інстанції: Філюк Т.М. Провадження №
22-ц/773/622/14 Категорія: 46 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк
С.Ю.,

при секретарі - Лимар Р.С.,

з участю: відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ
майна подружжя,

за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_2 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 05 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 05 березня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції позивач ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
задоволення позову. Покликається на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Вказує, що
роботи по ремонту, поліпшенню квартири
здійснювались спільно за рахунок його
коштів та коштів дружини.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_3(а.с. 25, 171) не
з'явилися, хоча представник позивача
був повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України
вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу
заперечила, оскільки вважає, що рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Просила апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
ремонт квартири сторонами було
проведено після отримання ордера і
після проведеного ремонту вони як сім'я
в дану квартиру вселилися та проживали.
З часу приватизації квартири
відповідачем по розірвання шлюбу
вартість квартири за рахунок спільних
трудових чи грошових затрат або затрат
другого з подружжя не збільшилася.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь в справі, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 05 липня 1994 року. 16 січня 2009 року
шлюб було розірвано згідно рішення
Луцького міськрайонного суду (а.с. 10).
ОСОБА_1 23 грудня 2009 року зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5 На підставі рішення
виконавчого комітету Луцької міської
ради № 327 від 30.08.2002 року ОСОБА_2 та
членам його сім»ї: ОСОБА_1 - дружина,
ОСОБА_6 - мати дружини, ОСОБА_7 - брат
дружини, було видано ордер № 197 на право
зайняття жилого приміщення - квартири
АДРЕСА_1 ( а.с.5). З копії свідоцтва про
право власності на житло, виданого
14.02.2008 року відділом реєстру житлового
фонду департаменту
житлово-комунального господарства і
будівництва Луцької міської ради
вбачається, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1,
квартиру приватизовано згідно із
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду» ( а.с. 6).

Отже, судом встановлено, що сторони
отримали квартиру у 2002 році, провели
ремонт та проживали в ній. В лютому 2008
року спірна квартира була
приватизована відповідачем ОСОБА_1 і 25
лютого 2008 року зареєстровано право
власності на нерухоме майно,
відповідно до вимог законодавства
(а.с.5-9).

Відповідно до ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є - житло, набуте нею, ним за
час шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Таким чином, суд прийшов до вірного
висновку, що спірна квартира належить
відповідачу на праві особистої
приватної власності.

Згідно ст. 62 СК України якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об'єктом права спільної
власності подружжя.

Доказів, що з часу приватизації
квартири по час розірвання шлюбу
вартість квартири збільшилася
внаслідок проведеного ремонту та
реконструкції позивач суду не надав.
Надані позивачем висновки щодо
вартості квартири та проведені
експертизи (а.с. 13, 33-43) досліджені в суді
першої інстанції та судом дано їм вірну
юридичну оцінку. А отже, позивач не
довів, що квартира з часу приватизації
її відповідачем збільшилася вартістю
за рахунок проведених ним ремонтів та
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя.

Судом першої інстанції встановлено, що
ремонт квартири сторонами було
проведено після отримання ордера і
після проведеного ремонту вони як сім'я
в дану квартиру вселилися у 2003 році та
проживали. Факт проживання позивача в
спірній квартирі по даний час
відповідач не заперечила. Вона в
спірній квартирі не проживає.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої,
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
під став для його скасування судом не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319,
218 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 05 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: