Справа № 149/432/14-ц Провадження №
22-ц/772/1549/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Олійник І. В.Категорія: 37
Доповідач: Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого: Голота
Л.О.,

суддів:
Міхасішин І.В., Войтко Ю.Б.,

при секретарі: Куленко
О.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_3 подану через його
представника ОСОБА_2 на рішення
Хмільницького міськрайонного суду
Вінницької області від 25.03.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Територіальної громади в особі
Вишеньківської сільської ради
Хмільницького району про визнання
права власності на спадкове майно ,-

ВСТАНОВИЛА:

14.02.2014 року до суду з позовом звернувся
ОСОБА_3

У своєму позові зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла його мати
ОСОБА_4, після неї залишилось спадкове
майно, а саме будинок АДРЕСА_1;
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0, 2500 га та для ведення
особистого селянського господарства
площею 0, 2000 га. за тією ж адресою. Він є
спадкоємцем першої черги та
спадкоємцем за заповітом від 23.01.1995
року. Факт прийняття ним спадщини після
смерті матері встановлено рішенням
Хмільницького міськрайонного суду від
25.11.2004 року. Оскільки спадкодавцем не
було належним чином здійснено
реєстрацію нерухомого майна, внаслідок
чого позивач не може оформити спадщину
через нотаріальну контору , просив
визнати за ним права власності в
порядку спадкування за заповітом на
житловий будинок АДРЕСА_1 та земельні
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
площею 0, 2500 га та для ведення
особистого селянського господарства
площею 0, 2000 га. за тією ж адресою.

Ухвалою суду від 20.03.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 в частині визнання права
власності на земельну ділянку площею
0,2500 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку
залишено без розгляду на підставі
вимог п.5ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 20.03.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково. Визнано за ОСОБА_3 в порядку
спадкування за заповітом, право
власності на спадкове майно , а саме:
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, а також відповідні
господарські будівлі та споруди, що
належали ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року. В решті позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції в частині відмови у
визнанні права на право на земельну
ділянку позивач , через свого
представника подав апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати в цій частині
рішення міськрайонного суду,
посилаючись на неповноту з»ясування
судом обставин, що мають значення для
справи і неправильне застосування
судом норм матеріального і
процесуального права та постановити в
цій частині нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 309 ЦПК України передбачає
вичерпний перелік підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення .

Підставами часткового скасування
рішення Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 25.03.2014 року
на думку колегії суддів є:

- неповне з»ясування районним судом
обставин справи;

- порушенням норм матеріального та
неправильне застосування норм
процесуального права .

Частина 1 статті 303 ЦПК України
передбачає, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апелянт оскаржує рішення суду
першої інстанції в частині відмови
йому у задоволенні позовної вимоги про
визнання за ОСОБА_3, в порядку
спадкування за заповітом права на
право на земельну ділянку для ведення
особистого підсобного господарства,
площею 0,20 га., за адресою: АДРЕСА_1, що
передані у приватну власність ОСОБА_4
згідно рішення 13 сесії 21 скликання від
14.12.1993 року Вишенківської сільської
ради Хмільницького району.

Відмовляючи у задоволенні
вищезазначеної вимоги суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено її обґрунтованість з
посиланням на докази, оскільки
відповідно до наявної у справі виписки
з рішення сільської ради від 14.12.1993 року
не вбачається на яких умовах надано
вказану земельну ділянку та її цільове
призначення.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено,
що 23.01.1995 року ОСОБА_4 на випадок своєї
смерті зробила розпорядження за яким,
все її майно заповіла ОСОБА_3 /а.с.14/

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 померла .

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від 25.11.2004 року
встановлено факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року, являється матір»ю ОСОБА_3
Встановлено факт прийняття ним
спадщини шляхом фактичного володіння і
управління спадковим майном після
смерті ОСОБА_4 Виділено ОСОБА_3,
визнавши за ним право власності в
порядку спадщини за заповітом на
земельний пай розміром 5,19 га вартістю 50
263 грн.45 коп. відповідно до плану в
державному акті на право приватної
власності на землю на ім.»я ОСОБА_4 № 159 ,
майновий пай розміром 2 624 грн. та
грошові заощадження.

Як вбачається з довідки № 79 від 20.03.2014
року за підписом сільського голови
Вишенківської сільської ради згідно
рішення 13 сесії 21 скликання від 14.12.1993
року Вишенківської сільської ради
ОСОБА_4 передавалась у приватну
власність земельна ділянка загальною
площею 0,4500 га., в тому числі 0,2500 га. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, та 0, 2000 га для
ведення особистого селянського
господарства за адресою: АДРЕСА_1.
Державні акти на земельні ділянки не
видавались. /а.с. 37/.

Статтею 1218 ЦК України ( в редакції,
що діяла на час відкриття спадщини)
встановлено, що до складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинились
внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі земельну
ділянку є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя не
набула права власності на земельну
ділянку, а тому позивач також не
набуває на неї право власності у
порядку спадкування.

У судовому засіданні представник
апелянта пояснив, що вимоги про
визнання права власності на земельні
ділянки ним не заявлялись, так як
позивач усвідомлював, що державні акти
покійною ОСОБА_4 отримано не було, а
тому просив суд визнати право на
виникнення права на спадщину, на що
міськрайонний суд уваги не звернув.

Згідно п 3 ст.1296 ЦК України відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину.

Таким чином , до спадкоємця перейшло
лише визначене майнове право, яке
належало спадкодавцеві на час
відкриття спадщини, тобто у позивача
виникло право на спадщину, яке
пов»язується з її прийняттям, як
майнового права.

Висновок суду про відсутність у
рішенні сільської ради від 14.12.1993 року
умов надання земельних ділянок та її
цільового призначення, спростовується
довідкою сільської ради від 20.03.2014 року
та випискою з рішення 13 сесії 21
скликання від 14.12.1993 року у яких
зазначено, що земельні ділянки
передавались ОСОБА_4 у приватну
власність, 0,2000 га. з яких , для ведення
особистого підсобного ( селянського
господарства).

За таких обставин, рішення суду не може
залишатись в силі , оскільки
постановлене при неповному
з»ясуванні судом обставин справи та
з порушенням норм матеріального та
неправильним застосуванням норм
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання за
ним права на спадщину на земельну
ділянку для ведення особистого
підсобного господарства, площею 0,20 га.,
за адресою: АДРЕСА_1, що передана у
приватну власність ОСОБА_4 згідно
рішення 13 сесії 21 скликання від 14.12.1993
року Вишенківської сільської ради
Хмільницького району підлягають
задоволенню з підстав їх доведеності
та відповідності обраному способу
захисту вимогам закону.

На підставі ст.ст. 1216. 1218,1296 ЦК
України, керуючись ст.ст.
303,304,307,309,314,316,317,319 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 подану
через його представника ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Хмільницького
міськрайонного суду Вінницької
області від 25.03.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до Територіальної
громади в особі Вишеньківської
сільської ради Хмільницького району
про визнання права власності на
спадкове майно в частині відмови у
задоволенні вимоги про визнання за
ОСОБА_3 , в порядку спадкування за
заповітом, права на право на земельну
ділянку для ведення особистого
підсобного господарства, площею 0,20 га.,
за адресою: АДРЕСА_1, що передана у
приватну власність ОСОБА_4 згідно
рішення 13 сесії 21 скликання від 14.12.1993
року Вишенківської сільської ради
Хмільницького району скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення,
яким визнати за ОСОБА_3 право на
спадщину за заповітом земельної
ділянки для ведення особистого
підсобного господарства, площею 0,20 га.,
за адресою: АДРЕСА_1, що передана у
приватну власність ОСОБА_4 згідно
рішення 13 сесії 21 скликання від 14.12.1993
року Вишенківської сільської ради
Хмільницького району.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
Голота Л.О.

Судді: /підпис/
Міхасішин
І.В.

/підпис/
Войтко
Ю.Б.

З ОРИГІНАЛОМ ВІРНО: