У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А. суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О., Маляренка
А.В., Юровської Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Приватний комерційний
банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 30
серпня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір б/н,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у сумі 8 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 %
річних на суму залишку заборгованості
із кінцевим строком повернення, що
відповідає строку дії картки.

Позивач зазначив, що у зв'язку з
неналежним виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
утворилась заборгованість, яка станом
на 31 травня 2013 рік становить 40 389 грн 27
коп., з яких: сума заборгованості за
кредитом - 12 348 грн 46 коп.,
заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитом - 24 141 грн 54 коп.,
заборгованість із сплати комісії за
користування кредитом - 1499 грн 78 коп., а
також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг: фіксована частина штрафу - 500
грн, процентна складова штрафу - 2 267 грн
32 коп. Вказану заборгованість позивач
просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від

23 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
від 30 серпня 2007 року у розмірі 40 389 грн 11
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом у розмірі 12 348 грн 46 коп.,
заборгованості з процентів за
користування кредитом у розмірі 24 141
грн 54 коп., заборгованості з комісії за
користування кредитом у розмірі

1 499 грн 78 коп., штрафу (фіксована
частина) у розмірі 500 грн, штрафу
(процентна складова) в розмірі 1 899 грн 49
коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції, з
висновком якого погодився і
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем доведено ті обставини, на які
він посилався у підтвердження своїх
доводів щодо наявності заборгованості
у відповідача.

З таким висновком судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що 30 серпня 2008 року
між ОСОБА_4 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитний договір б/н,
відповідно до умов якого відповідач
отримав кредит у розмірі 8 тис. грн у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на кредитну картку зі сплатою 30 %
річних із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а. с. 49).

Звернувшись із позовом до суду банк,
посилався на те, що відповідач умови
договору добровільно не виконав, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з останнього в судовому порядку.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При
цьому ч. 4 цієї статті на суд покладено
обов'язок сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяг з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

З матеріалів справи убачається, що
предметом даного спору є стягнення
заборгованості за кредитним договором,
укладеним 30 серпня 2008 року між ОСОБА_4
та ЗАТ КБ «ПриватБанк,
правонаступником якого є позивач.

Відповідач, заперечуючи проти позову,
указував на те, що на виконання умов
вищевказаного договору кредитна
картка йому не видавалась, про що
свідчить відсутність його підпису у
заяві про її отримання та у суді першої
та апеляційної інстанції заявляв
клопотання, в якому просив суд
зобов'язати позивача надати оригінал
вказаного договору. Однак, в матеріалах
справи міститься лише копія договору,
яка в порушення вимог ч. 2 ст. 64 ЦПК
України належним чином не завірена. При
наявності заперечень відповідача щодо
існування самого факту договірних
відносин і користування платіжною
карткою задоволення позовних вимог про
стягнення заборгованості без
дослідження оригіналу договору не є
безспірним.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

За таких обставин, суд першої
інстанції, у порушення ст. ст. 10, 60, 214 ЦПК
України, задовольнив позовні вимоги
про стягнення заборгованості з
відповідача за кредитним договором, не
дослідивши його оригінал, тобто не
з'ясував обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються та
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин.

Апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 303, 315 ЦПК України на зазначені
порушення уваги не звернув, обставини,
на які посилався позивач також не
перевірив.

Таким чином, з урахування викладеного
судова колегія дійшла висновку, що суди
не встановили фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, порушення вимог
матеріального та процесуального права
призвело до ухвалення судових рішень,
які не відповідають вимогам ст. ст. 212-214
ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 грудня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О.
Писана Г.В. Юровська