Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/690/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
УХВАЛА

Іменем України

02.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого
- Сукач Т.О.

суддів
- Бубличенко В.П.

Мурашка С.І.

при секретарі
- Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія», третя особа: ОСОБА_7, про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої внаслідок
ДТП, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 16 жовтня 2013 року і

в с т а н о в и л а :

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 16 жовтня 2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія», третя
особа: ОСОБА_7, про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,
завданої внаслідок ДТП.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Сторони та третя особа в судове
засідання не з'явилися, про дату, час та
місце розгляду справи неодноразово
повідомлялися у порядку, визначеному
ст. 76 ЦПК України, що підтверджується
рекомендованими повідомленням про
вручення їм поштового відправлення із
судовою повісткою і копією апеляційної
скарги, причину неявки не повідомили.
Враховуючи положення ст. 303-1 ЦПК
України щодо строків розгляду
апеляційної скарги та ч.2 ст.305 ЦПК
України, згідно з якою неявка сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про час і місце розгляду справи, не
перешкоджає розглядові справи, колегія
суддів вирішила розглядати справу у
відсутності сторін та третьої особи.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду та доводи апеляційної скарги у
встановлених статтею 303 ЦПК України
межах, колегія суддів вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 13
лютого 2010 року ОСОБА_3 нотаріально
посвідченою довіреністю уповноважив
ОСОБА_7 або ОСОБА_8 представляти його
(ОСОБА_3) інтереси в будь-яких установах,
організаціях, підприємствах незалежно
від їх підпорядкування і форми
власності, з питань, що стосуються
експлуатації від його імені та в його
інтересах, з правом розпорядження
(зняття з обліку в органах
Державтоінспекції, продавати,
обміняти, заставляти) належного йому на
підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ
НОМЕР_3 виданого Арцизьким МРЕВ УДАІ
УМВС України в Одеській області від
10.09.2003 року, автомобіль «Volkswagen Santana», 1982
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1. Довіреність видана строком на 30
років з правом передавання повноважень
(а.с.9).

Довіреністю від 16.02.2008 року ОСОБА_4
уповноважила ОСОБА_9 користуватися та
розпоряджатися (з правом продажу, міни,
оренди, найму, позички, доручення,
страхування), а також керувати та
слідкувати за технічним станом і
проводити ремонт належного їй
автомобіля ВАЗ 2107, 1987 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.45).

28.04.2011 року ОСОБА_9 на таких же умовах
уповноважив ОСОБА_5 або ОСОБА_10
користуватися та розпоряджатися
вказаним автомобілем. Довіреність
видана на строк до 16.02.2018 року без права
передоручення (а.с.12).

12 травня 2011 року ОСОБА_5 згідно полісу №
АА/415497 застрахував цивільну
відповідальність у страховому
товаристві з додатковою
відповідальністю «Гарантія». Строк дії
страхового полісу з 12.05.2011 року до 11.05.2012
року (а.с.13).

Укладений ОСОБА_5 договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів відноситься до 1
типу договорів, які укладаються на
умовах страхування відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування,
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах.

Судом з'ясовано, що 07 серпня 2011 року у с.
Нова Прага Олександрійського району
Кіровоградської області сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля ВАЗ 2107 реєстраційний номер
НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, під
керуванням ОСОБА_6, та належного ОСОБА_3
автомобіля «Volkswagen Santana» реєстраційний
номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_7
Внаслідок ДТП автомобілі було
пошкоджено. Учасникам ДТП було відомо
про наявність страхового полісу.

Постановою Олександрійського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2011
року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні
адміністративних правопорушень та
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 124 та ч.1 ст. 130
КУпАП (а.с.11).

Під час розгляду справи ОСОБА_5 не
заперечував проти того, що ОСОБА_6
керувала автомобілем ВАЗ 2107 за його
згодою.

Випадки відшкодування шкоди особою,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, визначено ст.1194 ЦК
України, згідно якої особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатньої
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Ліміт відповідальності за шкоду
заподіяну майну потерпілого страховим
полісом № АА/415497 від 12 травня 2011 року
встановлений ний у розмірі 50 000 грн.

Зазначена сума є достатньою для
відшкодування шкоди, завданої позивачу
у зв'язку з пошкодження в ДТП
автомобіля «Volkswagen Santana».

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази про те, що позивач звертався до
страхового товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» із заявою
про виплату страхового відшкодування.

Заяву про виплату страхового
відшкодування до СТзДВ «Гарантія»
подавав ОСОБА_11 Однак доказів виплати
йому страхового відшкодування чи
відмови і проведенні такої виплати в
матеріалах справи немає.

Відсутність цих доказів унеможливлює
вирішення судом питання про можливість
стягнення матеріальної шкоди із
страхової компанії.

Пленум вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в абзаці 4 п.4
постанови від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснив, що
потерпілий подає докази, що
підтверджують факт завдання шкоди за
участю відповідача, розмір завданої
шкоди, а також докази того, що
відповідач є завдавачем шкоди або
особою, яка відповідно до закону
зобов'язана відшкодувати шкоду.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі( ч. 1 ст.
11 ЦПК України).

За приписами ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вказаних роз'яснень та норм
процесуального права, позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів(ст.ст.58,59 ЦПК України) на
підтвердження розміру завданої шкоди,
а також доказів того, хто і в якій мірі
повинен відшкодувати шкоду. Не надано
таких доказів і до суду апеляційної
інстанції.

Не доведено позивачем факту заподіяння
йому моральної шкоди та не надано
доказів на підтвердження розміру її
відшкодування.

Ураховуючи наведене висновок суду
першої інстанції про недоведеність
позивачем своїх вимог є правильним.
Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах, висновків суду
не спростовують, тому колегія суддів не
вбачає підстав для її задоволення.

Суд ухвалив рішення відповідно до
наданих сторонами доказів по суті
правильне , що відповідно до ст.308 ЦПК
України є підставою для залишення
рішення без змін.

Керуючись ст.ст.209,307,308,313-315 ЦПК
України колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 16 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді