АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1320/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Орендарчук М. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
12 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЮвшин В. І. суддівГончар Н.
І. , Пономаренко В. В. при
секретаріАнкудінов О.І. адвоката
позивача ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 31 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_7 до ДП
«Одеська залізниця» про поновлення
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до
ДП «Одеська залізниця» про поновлення
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи тим, що у
зв'язку з погіршенням стану здоров'я
його було переведено на іншу роботу. За
цією причиною наказам начальника депо
від 14.06.2006 р. №120 з 14.06.2006 р. його було
переведено на роботу прибиральником
виробничих приміщень.
Наказом №55-ос від 11.01.2010 р. ОСОБА_7
переведено прибиральником виробничих
приміщень, зайнятих прибиранням
туалетів у цех по ремонту дизель -
Наказам начальника депо №89-ос від
01.04.2013 р. його було звільнено у зв'язку з
скороченням штату працівників.
Вважаючи своє звільнення з роботи
незаконним, ОСОБА_7 просив суд поновити
йому строк звернення до суду і поновити
його на роботі з 01.04.2013 р. в
відокремленому структурному
підрозділі моторвагонного депо ст.
Христинівка Одеської залізниці
прибиральником виробничих приміщень
цеху з ремонту дизель-поїздів та
стягнути з Одеської залізниці
втрачений заробіток за час вимушеного
прогулу по 2818 грн.01 коп. щомісячно з
01.04.2013 р. до часу постановлення судового
рішення та у рахунок відшкодування
моральної шкоди стягнути з відповідача
на його користь 20 000 грн.

Рішенням Христинівського
районного суду Черкаської області від
31 березня 2014 р. в задоволенні позову
ОСОБА_7 про поновлення строку звернення
до суду за вирішенням трудового спору,
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
- відмовлено.

Не погоджуючись з вище вказаним
рішенням ОСОБА_7 подав апеляційну
скаргу, в які просить рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 31 березня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким заявлені ним позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі,
вважаючи що судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення
виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
повністю відповідає зазначеним
вимогам, оскільки ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді в
судовому процесі всіх обставин справи
в сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_7 до ДП «Одеська залізниця» про
поновлення строку звернення до суду за
вирішенням трудового спору, поновлення
на роботі, стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
вказані причини пропуску не є
неповажними, оскільки позивач
достовірно знав про дату свого
звільнення, з наказом про звільнення
був ознайомлений, він звертався до
адвокатів, Одеської дорожньої
профспілкової організації,
прокуратури, а тому у нього не було
перешкод для звернення до суду за
захистом своїх інтересів. Крім того,
звільнення ОСОБА_7 з роботи за
скороченням штатів було проведено з
дотриманням норм трудового
законодавства, а тому правових підстав
для судового захисту позивач не має.

Встановлено, що відповідно до
наказу №142/К від 26.10.1978 року ОСОБА_7
прийнятий на роботу слюсарем по
ремонту автогальмівного обладнання
вагонного депо станції Христинівка
Одеської залізниці. Наказом №89-ос від
01.04.2013 р. його було звільнено з роботи у
зв'язку з скороченням штату
працівників.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

За положеннями ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40 і
пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може
бути проведено лише за попередньою
згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

29.12.2012 року начальником Одеської
залізниці був виданий наказ №634/Н «Про
внесення змін до штатних розписів
моторвагонних депо Одеса-Застава-1 та
Христинівка», на підставі якого в
моторвагонному депо Христинівка
скорочувались 46 штатних одиниць, в тому
числі дві штатні одиниці
прибиральників виробничих приміщень
(зайнятих прибиранням туалетів).

На момент звільнення ОСОБА_8 обіймав
посаду прибиральника виробничих
приміщень (зайнятих прибиранням
туалетів).

При звільненні ОСОБА_7 з роботи за п. 1
частини 1 ст. 40 КЗпП України
адміністрацією було дотримано вимог
ст. 49-2, 42 та 43 КЗпП України та
запропоновані всі наявні на час
попередження про звільнення та при
звільненні вакантні посади. Від
запропонованих вільних посад ОСОБА_7
відмовився.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_7
адміністрацією ДП «Одеська залізниця»
не було порушено порядку звільнення
працівника при скороченні чисельності
складу, всі посади прибиральників було
скорочено, а тому правила ст. 42 КЗпП
України про переважне право на
залишення на роботі не було перед ким
застосовувать, так як правило ст. 42 КЗпП
України застосовується до працівників,
які займають таку ж посаду і виконують
таку ж роботу на підприємстві, а не
перед всіма працівниками підприємства.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до п.4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» встановлені
статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до
суду застосовуються незалежно від
заяви сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк. Передбачений
ст.233 КЗпП місячний строк поширюється
на всі випадки звільнення незалежно
від підстав припинення трудового
договору.

Судом установлено, що ОСОБА_7 29.01.2013
р. особисто був ознайомлений з наказом
про те, що посада, яку він займає буде
скорочена.

Позивачу неодноразово було
запропоновано вакантні посади в
моторвагонному депо Христинівка, але
від цих посад він відмовлявся (а.с. 35-36).

28.03.2013 р. протокольним рішенням №95
профспілковий комітет моторвагонного
депо Христинівка надав згоду на
звільнення працівника по скороченню з
посад мийників-прибиральників, в тому
числі і ОСОБА_7

Як вбачається з матеріалів справи, до
суду апелянт звернувся лише 23.01.2014 року,
тобто після спливу більше ніж дев'ять
місяців з дня свого звільнення і при
цьому не надав належних доказів на
підтвердження наявності поважних
причин пропуску строку звернення до
суду, тобто наявності об'єктивних,
непереборних та істотних труднощів,
які б реально заважали йому своєчасно
подати позов про вирішення трудового
спору.

Посилання ОСОБА_7 на те, що він людина
без юридичних знань, самостійно
оформити позовну заяву до суду не мав
можливості, тому йому довелося
звертатись до юристів та адвокатів, які
не добросовісно йому допомагали, стало
причиною фактичного пропуску ним
строку. Колегія суддів не бере до уваги
вище наведені докази, оскільки між
обставинами, зазначеними позивачем, та
фактом пропуску ним місячного строку
звернення до суду, відсутній
причинно-наслідковий зв'язок. Тобто
обставини, зазначені апелянтом, не
перешкоджали йому вчасно звернутися до
суду з метою захисту свого порушеного
права, в зв'язку з чим колегія суддів не
вбачає підстав для поновлення позивачу
пропущеного ним строку звернення до
суду.

Вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення, яким
відмовив в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_7, так як право його при
звільненні порушено не було.

Доводи апеляційної скарги ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 31 березня 2014
року відхилити, а рішення
Христинівського районного суду
Черкаської області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :