Справа № 1313/3864/12
Головуючий у 1 інстанції: Павлів В.Р.
Провадження № 22-ц/783/2673/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4
звернулась з позовом про стягнення з
відповідача на її користь аліменти на
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 700
грн. щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Вирішено про
стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4
аліментів на утримання дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно в розмірі по 600
грн., який підлягає індексації
відповідно до закону, починаючи з 19.11.2012
року і до досягнення дитиною
повноліття.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів за один місяць допущено до
негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2
в дохід держави судовий збір в розмірі
214 грн. 60 коп.

Рішення суду оскаржив представник
відповідача за довіреністю. В
апеляційній скарзі зазначає, що при
ухваленні оскаржуваного рішення суд
неправильно застосував норми
матеріального права, не надав належної
оцінки наведеним у запереченні доводам
і обґрунтуванням, висновки суду не
відповідають обставинам справи, у
зв'язку з чим судом ухвалено
необґрунтоване рішення. Просить
рішення суду змінити і задовольнити
позов частково, стягнувши з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 аліменти на
неповнолітнього ОСОБА_5 у розмірі 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Свої вимоги мотивує
тим, що не заперечує проти обов'язку
утримувати своїх неповнолітніх дітей,
однак вважає, що розмір аліментів
визначений судом у 600 грн. є
необґрунтованим та завищеним.
Зазначає, що суд не в повній мірі
врахував положення ст. 182 СК України,
зокрема матеріальне становище
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Вказує на те, що з лютого 2007 року згідно
записів у трудовій книжці, ніде не
працює. 10.07.2010 року уклав шлюб з ОСОБА_6
та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син
ОСОБА_7, що стверджується свідоцтвом
про народження, а тому зобов'язаний
утримувати свою нову сім»ю. Крім цього
як було з'ясовано у суді першої
інстанції, ОСОБА_4 на даний час
перебуває у шлюбі з іншим чоловіком,
спільних дітей у них немає та обоє
працюють, а тому мають більше
можливості та джерел для належного
утримання сина сторін.

При розгляді справи апелянт доводи
апеляційної скарги підтримав.

Інші учасники не з»явились. Належно
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою, про що до справи
долучено розписки про отримання 28.03.2014
року судових повісток, про причини
неявки не повідомили. Колегія суддів
вважає можливим продовжувати розгляд
справи у їх відсутності .

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з
09.08.2005 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який 19 травня 2010
року розірваний, що стверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1.

Згідно Свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 у сторін народився син - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до наданої довідки МКП
«ЖКУ» №3903 від 25.10.2012 року ОСОБА_5, 2008 р.н.
проживає разом з матір»ю і знаходиться
на її утриманні, про що не заперечив
представник відповідача при розгляді
справи в апеляційній інстанції.

Способу виконання батьками обов'язку
утримувати дітей сторонами не
досягнуто.

Ухвалюючи рішення, суд вірно врахував
положення ст. 180, 182 СК України, за
змістом яких - батьки зобов"язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття. При визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров"я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров"я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Згідно із статтею 184 СК України якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

При цьому позивач зобов»язана довести
наявність отримання відповідачем
мінливих доходів, або одержання їх в
натурі в розмірах достатніх для
щомісячної сплати ним аліментів в
певній сумі, а відповідач подати докази
про його матеріальне становище,
наявність у нього інших дітей або
непрацездатних батьків чи інших
членів сім»ї, яких він зобов»язаний
утримувати або інші обставини, які
мають істотне значення для справи.

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач тривалий час немає
стабільних доходів, про що не заперечив
його представник при розгляді справи в
апеляційній інстанції. 10.07.2010 року
уклав шлюб із ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 у
них народився син ОСОБА_7, якому
відповідач також зобов»язаний
надавати утримання. Доказів, які б
свідчили про неможливість ОСОБА_2
надавати сину сторін утримання у
розмірі визначеному судом - відповідач
суду не надав.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК
України, під час вирішення будь-яких
питань щодо дітей, суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення,
максимально можливого урахування
інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Враховуючи обов»язок батьків
утримувати своїх неповнолітній дітей,
а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу
України і роз»яснення, що містяться у
п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05. 2006 року «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
за якими максимальний розмір
аліментів, які стягуються з боржника
не повинен перевищувати 50 відсотків
його заробітної плати /доходів/, а також
з врахуванням встановленого ст.7
Закону України «Про Державний бюджет
на 2014 рік» розмір мінімальної
заробітної плати / 1218 грн. /, колегія
суддів вважає, що судом обґрунтовано
визначено розмір аліментів в сумі 600
грн. щомісячно, що не перевищує 50%
розміру мінімальної заробітної плати.
Цією ж нормою встановлено розміри
прожиткового мінімуму на дитину
певного віку /до 6 років 1032 грн та від 6
до 18 років 1286 грн/, що також дає
підстави для висновку про визначення
судом відповідного розміру аліментів
на утримання дитини сторін з
врахуванням обов»язку матері дитини
надавати таке утримання.

Мотиви апеляційної скарги про
перебування позивачки у шлюбу з особою
та можливість останнього брати участь
в утриманні дитини сторін, не може
братись до уваги, оскільки обов»язок по
утриманню дітей закон покладає на
батьків.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач офіційно ніде не працює та
на його утриманні знаходиться нова
сім»я та малолітня дитина, яку він теж
зобов'язаний належно утримувати,
правильності висновків суду не
спростовують, оскільки судом при
визначенні розміру аліментів дані
обставини враховані та належно
оцінені. Колегія суддів враховує ту
обставину, що перебування у іншому
шлюбі та утримання нової сім»ї не
позбавляє обов'язку особи, яка за
законом зобов'язана утримувати дитину
сплачувати аліменти на утримання
дитини від попереднього шлюбу. При
зміні матеріального стану /погіршення
чи покращення/ відповідача, останній за
наявності належних доказів вправі
звернутись в суд з позовом про зміну
розміру аліментів визначених судом.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
відповідач, знаючи про свій обов'язок
утримувати дитину не заперечує проти
ухвалення рішення про стягнення 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, колегія суддів
вважає безпідставними та такими що не
відповідають вимогам закону виходячи з
наступного.

Так, чинним сімейним законодавством, а
саме ст.ст. 183, 184 СК України передбачено
визначення розміру аліментів у частці
від заробітку /доходу/ матері, батька
дитини або визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі при
наявності певних обставин. Визначення
розміру аліментів у процентному
відношенні до прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку закон не
передбачає. Ч. 2. ст. 182 СК України
передбачено, що мінімальний розмір
аліментів на одну дитину не може бути
меншим, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
за винятком випадків, передбачених
статтею 184 цього Кодексу. Тобто аналіз
даної статті передбачає, що
мінімальним розмір аліментів
визначений лише у частці від заробітку
/ст. 183/ не може бути меншим ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313, п.1 ч.1 314, ст.315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 10 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий

Судді