Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1744/14-ц
Провадження № 2-о/280/39/14
У Х В А Л А

09 жовтня 2014 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Янчук В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Коростишівська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Вказаний факт заявник просить встановити з метою оформлення спадкових справ.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, так як подана з порушенням вимог ст. ст. 119,121 ЦПК України.

Згідно частини першої статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами (пункт 1); належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6).

Відповідно до ч.3 ст. 256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

При цьому важливо зазначити, що коли громадянин не може використати правовстановлюючі документи, оскільки вказані у них ім'я, по-батькові, прізвище, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження, або у інших документах, які не посвідчують особу, але є необхідними для громадянина для підтвердження певного права. Якщо установи, що видали цей документ, не мають можливості виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутись в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте, сам по собі факт належності документів не породжує для його власника будь-яких прав. Юридичне значення має той факт, який підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не стільки саме одержання документу, скільки оформлення особистих чи майнових прав, що витікають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можливо встановлювати належність громадянину такого документу, який є правовстановлюючим.

Суд вправі встановити факт належності вказаних документів лише тоді, коли прізвище, ім'я, по-батькові чи час народження особи в них не співпадає з записами у паспорті чи свідоцтві про народження. Крім того, встановлення факту належності документу можливе і при умові, коли в документі вказане тільки прізвище і ініціали особи, у зв'язку з чим відповідні організації не приймають цей документ.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦПК України, до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р.), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

У даному випадку заявнику слід вирішити питання про звернення із вимогами про встановлення факту родинних відносин між особами, тощо, а не встановлення належності згаданих документів.

Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги заявник посилається на те, що йому було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину нотаріусом , однак заявник не додає до заяви постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та не зазначає чи відкрита спадкова справа , що впливає на вирішення справи по суті.

Заявник в якості заінтересованої особи вказує Коростишівську державну нотаріальну контору, однак у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі, тому підлягає уточненню коло осіб по справі.

Суд вважає зазначені недоліки суттєвими, такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Керуючись ст. 121, ст. 235, ст. 258 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Коростишівська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - залишити без руху.

Надати заявнику п'яти денний строк для усунення вказаних недоліків з дня отримання копії ухвали суду.

В разі невиконання заявником вимог вказаних в ухвалі суду у встановлений строк заява вважається неподаною та повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В.Янчук