинку з самостійним виходом.

Якщо виділ частки будинку
в натурі неможливий, суд має право
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями такого
будинку. У цьому разі окремі підсобні
приміщення можуть бути залишені в
спільному користуванні учасників
спільної часткової власності.

Судом встановлено, що сторонами,
шляхом отримання відповідних
правовстановлюючих документів щодо
визнання за ними права власності на
окрему частку в спільному частковому
майні, визначені в натурі частки
житлового будинку та належних до нього
господарських будівель і споруд, у
зв'язку з чим вимоги позивачки щодо
виділу в натурі 40/100 часток із спільного
часткового майна підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо можливості
припинення для позивачки права
спільної часткової власності на
будинок АДРЕСА_1 шляхом визнання права
власності на квартиру НОМЕР_1 в
житловому будинку АДРЕСА_1 окремим
об'єктом нерухомості, суд виходить з
того, що розмір загальної площі
квартири НОМЕР_1 у вказаному житловому
будинку становить 35,6 кв.м, житлової
площі 22,0 кв.м., що є 40/100 частиною
будинку.

За таких обставин суд вважає, що
припинення права спільної часткової
власності для позивачки, без порушення
прав інших співвласників, можливе за
умови визнання за нею права приватної
власності на житлове приміщення, яке не
буде перевищувати 40/100 частину від
загальної та житлової площі житлового
будинку. Така співмірність житлової та
загальної площ повністю досягнута, у
зв'язку з чим ці вимоги позивачки також
підлягають задоволенню.

Статтею 382 ч.1 ЦК
України визначено, що квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживанні.

З викладеного вбачається, що
квартира АДРЕСА_1, яка є приватною
власністю позивачки, складає 40/100
частину житлового будинку в цілому.
Розміри загальної та житлової площі не
порушують частки у праві власності
іншого співвласника. Крім цього, як
вбачається з копії технічного паспорту
квартира АДРЕСА_1 є ізольованим
помешканням, яке має окремий вихід від
інших співвласників, призначена та
придатна для постійного у ньому
проживанні.

З урахуванням
викладеного, а також того, що
відповідач не бажає укласти
нотаріально договір про виділ у натурі
частки з нерухомого майна, як це
передбачає ч. 4 ст. 364 ЦК України, суд
вважає можливим припинити для
позивачки право спільної часткової
власності на зазначений житловий
будинок та визнати спірну квартиру
окремим об'єктом нерухомого майна .

На підставі ст.ст.16, 316,
321, 358, 364, 370,382 ЦК України, керуючись
ст.ст.10-15, 60, 212-215, 223,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про припинення права спільної
часткової власності на житлове
приміщення, про визнання права
власності - задовольнити.

Припинити право спільної часткової
власності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
житловий будинок АДРЕСА_1.

Визнати належну ОСОБА_1 40/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 загальною
площею 35,6 м.кв., житловою площею 22,0 м.кв.
з належними до неї господарськими
будівлями і спорудами: літня кухня -
«Л», сарай - «Б», погріб - «Ж», душ - «Н»,
уборна - «І» окремим об'єктом
нерухомого майна.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на 40/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 загальною площею 35,6
м.кв., житловою площею 22,0 м.кв. з
належними до неї господарськими
будівлями і спорудами: літня кухня -
«Л», сарай - «Б», погріб - «Ж», душ - «Н»,
уборна - «І».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через суд першої інстанції
до апеляційного суду Луганської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне не було подано. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя :
Т.Г.
Маркова