Номер провадження: 22-ц/785/4093/14
Номер справи місцевого суду: 520/609/13-ц
Головуючий у першій інстанції Огренчи
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів -
Варикаші О.Д.

-- Ступакова О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
матеріальних збитків та моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Київського районного суду
міста Одеси від 27 січня 2014 року,-

встановила:

Фізична особа підприємець ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про відшкодування матеріального
збитку у розмірі 575 150 гривень та
моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень.
При цьому позивачка посилалися на те,
що 19 серпня 2011 року між сторонами було
укладено договір про надання юридичних
послуг, пов'язаних з представленням
інтересів ОСОБА_4 в Київському
районному суді м. Одеси по оскарженню
договору з TOB «Емвей Україна», а також
представлення інтересів ОСОБА_4 по
справі щодо розподілу спільного майна
подружжя.

Позивачка зазначила, що умови договору
нею були виконані, послуги надані,
проте відповідач своїх зобов'язань не
виконав та відмовився сплачувати кошти
за надані юридичні послуги.

У судовому засіданні позивачка свої
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі, посилаючись на обставини
викладені в заяві, просила їх
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, заперечував
проти задоволення позову, посилаючись
на те, що юридичні послуги було надано
неякісно, а саме, що позивачем не було
вжито усіх заходів щодо зупинення
справи в апеляційному суді Одеської
області про розділ спільного майна
подружжя на підставі знаходження іншої
справи на розгляді в Київському
районному суді м. Одеси по оскарженню
договору з TOB «Емвей Україна», що на
його думку саме і було підставою
односторонньому розірванню договору з
позивачем.

У подальшому до судового засідання не
з'явився.

Рішенням Київського районного суду
міста Одеси від 27 січня 2014 року позовні
вимоги фізичної особи підприємця
ОСОБА_3 - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 суму боргу у
розмірі 575 150 (п'ятсот сімдесят п'ять
тисяч сто п'ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 30 000
(тридцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 судовий збір
у розмірі 3 441 (три тисячі чотириста
сорок одну) гривну.

В іншій частині позовні вимоги
залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 19 серпня 2011 року
між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3
та ОСОБА_4 було укладено договір про
надання юридичних послуг (а.с.6-10).

Позивач, як суб'єкт підприємницької
діяльності-фізична особа
зареєстрована з 02 червня 2009 року (а.с.14).

Згідно умов Договору п.1.1 замовник -
ОСОБА_4 доручає, а Виконавець (спд-фо
ОСОБА_3) приймає на себе обов'язки
надати послуги пов'язанні з
представництвом інтересів Замовника в
Київському районному суді м. Одеси по
оскарженню договору підписаного
Замовником та TOB «Емвей Україна», який
суперечить його інтересам, а також
представлення інтересів Замовника в
Київському районному суді м. Одеси по
справі щодо розподілу спільно нажитого
майна подружжя ОСОБА_4.

Згідно додатків 1 та 2 до Договору, після
виконання умов технічного завдання в
повному обсязі та при позитивному
результаті, що є винесеним рішенням
суду на користь Замовника, Замовник
зобов'язується сплатити грошову
винагороду в розмірі 12% від сплаченої
по суду компенсації Замовника, що
складає 840 000 грн. в 2-х місячний строк
після отримання рішення.

Крім того 04.02.2012 року ОСОБА_4 було
складено розписку відповідно до якої
він повинен сплатити 50 % від фіксованої
суми моральної шкоди належної йому по
рішенню суду з урахуванням накладних
витрат від даної суми.

20 квітня 2012 року відповідач, особисто
повідомив позивача про розірвання
вищезазначеного договору в
односторонньому порядку, а 30 квітня 2012
року надіслав письмову заяву про
розірвання договору поштою.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги в повному обсязі
послався на те, що після виконання умов
Договору, згідно додатків 1 та 2,
Замовник повинен був виплатити
Виконавцю грошову винагороду у розмірі
840 000 (вісімсот сорок тисяч гривень), а
також сплачувати юридичні послуги
згідно п. З додатку № 1 Договору.

Згідно п. 7.4. Договору з моменту
отримання стороною повідомлення про
розірвання Договору, виконавець не має
права продовжувати роботу по Договору,
а заказник не вправі вимагати
продовження роботи.

а) в такій ситуації виконавець готує
звіт про виконану роботу, підсумків
здійснених заходів, а також готує
розрахунок належної йому винагороду за
фактично виконану роботу.

б) на підставі наданого виконавцем
звіту сторони з'ясовують вартість
виконаних робіт та здійснюють кінцевий
розрахунок на протязі 5 робочих днів,
після підписання акта виконаних робіт,
закріплюючий розірвання Договору та
визначення вартості роботи виконавця,
з виплатою 50 % компенсації від суми
гонорару.

20 квітня 2012 року відповідач, особисто
повідомив позивача про розірвання
вищезазначеного договору в
односторонньому порядку, а 30 квітня 2012
року надіслав письмову заяву про
розірвання договору поштою.

03 травня 2012 року позивачем, на
виконання умов договору п. 7.4, було
надіслано поштою: за місцем фактичного
мешкання та за адресою реєстрації
відповідача, звіти про виконані роботи,
проте 08 червня 2012 року листи
повернулись за закінченням строку
зберігання, (а.с.18,19).

Відповідно до матеріалів цивільної
справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Емвей Україна» про
визнання додаткової угоди нікчемною,
застосування наслідків нікчемності,
стягнення збитків та моральної шкоди
(№2-6377/11) позивач, як представник ОСОБА_4
та виконуючи умови договору від 19
серпня 2011 року, приймала участь у
шістьох судових засіданнях,
ознайомлювалась з матеріалами справи.

В порушення умов Договору п.3.3; п.4.4.,
ОСОБА_4 не сплачував позивачу послуги,
посилаючись на відсутність грошових
коштів, і прохаючи відстрочити оплати.

Згідно розрахунку за оплату юридичних
послуг, відповідач повинен сплатить 5150
гривень (а.с.17).

При зверненні ОСОБА_3 до відповідача з
проханням сплатити гроші за виконані
дії, відповідач 04 лютого 2012 року склав
розписку на зворотному боці Договору
про те, що він сплатить 50% від
фіксованої суми моральної шкоди, яка
буде визначена в рішенні суду про
визнання договору з TOB «Емвей України»
недійсним, (а.с.13).

Відповідно до п 4.1 Договору вартість та
форма оплати за виконану роботу
визначається сторонами в технічному
завданні (Додаток № 1), який являється
частиною цього Договору.

Технічним завданням (Додаток № 1)
зазначеного Договору передбачено, що
заказник зобов'язується сплатити
грошову винагороду в розмірі 12% від
сплаченої по суду компенсації
заказника, що складає 840 000 грн.

При таких даних суд першої інстанції
вважав, що Розписка складена
відповідачем, є власноручною і не
спростовується ним.

Отже, договір про надання послуг є
відплатним, сторони визначили розмір
плати, договір «виконавцем» послуг
виконано, представлення інтересів в
суді про оскарженню і підписаного
договору з TOB «Емвей Україна», так
«замовником» послуги прийнято, однак
не оплачено.

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог в
частині 50% від суми винагороди в
розмірі 420 000 грн. та 150 000 гривень.

Між тим колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції.

Згідно додатків 1 та 2 до Договору, на
які послався суд першої інстанції,
після виконання умов технічного
завдання в повному обсязі та при
позитивному результаті, що є винесеним
рішенням суду на користь Замовника,
Замовник зобов'язується сплатити
грошову винагороду в розмірі 12% від
сплаченої по суду компенсації
Замовника, що складає 840 000 грн. в 2-х
місячний строк після отримання
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно ст. 212 ЦК України особи, які
вчиняють правочин, мають право
обумовити настання або зміну прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

Особи які вчиняють правочин, мають
право обумовити припинення прав та
обов'язків обставиною, щодо якої
невідоме, настане вона чи ні
(скасувальна обставина).

Таким чином зазначеними додатками 1 та 2
до Договору, обумовлено настання прав
та обов'язків обставиною, а саме - після
виконання умов технічного завдання в
повному обсязі та при позитивному
результаті, що є винесеним рішенням
суду на користь Замовника.

З матеріалів справи вбачається, що на
час ухвалення рішення судом першої
інстанції, обумовленої обставини, а
саме позитивного результату, що є
винесеним рішенням суду на користь
Замовника не було.

При таких даних у суду першої інстанції
при ухваленні рішення та задоволення
позовних вимог не було законних
підстав посилатися на зазначені
додатки 1 та 2 до Договору.

Крім того згідно п.п. б) п. 7.4. Договору на
який також посилався суд першої
інстанції, з моменту отримання
стороною повідомлення про розірвання
Договору на підставі наданого
виконавцем звіту сторони з'ясовують
вартість виконаних робіт та здійснюють
кінцевий розрахунок на протязі 5
робочих днів, після підписання акта
виконаних робіт, закріплюючий
розірвання Договору та визначення
вартості роботи виконавця, з виплатою 50
% компенсації від суми гонорару.

Між тим зазначеним Договором не
визначений термін гонорару.

Зі змісту Договору вбачається, що
замовник потрібен сплатити виконавцю
тільки вартість виконаних робіт та
суму винагороди передбачену додатками
1 та 2 до Договору при настанні
зазначених вище відповідних обставин.

Таким чином суд першої інстанції не мав
законних підстав для задоволення цих
позовних вимог.

Що стосується задоволення позовних
вимог та стягнення з відповідача на
користь позивача 150 000 грн. на підставі
складеної розписки (а.с. 13).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

З тексту розписки, на яку посилався суд
першої інстанції, як на підставу не
виконання умов договору не вбачається,
що між сторонами укладений будь-який
договір. З вказаної розписки не
зрозуміло кому, за що повинен сплатити
ОСОБА_4 зазначену у розписці суму. На
має також посилань на зазначену
розписку та суму, яка в неї вказана, і в
Договорі про надання юридичних послуг.

Таким чином матеріалами справи не
підтверджується факт укладення
будь-якого договору або зобов'язання
відповідача перед позивачем
обумовленого в зазначеній розписці.

Більш того відповідно до змісту
позовної заяви позивач просив стягнути
на його користь заподіяні йому
матеріальні збитки, але з матеріалів
справи вбачається, що відповідач не
спричинив позивачу будь-які
матеріальні збитки.

При таких даних рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
позовних вимог та стягнення на користь
позивача 420 000 грн. та 150 000 грн. не можна
вважати законним та обґрунтованим, а
тому воно підлягає скасуванню з
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконатися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства. А за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги та стягуючи з
відповідача на користь позивача суму
вартості виконаних робіт в розмірі 5150
грн. відповідно до умов договору про
надання юридичних послуг обґрунтовано
послався на викладене вище, а також на
те, що з укладеного між сторонами
договору вбачається, що ОСОБА_4 був
ознайомлений з умовами зазначеного
договору, погодився з ними та підписав
їх та на розрахунок виконаних
робіт.(а.с. 17)

Даний факт та об'єм виконаних робіт
відповідач підтвердив в суді
апеляційної інстанції.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано задовольнив ці позовні
вимоги.

Крім того суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги
позивача в частині стягнення на її
користь моральної шкоди.

Оскільки суб'єктивна думка
відповідача, яка була висловлена в
брутальній, принизливій формі, що
принижує гідність, та ділову репутацію,
у присутності сторонніх осіб знайшло
підтвердження у судовому засідання, то
суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що вимоги ОСОБА_3 про стягнення
на її користь моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. І та ч. 2 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода полягає у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Особа (фізична або юридична) має право
вимагати компенсації завданої їй
моральної шкоди в будь-якому випадку
порушення її прав, незалежно від того,
чи передбачене таке право договором
або законом. Разом з тим, певними
нормативними актами прямо
передбачається можливість потерпілого
вимагати компенсації завданої йому
моральної шкоди, так у ЦК таке право
передбачено, зокрема, 611 ЦК України
тощо.

Відповідно до ст. 32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростувати недостовірну
інформацію про себе і членів своєї
сім'ї та права вимагати вилучення
будь-якої інформації.

Статті 297 та 299 ЦК України гарантують
право кожного громадянина на повагу до
його гідності, честі та недоторканості
ділової репутації. Цими ж нормами
гарантовано і право фізичної особи на
звернення до суду з позовом про захист
гідності, честі та ділової репутації.

Під діловою репутацією юридичної
особи, у тому числі підприємницьких
товариств, фізичних осіб - підприємців,
адвокатів, нотаріусів та інших осіб,
розуміється оцінка їх підприємницької,
громадської, професійної чи іншої
діяльності, яку здійснює така особа як
учасник суспільних відносин.

Між тим суд першої інстанції
задовольнив позовні вимоги на суду 30 000
грн., при цьому, врахувавши характер і
обсяг заподіяних позивачу моральних і
фізичних страждань, тих наслідків, які
настали для неї.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 р. № 4 (зі змінами
до пункту 9 внесеними постановою від
25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру - немайнових втрат(їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

На підставі наведеного та з
урахуванням всіх обставин справи
колегія суддів дійшла висновку, що
розмір відшкодування моральної шкоди
підлягає зменшенню.

Оскільки апеляційним судом частково
скасовано рішення суду першої
інстанції та в частині позовних
вимогах відмовлено, то колегія суддів
вважає необхідним зменшити розмір
стягнення з відповідача на користь
позивачки судових витрат пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду
міста Одеси від 27 січня 2014 року по
цивільній справі за позовною заявою
фізичної особи підприємця ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальних
збитків та моральної шкоди в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 суми боргу 570
000 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні позову фізичної
особи підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення матеріальних збитків в
розмірі 570 000 грн. - відмовити.

Рішення Київського районного суду
міста Одеси від 27 січня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. та
судових витрат в розмірі 3441 грн. -
змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 моральну
шкоду в розмірі 5000 грн. та судові
витрати в розмірі 30,8 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом 20 днів з дня
набрання рішенням суду законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.А.
Станкевич

О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков