________________________________________________________________________
____________________________________________________________
Справа № 520/3752/14-ц
Провадження № 2/520/3935/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.06.2014 року Київський
районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Реви
С.В.,

при секретарі
Бродецькій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Одеса
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
ОСОБА_3, який діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним, визначення
часток у спільній власності та
визнання права власності в порядку
спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_3, який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, суд, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
вказаним позовом, в якому просить суд
визнати дійсним договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири, загальною площею 36,1 кв.м.,
житловою площею 17,4 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного 30 травня 1996 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла від себе
особисто та в її інтересах,
зареєстрованого на Одеській товарній
біржі в Журналі реєстрації договорів
купівлі-продажу нерухомості за
реєстраційним № 14619 від 30 травня 1996
року; визначити, що розмір часток
співвласників, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
її, у спільній сумісній власності
відносно АДРЕСА_1 є рівними та
складають по 1/3 частини за кожним
співвласником; визнати за нею право
власності на 1/3 частину АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8, 1959 року
народження, та право власності на 1/6
частину вказаної квартири в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9, 1969 року
народження, а з урахуванням належної їй
1/3 частини визнати за нею право
власності на 5/6 частин АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у
зареєстрованому шлюбу, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася позивачка
ОСОБА_1.

29 листопада 2005 року шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано, в
подальшому ОСОБА_9, а саме 10 березня 2006
року, зареєструвала шлюб з
відповідачем ОСОБА_3, після чого
перейшла на прізвище «ОСОБА_9».

Під час перебування ОСОБА_9 та
ОСОБА_3 у шлюбних відносинах,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька -
ОСОБА_4.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 померла,
після чого відкрилась спадщина на
частину АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 є
батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чоловік -
ОСОБА_3, й діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
але ніхто не звертався до нотаріальної
контори для прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_8,
після чого відкрилась спадщина на
частину АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8 є мати - ОСОБА_5 та донька -
ОСОБА_1, але ОСОБА_5 не
звернулася до нотаріальної контори для
прийняття спадщини.

13 серпня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до Третьої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 та
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8, однак нотаріус відмовив їй в
оформлені спадкових прав на АДРЕСА_1,
оскільки договір купівлі-продажу не
був нотаріально посвідченим та договір
не містить частки співвласників.

При цьому, ОСОБА_1 зазначає, що
АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
яка діяла від себе особисто та в її
інтересах, у ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу, який був
зареєстрований на Одеській товарній
біржі за реєстраційним № 14619 від 30
травня 1996 року.

06 червня 1996 року ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 зареєстрували зазначений
договір купівлі-продажу в КП «Одеське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації об'єктів нерухомості» за
№ 298 стр. 95 кн. 21к.

При укладені договору
купівлі-продажу між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не
було угоди про встановлення розміру
часток у квартирі та у зв'язку з їх
смертю таке виділення не можливо
зробити, а згідно із законодавством
частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, тобто
АДРЕСА_1 належала ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 в рівних частках та складали по
1/3 частини за кожним співвласником.

На підставі вищевказаного, ОСОБА_1
звернулась до суду із відповідним
позовом.

Під час розгляду справи ОСОБА_3,
який діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_4, звернувся до суду із зустрічним
позовом, в якому просить суд визнати за
ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину
АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року
ОСОБА_9, 1969 року народження.

Зустрічний позов обґрунтований
тим, що 10 березня 2006 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_9 було укладено шлюб, під час
перебування в якому народилася донька -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 померла,
після чого відкрилась спадщина на
частину АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 є
батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чоловік -
ОСОБА_3, й діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_1,
але ніхто не звертався до нотаріальної
контори для прийняття спадщини.

13 серпня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до Третьої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9,
однак нотаріус відмовив їй в оформлені
спадкових прав на АДРЕСА_1, оскільки
договір купівлі-продажу не був
нотаріально посвідченим та договір не
містить частки співвласників.

Однак, ОСОБА_3 вважає, що малолітня
ОСОБА_4 має право на 1/6 частину АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9, 1969 року
народження.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 первісний позов підтримала та
просила суд його задовольнити з
підстав, викладених у позові.
Зустрічний позов ОСОБА_3, який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4, визнала
та не заперечувала проти його,
пояснивши, що малолітня ОСОБА_4 дійсно
має право на 1/6 частину АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9, 1969 року
народження.

Відповідач ОСОБА_3, який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_4,
первісний позов визнав та не
заперечував проти його задоволення.
Зустрічний позов підтримав та просив
суд його задовольнити з підстав,
викладених у позові.

Відповідачка ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилася, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлялася
належним чином, однак надала суду
заяву, в якій пред'явлені позови
визнала й не заперечувала проти їх
задоволення та просила суд справу
розглядати за її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, однак надав суду заяву,
в якій пред'явлені позови визнав й не
заперечував проти їх задоволення та
просив суд справу розглядати за його
відсутністю.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове
засідання не з'явилася, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлялася
належним чином, однак надала суду
заяву, в якій пред'явлені позови
визнала й не заперечувала проти їх
задоволення та просила суд справу
розглядати за її відсутністю.

Інші учасники процесу у судове
засідання не з'явились, хоча про час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, однак про причини
неявки суд не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та надані докази, з урахуванням
письмових пояснень ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_5, суд вважає, що позовні вимоги
первісного й зустрічного позову
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебували у
зареєстрованому шлюбу.

Від цього шлюбу у ОСОБА_8 та ОСОБА_9
народилася донька - позивачка ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2
від 25 лютого 1992 року.

Положеннями ст. 224 ЦК УРСР, який
був чинним до 01 січня 2004 року,
встановлено, що за договором
купівлі-продажу продавець
зобов'язується передати майно у
власність покупцеві, а покупець
зобов'язується прийняти майно і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 128 ЦК УРСР
передбачено, що право власності (право
оперативного управління) у набувача
майна за договором виникає з моменту
передачі речі, якщо інше непередбачено
законом або договором.

30 травня 1996 рокуна Одеській
товарній біржі між ОСОБА_8, ОСОБА_9,
яка діяла від себе особисто й в
інтересах малолітньої ОСОБА_1, з одного
боку та ОСОБА_2 з другого боку, уклали
договір купівлі-продажу нерухомого
майна за № 14619, відповідно до якого
ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка
діяла від себе особисто й в інтересах
малолітньої ОСОБА_1, придбали
однокімнатну квартиру, загальною
площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м.,
яка знаходиться за адресою:АДРЕСА_1.

В подальшому ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
малолітня ОСОБА_1 вселилися в зазначену
квартиру, ОСОБА_2 будь-яких претензій з
приводу виконання договору
купівлі-продажу не пред'являла, право
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та малолітньої ОСОБА_1
на квартиру не оспорювала.

06 червня 1996 року ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_1 своє право власності на АДРЕСА_1
зареєстрували в КП «Одеське міське
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації об'єктів нерухомості» за №
298 стр. 95 кн.21к.

За приписами ст. 227 ЦК УРСР, що діяв
на день укладення договору відчуження
квартири визначено, що договір
купівлі-продажу нерухомого майна
повинен бути нотаріально посвідчений,
якщо хоча б однією з сторін є
громадянин. Недотримання форми
договору тягне його недійсність.

Але згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України,
якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.

Оскільки 30 травня 1996 року сторони
домовились щодо усіх істотних умов
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 і це підтверджується
письмовими доказами, а надалі
відбулося його повне виконання, суд
вважає, що даний договір
купівлі-продажу має бути визнано
дійсним.

Положеннями ч. 4 ст. 334 ЦК України
передбачено, що права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 368 ЦК України
встановлено, що спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

За приписами ч. 1 та 2 ст. 370 ЦК
України визначено, що співвласники
мають право на виділ у натурі частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності. У разі виділу частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
кожного із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.

Майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними (ч. 1 ст. 372 ЦК України). У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Як вже судом було встановлено,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка діяла від себе
особисто й в інтересах малолітньої
ОСОБА_1, придбали АДРЕСА_1, яку в
подальшому вселилися, однак договором
купівлі-продажуне було визначено
розмір частки кожного із
співвласників.

При цьому, в матеріалах справи
відсутні дані про наявність між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, яка діяла від себе
особисто й в інтересах малолітньої
ОСОБА_1, домовленості щодо розміру їх
часток.

З огляду на вищевказане, суд
дійшов до висновку, що частки ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_1 щодо АДРЕСА_1 були
рівними та складали по 1/3 частині за
кожним співвласником.

29 листопада 2005 року шлюб між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було розірвано, про що
29 листопада 2005 року зроблено
відповідний актовий запис в Книзі
розірвань шлюбів за № 938, вказане
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданого 09 лютого 2006
року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Київського районного
управління юстиції м. Одеси.

10 березня 2006 року ОСОБА_9
зареєструвала шлюб з ОСОБА_3, після чого
ОСОБА_9 перейшла на прізвище «ОСОБА_9»,
про що зроблено відповідний актовий
запис за № 161, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, яке видане 10
березня 2006 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану Київського
районного управління юстиції м. Одеси.

Під час перебування ОСОБА_9 з
ОСОБА_3 у шлюбних відносинах,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася донька -
ОСОБА_4, про що 30 травня 2006 року зроблено
відповідний актовий запис за № 719,
вказане підтверджується свідоцтвом
про народження, виданого 30 травня 2006
року Відділом реєстрації актів
цивільного стану Київського районного
управління юстиції м. Одеси.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 померла,
про що складено відповідний актовий
запис № 7295, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, яке видане
ІНФОРМАЦІЯ_6 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану у
м. Одесі Одеського міського
управління юстиції.

Положеннями ст. 1217 ЦК України
передбачено, що спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом. До складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1258 ЦК України
встановлено, що спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово. У першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї (ч 3 ст. 1268 ЦК України).

Після смерті ОСОБА_9, відкрилась
спадщина на майно, а саме на 1/3 частину
АДРЕСА_1, при цьому розмір цієї частки
було встановлено судом вище.

Спадкоємцями першої черги після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9 є
батьки - ОСОБА_6 та ОСОБА_7, чоловік -
ОСОБА_3, й діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_1, але
ніхто у встановлений законом
шестимісячний строк не звернувся до
нотаріальної контори для прийняття
спадщини, однак ОСОБА_1 була
зареєстрована за адресою матері на
день її смерті.

13 серпня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до Третьої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9,
однак нотаріус відмовив їй в оформлені
спадкових прав на частину АДРЕСА_1,
оскільки договір купівлі-продажу не
був нотаріально посвідченим та договір
не містить частки співвласників.

Однак, суд вважає, що ОСОБА_1
фактично прийняла спадщину, оскільки
вона проживала разом з матір'ю ОСОБА_9
та була зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, до її смерті та продовжує
проживати й після її смерті.

При цьому, на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК
України, малолітня ОСОБА_4 також
вважається такою, що прийняла спадщину
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року матері
ОСОБА_9.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
своїх заявах пред'явлені позови
визнали й не заперечували проти їх
задоволення, тобто відмовились від
прийняття спадщини, а відповідач
ОСОБА_3 не заперечував проти
задоволення позовних вимог ОСОБА_1, так
й сама ОСОБА_1 не заперечувала проти
зустрічного позову.

Таким чином, судом встановлено, що
на спадкове майно у вигляді 1/3 частини
АДРЕСА_1, яке відкрилось після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9, претендують
дві особи, а саме старша донька - ОСОБА_1
та малолітня - ОСОБА_4, а частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними, що вбачається з ч. 1
ст. 1267 ЦК України.

Виходячи з цього, суд вважає, що
ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_4 мають право
на спадкове майно у вигляді 1/6 частини
АДРЕСА_1.

Між тим, ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер
ОСОБА_8, після чого відкрилась спадщина
на майно, а саме на 1/3 частину АДРЕСА_1,
при цьому розмір цієї частки було
встановлено судом вище.

Спадкоємцями першої черги після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8 є мати - ОСОБА_5 та донька -
ОСОБА_1, але ОСОБА_5 не звернулася
до нотаріальної контори для прийняття
спадщини.

У встановлений законом строк,
ОСОБА_1 звернулася до Третьої Одеської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8,
однак нотаріус відмовив їй в оформлені
спадкових прав на частину АДРЕСА_1,
оскільки договір купівлі-продажу не
був нотаріально посвідченим та договір
не містить частки співвласників.

Відповідачка ОСОБА_5 у своїй заяві
пред'явлений позов ОСОБА_1
визнала й не заперечувала проти його
задоволення, тобто фактично ОСОБА_5
відмовилась від прийняття спадщини,
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8.

Оскільки договір купівлі-продажу
судом визнано дійсним та визначено
частки співвласників АДРЕСА_1, тому
слід визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/3 частину АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_5 року ОСОБА_8, 1959 року
народження.

При цьому суд вважає за
необхідним визнати за ОСОБА_1 право
власності на 5/6 частин однокімнатної
квартири, загальною площею 36,1 кв.м.,
житловою площею 17,4 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виходячи з належної їй 1/3 частини на
підставі договору купівлі-продажу, 1/3
частини в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8, 1959 року народження, а також 1/6
частини в порядку спадкування за
законом післясмерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року
ОСОБА_9.

Отже, з огляду на вищевказане,
оцінивши всі доводи у їх сукупності, з
урахуванням письмових пояснень
відповідачем ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги первісного позову та
зустрічного є обґрунтованими та
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 80, 88, 212-215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 209, 220,
355-357, 370-372, 392, 655, 657, 1216-1218, 1220-1224, 1226, 1261, 1266,
1268-1269 ЦК України, ст.ст. 224, 225, 227 ЦК
України (1963 року), постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу однокімнатної
квартири, загальною площею 36,1 кв.м.,
житловою площею 17,4 кв.м., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного 30 травня 1996 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_8, ОСОБА_9, яка діяла від себе
особисто та в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_1, зареєстрованого на
Одеській товарній біржі в Журналі
реєстрації договорів купівлі-продажу
нерухомості за реєстраційним № 14619 від
30 травня 1996 року.

Визначити, що розмір часток
співвласників ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_1
у спільній сумісній власності на
однокімнатну квартиру, загальною
площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, є
рівними та складають по 1/3 частини за
кожним співвласником.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 року
ОСОБА_8, 1959 року народження, та право
власності на 1/6 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року
ОСОБА_9, 1969 року народження, а з
урахуванням належної 1/3 частини
визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/6
частин однокімнатної квартири,
загальною площею 36,1 кв.м., житловою
площею 17,4 кв.м., яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3, який діє
в інтересах малолітньої ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
право власності на 1/6 частину
однокімнатної квартири, загальною
площею 36,1 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м.,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 року ОСОБА_9, 1969 року
народження.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання через Київський
районний суд міста Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Рева С. В.