У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 15 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 25 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із позовом, в
обґрунтування якого зазначало, що
відповідно до укладеного договору
№DNH4KP46800048 від 8 липня 2006 року відповідач
отримав кредит у розмірі 1 583 грн. 40 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 25, 08% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 9 липня 2007
року.

У порушення норм цивільного
законодавства та умов договору
відповідач зобов'язання за договором
належним чином не виконав, у зв'язку з
чим станом на 22 червня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 24
470 грн. 24 коп., яку банк просив стягнути з
останнього.

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області
від 15 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Волинської області від 25 грудня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального і процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають

Судом установлено, що 8
липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та відповідачем був укладений
кредитний договір №DNH4KP46800048, який
складається із заяви позичальника,
умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт). Відповідно до умов
кредитного договору відповідачці був
наданий строковий кредит у розмірі
1 583 грн. 40 коп. на 12
місяців по 9 липня 2007 року включно з
умовами сплати відсотків за його
користування у розмірі 2, 09% на місяць на
суму залишку заборгованості по
кредиту.

У зв'язку з
невиконанням позичальником
зобов'язань за кредитним договором
станом на 22 червня 2013 року у ОСОБА_3
згідно з розрахунком банку виникла
заборгованість у розмірі 24 470 грн. 24
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 1 583 грн. 40 коп.,
заборгованості по відсотках у сумі 7 587,
42 грн., пені за несвоєчасність
виконання зобов'язання за договором у
сумі 13 657, 98 грн., штрафу (фіксована
частина) у сумі 500 грн., штрафу
(процентна складова) у сумі 1 141, 44 грн.

Відмовляючи у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності для звернення до суду з цим
позовом, а відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

Проте погодитися з таким висновком
судів не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України
визначено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
якщо кредитодавець у позасудовому
порядку або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно з правовим висновком Верховного
Суду України, який викладено у
постанові від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-126 цс 13), який є обов'язковим
для застосування судами України
відповідно до ч. 1 ст. 360-7
ЦПК України, п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку з викладеним не можна
погодитись із висновками судів про
застосування строку позовної давності
без заяви сторони у спорі та відмову в
позові ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідно
до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів».

Зазначені порушення процесуального
закону унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та є
підставою для скасування рішень з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
задовольнити частково.

Рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 15
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 25 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік