Провадження №22-ц/784/1221/14
провадження № 22ц/784/1221/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній
інстанції: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

07 травня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В. та
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Бакуті Т.В.,

за участі: представника позивачки
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 4 березня 2014 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про надання дозволу на
виїзд дитини за кордон України без
згоди батька,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу
на виїзд дитини за кордон України без
згоди батька.

Позивачка зазначала, що з березня 2001
року знаходилась із відповідачем в
зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу
вони мають двох неповнолітніх дітей -
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. У листопаді 2011 року вони
розірвали шлюб, діти залишилися
проживати із нею.

Влітку вона разом із своїми
неповнолітніми дітьми має намір
навістити свою сестру, яка проживає за
кордоном (в Норвегії), а також повезти
своїх дітей на відпочинок до Турції чи
Єгипту, що сприятиме духовному та
фізичному розвиту їх дітей.

Посилаючись на те, що відповідач
ухиляється від надання відповідного
дозволу на виїзд дітей за кордон,
позивачка, уточнивши позовні вимоги,
просила суд надати їй дозвіл на
оформлення документів для виїзду
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7
за межі України без згоди та супроводу
батька дитини (відповідача) на період
шкільних канікул.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність рішення
суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають двох неповнолітніх
дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу,
діти залишилися проживати із
позивачкою. Батько відмовляє у наданні
дозволу виїзду дітей за кордон.

Позивачка поставила питання про
надання дозволу на виїзд неповнолітніх
дітей в судовому порядку без дозволу
батька. При цьому, вона не зазначила
конкретної держави прямування.

Як вбачається із змісту ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» та п.
4 Правил перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 57 від 27 січня 1995
року, виїзд за межі України
громадянина, який не досяг 16-річного
віку, і без згоди та супроводу другого з
батьків може бути дозволено на
підставі рішення суду. При цьому
необхідно зазначати державу
прямування та відповідний часовий
проміжок перебування у цій державі.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для надання
відповідного дозволу на виїзд
неповнолітніх дітей у будь-яку країну.

Планування у майбутньому відпустки з
виїздом за кордон, без зазначення
конкретної держави, не може бути
достатньою підставою для задоволення
позову ОСОБА_5

Посилання представника апелянта на
документи, які містять виклик
позивачки у певну державу та на
конкретний період часу, не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки вказані документи
були отримані позивачкою вже після
ухвалення оскаржуваного рішення суду.

Інших доводів, які б доводили порушення
судом норм цивільного законодавства,
апеляційна скарга не містить. Тому
підстав для скасування судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Водночас, зазначене не перешкоджає
зверненню позивачки до суду для
захисту своїх інтересів з іншим
позовом.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: