АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2151/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Баса
О.Г.,

суддів - Матковської Л.О., Федорової
Н.О.,

при секретарі - Бондарі О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 18
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про знесення
самочинного будівництва,

в с т а н о в и л а:

01 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вищевказаним позовом. В його
обґрунтування зазначив, що 08.10.1986 року
ОСОБА_5 придбав ? частину житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель та прибудинковою
земельною ділянкою площею 1026 кв. м.
09.06.2010 року останній склав заповіт, яким
заповів зазначене майно йому.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після
оформлення спадщини, власником
вищевказаної частини будинку та
земельної ділянки став він.

Разом з тим, ще за життя ОСОБА_5 протягом
1988-1999 р.р. відповідач ОСОБА_6 без його
дозволу та відповідних
проектно-дозвільних документів, на
прибудинковій земельній ділянці поруч
із старим будинком, всупереч
будівельним нормам і правилам,
побудувала двоповерховий житловий
будинок. Новобудова до цього часу не
прийнята в експлуатацію, ніде не
зареєстрована і юридично не оформлена.
Він заперечує проти збереження
самовільно побудованого будинку на
його земельній ділянці, оскільки
позбавлений права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, зокрема, можливості
приватизувати земельну ділянку.
Самостійно врегулювати даний спір із
відповідачкою йому не вдалося,
оскільки остання відмовляється знести
самочинне будівництво.

________________________________________________________________________
______________________

Доповідач у першій інстанції Логінова
С.М. Провадження №
22-ц/792/2151/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 6

А тому, просив суд зобов'язати ОСОБА_4
знести самочинне будівництво на
земельній ділянці площею 1026 кв. м. по
АДРЕСА_1 за свій рахунок.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 18
вересня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Непогоджуючись з даним рішенням,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, у якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Рішення суду першої інстанції вважає
незаконним та необґрунтованим, таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
На його думку, суд не дослідив
обставини, які мають значення для
вирішення справи, не дав належної
оцінки доказам, не дослідів доводи
позовної заяви. Зокрема, суд не
врахував, що згідно з договором
купівлі-продажу будинку від 10.08.1986 року
до ? частини будинку належить і
земельна ділянка розміром 1026 кв. м., а
також того, що самочинне будівництво
здійснено з істотним порушенням норм і
правил, без відповідних дозволів і до
цього часу будинок не прийнятий в
експлуатацію. Окрім того, будівництво
здійснено без письмового дозволу
власника ОСОБА_5 Також, суд не звернув
уваги на незаконність приватизації
земельної ділянки, без згоди
спадкоємця.

У запереченні на апеляційну скаргу
представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_3 просила рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.
Рішення вважає законним та
обґрунтованим, ухваленим із
врахуванням усіх фактичних обставин
справи та належною оцінкою доказів.

Так, ОСОБА_1 не надав суду належних
доказів про порушення відповідачем
його прав. Більше того, він взагалі не
наділений правом звернення до суду з
позовом про знесення самочинного
будівництва, оскільки такий може бути
поданий лише органом місцевого
самоврядування або іншим органом
державної влади.

Окрім того, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК
України знести самочинно побудований
будинок можна зобов'язати тільки особу,
яка збудувала його. Проте, ОСОБА_4 не є
особою, яка збудувала будинок, оскільки
він побудований її батьком.

Зауважує, що ОСОБА_5 згідно договору
купівлі-продажу придбав лише ? частину
будинку, а отже не є власником
земельної ділянки площею 1026 кв.м.

На даний час частина цієї земельної
ділянки знаходиться у власності
ОСОБА_9, частина (0,422 га) - у власності
ОСОБА_3, а частина є землями міської
ради.

У позивача немає державного акту на
право постійного користування чи на
право власності на зазначену земельну
ділянку.

Крім того, постійно діючою комісією з
питань самочинного будівництва
ухвалено рішення про збереження цього
будинку.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник підтримали
апеляційну скаргу, з мотивів, які в ній
зазначені. Окрім того, додали, що
рішення вважають незаконним, оскільки
до виниклих правовідносин суд
застосував закон, який втратив
чинність та не врахував незаконність
приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки
під самочинно збудованим будинком.

Представник відповідача - ОСОБА_3
заперечила проти апеляційної скарги та
пояснила, що спірний будинок
розташований на земельній ділянці
АДРЕСА_1, яка належить їй на праві
власності. Наявність вказаного будинку
за іншою адресою, ніж проживає позивач,
ніяким чином не порушує його права.
Натомість, він має у власності та
користується належною йому частиною
будинку по АДРЕСА_1.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, ознайомившись з
матеріалами справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Давши належну оцінку доказам у справі,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у позові.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину за заповітом, виданого
08.10.2013 року (а.с. 26) та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, виданого 08.10.2013 року
приватним нотаріусом Хмельницького
районного нотаріального округу ОСОБА_10
(а.с. 6).

У 1987 році господарська будівля по
АДРЕСА_1 в м. Хмельницькому була
самочинно реконструйована під
житловий будинок, що підтверджується
матеріалами справи (а.с. 24, 25) та
визнається сторонами.

14.06.2012 року постійно діюча комісія з
питань самочинного будівництва при
виконкомі Хмельницької міської ради,
розглянувши заяву ОСОБА_3, прийняла
рішення про збереження даного об'єкта
та рекомендувала управлінню
архітектури та містобудування видати
містобудівні умови та обмеження, а
замовнику - звернутися із заявою до
Хмельницької міської ради з проханням
про збереження об'єкта будівництва та
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки під
самовільно реконструйовані
господарські будівлі під житловий
будинок (а.с. 24).

7 липня 2012 року на підставі даного
рішення управління архітектури та
містобудування департаменту
архітектури, містобудування та
земельних ресурсів Хмельницької
міської ради видало наказ за № 379 про
присвоєння самочинно реконструйованій
господарській споруді, нової адреси -
АДРЕСА_1, у зв'язку з наявністю іншого
житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 25).

На підставі рішення сесії Хмельницької
міської ради від 12.12.2012 року за № 35 та
заяви ОСОБА_3, міська рада 30.10.2013 року на
28 сесії прийняла рішення за № 28 про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її останній у власність для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд за адресою: м.Хмельницький,
АДРЕСА_1, площею 422 кв.м. (а.с.27).

29.11.2013 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво
про право власності на зазначену
присадибну земельну ділянку, отже на
даний час є її власником. Вказане
об'єктивно підтверджується зазначеним
свідоцтвом (а.с. 20), витягом з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку (а.с. 21) та витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності (а.с. 23).

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦПК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво. Особа, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво,
зобов'язана відшкодувати витрати,
пов'язані з приведенням земельної
ділянки до попереднього стану.

У пунктах 5, 22, 24, 28 постанови «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» № 6 від 30.03.2012 року пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що відповідно до вимог
статті 376 ЦК України право на звернення
до суду з позовом про знесення або
перебудову самочинно збудованого
об'єкта нерухомості мають як органи
державної влади, так і органи місцевого
самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (стаття 391
ЦК України).

Знесення самочинного будівництва є
крайньою мірою і можливе лише тоді,
коли використано усі передбачені
законодавством України заходи щодо
реагування та притягнення винної особи
до відповідальності.

Знесення нерухомості, збудованої з
істотним відхиленням від проекту, що
суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотним
порушенням будівельних норм і правил (у
тому числі за відсутності проекту),
можливе лише за умови, що неможлива
перебудова нерухомості відповідно до
проекту або відповідно до норм і
правил, визначених державними
правилами та санітарними нормами, або
якщо особа, яка здійснила (здійснює)
будівництво, відмовляється від такої
перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої статті 376 ЦК
України зобов'язати забудовника
здійснити перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкта нерухомості, який побудовано чи
будується з істотними відхиленнями від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм і правил є
істотним, а також є технічна можливість
виконати перебудову.

При розгляді справ про знесення
самочинного будівництва, яке
здійснюється особою на власній
присадибній, дачній або садовій
земельній ділянці, суд має звертати
увагу на наявність будівельного
паспорта, технічних умов, документів,
що надають право виконувати підготовчі
та будівельні роботи, дотримання при
забудові будівельних норм та правил, а
також на наявність порушення прав
інших осіб.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
позові правильно виходив з того, що
матеріали справи не містять належних,
допустимих та достатніх доказів на
підтвердження порушення прав позивача
самочинним будівництвом на сусідній
земельній ділянці. Питання про
можливість його перебудови у судовому
засіданні також не вирішувалось.

Судовому захисту підлягає лише
порушене право. Однак, у судовому
засіданні порушення прав позивача не
було доведено. Отже, підстави для
задоволення позову також були
відсутні.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про неврахування судом першої
інстанції належності позивачу
земельної ділянки, розміром 1026 кв.м., на
якій здійсненне відповідачем
самочинне будівництво житлового
будинку, то такі твердження не
відповідають матеріалам справи.
Натомість, матеріалами справи
підтверджується наявність самочинного
будівництва на земельній ділянці,
належній ОСОБА_3

Одночасно з тим, посилання в
апеляційній скарзі на здійснення
самочинного будівництва з істотним
порушенням норм і правил, без
відповідних дозволів, на неприйняття
його в експлуатацію, на те, що він
побудований без письмового дозволу
колишнього власника будинку по АДРЕСА_1
- ОСОБА_5 ніяким чином саме по собі не
підтверджує порушення цим прав саме
позивача, що є обов'язковою умовою для
застосування ст. 376 ЦК України.

Щодо приватизації ОСОБА_3 земельної
ділянки АДРЕСА_1, в м. Хмельницькому, яка
на думку апелянта є незаконною, то
апеляційний суд виходить з того, що
вказана вимога не була предметом
розгляду, з її приводу рішення не
ухвалювалось, а отже вказаний довід не
може бути підставою для перегляду
даного рішення (ст. 11 ЦПК України).

Посилання суду першої інстанції в
рішенні на Закон України «Про
планування та забудову територій» є
помилковим, оскільки він втратив
чинність. Однак, воно не вплинуло на
ухвалення правильного по суті рішення.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на вимогах діючого
законодавства та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ухвалено з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 18
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова