У х в а л а

ІМенем УКраїни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, про відшкодування
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Печерського районного суду м.
Києва від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди, посилаючись на те, що 15 червня 2013
року з вини відповідача було залито
його квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 3 грудня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що позивачем не доведено, що
розмір заподіяної йому шкоди внаслідок
залиття квартири становить 5465 грн,
оскільки від призначення у справі
будівельно-технічної експертизи, з
метою встановлення дійсної вартості
шкоди, він відмовився.

Однак повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого органом приватизації
державного житлового фонду
Старокиївського району м. Києва.

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві
власності ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 21 жовтня 2011
року.

З довідки комунального підприємства
«Хрещатик» вбачається, що в квартирі
АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_4 без
реєстрації.

Судом встановлено, що 15 червня 2013 року,
близько 4 години ранку, сталося залиття
квартири АДРЕСА_1, в результаті якого: у
коридорі на стінах та стелі пошкоджені
шпалери; у ванній кімнаті на стелі по
стику панелей спостерігається
часткове відшарування
водоемульсійного фарбування; на кухні
на стелі над рукомийником та по стику
панелей спостерігається незначне
відшарування водоемульсійного
фарбування; у житловій кімнаті на стелі
по стику панелей, з переходом на стіну
суміжну з кухнею, спостерігаються
відшарування шпалер. За даним фактом 15
червня 2013 року працівниками
комунального підприємства «Хрещатик»
складено відповідний акт, з якого
вбачається, що залиття даної квартири
відбулося внаслідок протікання крану,
влаштованого біля душової кабіни в
квартирі АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності відповідачу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Звертаючись до суду з позовом про
відшкодування майнової шкоди позивач
обґрунтовував її розмір у сумі 5465 грн
розрахунком, складеним ним особисто на
підставі прайс-листа цін на ремонтні
роботи у м. Києві, роздрукованого з
інтернету.

При цьому на підтвердження характеру і
обсягу робіт, які необхідно провести
для ремонту квартири, він посилався на
вказані в акті площі пошкоджень,
оздоблення, що було пошкоджене, а також
вартість матеріалів для відновлення
попереднього стану квартири.

Доказів на спростування наданих
позивачем розрахунків позивач не
надав.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо за
своїм внутрішнім переконанням.
Результати оцінки доказів
відображаються в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

В порушення зазначених норм
процесуального права суди дійшли
помилкового висновку, що розрахунок
наданий ОСОБА_3 є неналежним та
недопустим доказом про розмір шкоди,
завданої йому внаслідок залиття
квартири.

Вирішуючи спір, суди ніякої оцінки
наданому розрахунку не дали, не
звернули уваги на те, що відповідачем
не спростовувався обсяг пошкоджень і
об'єм робіт, а також їх вартість, яку
визначив позивач.

Таким чином, встановивши, що з вини
відповідача затоплено квартиру
позивача, суди відмовили у стягненні на
його користь на відновлення квартири
коштів.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим оскаржувані судові рішення не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 3 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 23 січня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук