Справа № 2-177/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Козирського
Е.С.;

при секретарі: Мочернюк В.В.;

за участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2; відповідачки - ОСОБА_3;
представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа нотаріус ОСОБА_6,
про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Овідіопольського
районного суду з позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що з
21.06.2001 року він постійно проживав зі
своєю матір'ю ОСОБА_7 в будинку який їй
належав на праві приватної власності
за адресою АДРЕСА_1, а з 23.07.2004 року за
даною адресою був зареєстрований.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

У 1986 році ОСОБА_7 склала заповіт, згідно
якого вона заповідала все майно, яке їй
належало, позивачу.

У встановлені законом строки позивач
звернувся до державного нотаріуса із
заявою про прийняття спадщини.
Нотаріус прийняла зазначену заяву, але
повідомила, що є заповіт який був
оформлений за шість днів (ІНФОРМАЦІЯ_2)
до смерті ОСОБА_7 на ОСОБА_3.

Позивач вважає, що заповіт від 28.04.2010
року недійсний, оскільки на час
складання заповіту ОСОБА_7 було 75 років,
у неї розвивався віковий склероз і
почастішали випадки не прийняття
дійсних подій, вона була лежача хвора,
страждала на атеросклероз і діабет, у
зв'язку з чим позивач просить визнати
заповіт оформлений на ОСОБА_3
недійсним, оскільки він вважає, що
ОСОБА_7 не усвідомлювала значення своїх
дій та не могла керувати ними.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог, мотивуючи
це тим, що ОСОБА_7 усвідомлювала
значення своїх дій, надали письмові
заперечення.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечувала, зазначивши, що
ОСОБА_7 усвідомлювала значення своїх
дії, сумнівів щодо психічного стану не
виникало, а заповіт був оформлений у
відповідності до норм діючого
законодавства.

Суд, заслухавши думку сторін,
дослідивши докази по справі, вважає, що
позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1247 ЦК
України, заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення, має бути
особисто підписаний заповідачем, та
має бути посвідчений нотаріусом.

Відповідно до положень ч. 2,3 ст. 1254 ЦК
України, заповідач має право у
будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить. Кожний новий заповіт
скасовує попередній і не відновлює
заповіту, який заповідач склав перед
ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

З Довідок Овідіопольськлої
Центральної Районної Лікарні від 6
квітня 2011 р. слідує, що ОСОБА_7, 1934 р.н., на
обліку у лікарів нарколога та
психіатра не знаходилась; аналогічні
данні містятьсяі в Довідці № 285 від 06.04.
2011р., виданій Овідіопольській ЦРБ.

З Довідки Овідіопольської ЦРЛ № 569 від
12.07. 2011р. слідує, що «стаціонарно у
зв'язку з цукровим діабетом ОСОБА_7, 1934
р.н. не лікувалась».

З Довідки Овідіоподьської селищної
ради № 02-07/778/887 від 18.07.2011р. слідує, що з
питань визнання недієздатною ОСОБА_7 на
протязі 2000-2010 року в селищну раду ніхто
не звертався.

З показань спеціаліста -
лікаря-ендокринолога ОСОБА_8, які вона
надала у судовому засіданні 17.11.2011р.
слідує, що сумнівів у психічній
повноцінності ОСОБА_7 у неї, як
спеціаліста, - не було. Скарг на стан
своєї психіки ОСОБА_7 - не пред'являла,
потреб в консультаціях
лікаря-психіатра - не було. Була
адекватною, орієнтованою, критично
оцінювала події навколо себе.
Коматозного стану не було.

З показань спеціаліста - дільничного
терапевта ОСОБА_9, наданих у судовому
засіданні 17.11.2011р. слідує, яка оглядала
ОСОБА_7 на протязі майже 20 років,
вбачається, що допомоги
лікаря-психіатра остання не
потребувала, була осудна, сумнівів в її
психічній повноцінності у неї, як у
лікаря, не виникало.

Відповідно до абзацу 3 п. 16 постанови
пленуму верховного суду України № 9 від
06.11.2009 року про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними, при розгляді
справ за позовами про визнання
недійсними заповітів на підставі ст. 225,
ч. 2 ст. 1257 ЦПК України, за клопотанням
хоча б однієї зі сторін суд
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатрічну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Відповідно до висновку акту №666
комісійної посмертної
судово-психіатрічної експертизи від
29.11.2012 року, встановити в якому
психічному стані знаходилась ОСОБА_7 на
момент складання заповіту 28.04.2010 року
не є можливим.

З висновку експерта № 204 від 23.01.2014 року
вбачається, що ОСОБА_7, враховуючи
захворювання на які вона
хворіла(сахарний діабет ІІ типу та
супутні хвороби), могла не віддавати
звіт своїм діям. Нерозуміння
необхідності прийому повного
протидіабетичного лікування, в тому
числі «Манініла», погіршувало її стан.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України,
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК
України, суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Постановою судової палати у цивільних
справах Верховного суду України від
29.02.2012 року встановлено, що підставою
для визнання правочину недійсним за ст.
225 ЦК України може бути лише абсолютна
неспроможність особи в момент вчинення
правочину розуміти значення своїх дій
та (або) керувати ними і в основу
рішення суду про недійсність правочину
не може покладатися на висновок
експертизи, який ґрунтується на
припущеннях.

Проведеними у справі експертизами не
зроблено висновку про абсолютну
неспроможність ОСОБА_7, в момент
укладання нею заповіту, розуміти
значення своїх дій та керувати ними, а
лише стверджено, що захворювання на які
вона страждала, могли впливали на її
здатність усвідомлювати значення
своїх дій і керувати ними, що не є
підставою для визнання складеного в
такому стані заповіту недійсним з
підстав передбачених ст. 225, 1257 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Приймаючи до уваги, що з питань
визнання недієздатною ОСОБА_7 на
протязі 2000-2010 років в селищну раду
ніхто не звертався, категоричного
твердження про те, що в момент
складання заповіту - 28.04.2010р. - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, була абсолютно
неспроможна розуміти значення своїх
дій та керувати ними акт №666 та
висновок експертизи № 204 не дають, а
заповіт, складений ОСОБА_7 на ім'я
ОСОБА_3 повністю відповідає вимогам,
передбаченими чинним законодавством, а
саме: складений у письмовій формі,
підписаний особисто заповідачем -
ОСОБА_7, посвідчений нотаріусом, суд
вважає що в задоволенні позовних вимог
слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 7, 8, 10, 11, 57-60, 147, 208, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК
України, ст. ст. 225, 147, 1054, 1057 ЦК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа нотаріус ОСОБА_6,
про визнання заповіту, який оформлений
на ОСОБА_3, недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя:
/Є.С.Козирський/