Справа № 605/265/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" травня 2014 р.
м. Підгайці

Підгаєцький районний суд
Тернопільської області

в складі головуючого
Грицай К.М.

при секретарі
Лежигубській О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Підгайці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Гнильченської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до відповідача Гнильченської
сільської ради Підгаєцького району
Тернопільської області про визнання
права власності на спадкове майно, що
складається із житлового будинку з
господарськими будівлями, який
знаходиться по АДРЕСА_1. В
обґрунтування своїх вимог вказує на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабця ОСОБА_4, які
за життя заповіли ОСОБА_1 все належне їм
майно. Однак при зверненні до
нотаріальної контори йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на нерухоме майно. У зв'язку
з цим просить суд визнати за ОСОБА_3
право власності на спірний житловий
будинок з господарськими будівлями.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не
з'явився, однак подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позов підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача Гнильченської
сільської ради в судове засідання не
з'явився, однак подав до суду заяву про
розгляд справи у відсутності
представника відповідача, згідно якої
позов визнає.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення з
наступних підстав:

Згідно довідки, виданої
Гнильченською сільською радою № 130 від
26.02.2014 року, житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, належав членам
колгоспного двору ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Житловий будинок 1971 року побудови.

На вищевказаний житловий будинок
Підгаєцьким районним БТІ 24.01.2014 року
був виданий технічний паспорт та ім'я -
ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України № 20 від 22.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», до правовідносин, що
виникли раніше, застосовується діюче
на той час законодавство. Зокрема,
спори щодо майна колишнього
колгоспного двору, яке було придбане до
15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за
нормами, ще регулювали власність цього
двору, а саме: право власності на майно,
яке належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963
року, що діяв на час виникнення
правовідносин, майно колгоспного двору
належить членам на праві сумісної
власності.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були
членами колгоспного двору, тому суд
приходить до висновку, що вони набули
права власності на спірний житловий
будинок.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, для здійснення державної
реєстрації прав власності, з подальшою
видачею відповідного свідоцтва про
право власності, на об'єкти
(індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них), що
розташовані на територіях сільських
рад та які закінчені будівництвом до
5 серпня 1992 року, проведення
технічної інвентаризації не
потребується. Документом, що замінює
технічний паспорт у разі його
відсутності, є виписка з
погосподарської книги, яка надається
виконавчим органом сільської ради (у
разі, якщо такий орган не створений, -
сільським головою) або відповідною
архівною установою.

Однак при житті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
отримали правовстановлюючих
документів на житловий будинок, тому на
даний час реєстрація прав на зазначене
нерухоме майно за позивачем неможлива.

Згідно заповіту, посвідченого 05.05.2004
року секретарем Гнильченської
сільської ради Підгаєцького району
Тернопільської області та
зареєстрованого у реєстрі за №4, ОСОБА_4
заповіла все своє майно ОСОБА_1.

Згідно заповіту, посвідченого 05.05.2004
року секретарем Гнильченської
сільської ради Підгаєцького району
Тернопільської області та
зареєстрованого у реєстрі за №5 ОСОБА_3
заповів все своє майно ОСОБА_1.

ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
видане свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1.

ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
видане свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України,
право на спадкування мають особи,
визначені в заповіті.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за
заповітом, має право на спадкування та
прийняв спадщину відповідно до ч. 4 ст.
1268 ЦК України.

Позивач у встановленому законом
порядку звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини, однак, йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на вищевказане спадкове майно у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок з
надвірними будівлями, що вбачається з
листа Підгаєцької державної
нотаріальної контори від 27.03.2014 року №
155/01-16.

Ніхто більше із спадкоємців із заявами
про прийняття спадщини не звертався.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців).

Тому з огляду на те, що спадкодавці
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на час своєї смерті були
власниками по 1/2 частці спірного
житлового будинку з господарськими
будівлями, їх право власності на дане
майно перейшло у порядку спадкування
до позивача.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвічує його право
власності.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд
приходить до висновку, що в даному
випадку порушене право власності
позивача, яке підлягає захисту, а позов
до задоволення шляхом визнання за
ОСОБА_1 права власності на житловий
будинок з господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, успадкований
за заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. ст. 120,
Цивільного кодексу УРСР 1963 року, ст.ст.
392, 1216, 1223, 1268, 1270 Цивільного Кодексу
України, ч. 3 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
цілий житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться по АДРЕСА_1, успадкований
за заповітом після смерті ОСОБА_3, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Тернопільської області через
Підгаєцький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
підпис К.М. Грицай