Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1918/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 11 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
третя особа - МКП «Основаніє» про
усунення перешкод у володінні та
користуванні квартирою, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у володінні та користуванні
квартирою, в якому зазначила, що вона є
власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1,
інша ? частина квартири належить
відповідачу ОСОБА_2, яка чинить їй
перешкоди в проживанні та користуванні
її часткою квартири. Домовитися про
спільне розпорядження квартирою їй не
вдалося. У зв'язку з вищевикладеним
позивач просила усунути перешкоди у
користуванні майном, яке складає ?
частку квартири АДРЕСА_1 шляхом
вселення її в квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 11
березня 2014 року позов задоволено.
Зобов'язано вселити ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 243 грн.60
коп.

На вказане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на його незаконність, невідповідність
висновків суду обставинам справи, не
застосування норм матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на
підставі нотаріально посвідченого
договору дарування, укладеного 16.10.2013
року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, є
власницею 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.
Власницею іншої 1/2 частки зазначеної
квартири є ОСОБА_2

Згідно з висновком дільничного
інспектора міліції
Орджонікідзевського РВ ЗМУ ГУМВС
України в Запорізькій області Клименко
Н.В. від 23.11.2013р. була проведена
перевірка заяви ОСОБА_3 про те, що
ОСОБА_2 не впускає її в квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідачка цього факту не
спростовувала.

Задовольняючи позов ОСОБА_7 та
вселяючи її в спірну квартиру, суд
виходив із того, що остання є
співвласником цієї квартири, а тому має
рівне право з іншим співвласником щодо
правомочностей з володіння,
користування та розпорядження своєю
часткою в квартирі, зокрема, на
проживання в цій квартирі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не
оспорюючи право власності позивача на
частку в квартирі, вказує на те, що
ОСОБА_3 ніколи не проживала в цій
квартирі, не була в ній зареєстрована,
не є членом її сім»ї, в неї мається інше
житло, квартира має дві суміжні
кімнати, тому вважає неможливим
вселення позивача в квартиру. Вважає
також, що ОСОБА_3 з урахуванням вказаних
обставин обрала невідповідний спосіб
захисту, вказуючи, що на її думку,
спірні правовідносини можливо було б
вирішити шляхом припинення частки
одного із співвласників за позовом
іншого у відповідності до вимог ст. 365
ЦК України із попереднім внесенням на
депозит вартості частки у спільному
майні.

Проте такі ствердження апелянта не
ґрунтуються на вимогах законів, що
регулюють право власності.

Статтею 41 Конституції України
гарантовано кожному громадянину
України право володіти, користуватись
і розпоряджатись своєю власністю.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
власності є непорушним.

Аналогічні положення закріплені у
статті 321 ЦК України, згідно якої ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності чи обмежений у його
здійсненні.

До правомочностей власника у
відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України
належать права володіння, користування
та розпоряджання свої майном.

Відповідно до ч. З ст. 319 ЦК України усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав. За правилами ст.
358 ЦК України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Згідно ст.391 ч.1 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що
дійсно ОСОБА_3 до квітня 2014р. була
зареєстрована та проживала в іншій
квартирі, а також не є членом сім»ї
ОСОБА_2, але ці обставини ніяким чином
не обмежують її права щодо свого майна,
зокрема, і щодо його використання за
призначенням, тобто для вселення і
проживання у квартирі. Те, що між
співвласниками не визначено порядок
користування квартирою, також не є
перешкодою для цього.

З аналізу вищевказаних норм чинного
законодавства щодо права власності на
майно та правомочностей власника, суд
першої інстанції дійшов обґрунтованих
висновків, що заперечення
відповідачки про неможливість
сумісного використання спірної
квартири є неприйнятними, оскільки
кожному із співвласників належить по 1/2
частці квартири та за вимогами ч. З ст.
319 ЦК України усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Ті факти, що відповідач чинить
перешкоди позивачу в користуванні
власністю, підтверджуються вже самим
фактом її заперечення можливості
вселення позивача до спірної квартири,
а також зверненням ОСОБА_3 з цього
питання до правоохоронних органів.

З приводу неналежно обраного способу
захисту колегія зазначає, що саме
особі, права якої порушені, належить
право обрати відповідний спосіб
захисту свого порушеного права, яким,
серед інших, у відповідності до ст. 391 ЦК
України, є право вимагати усунення
перешкод у здійсненні права власності.
А отже, обраний позивачем спосіб
захисту врегульовано законом, і тому не
може бути позивачу нав»язано інший
спосіб, який відповідач вважає більш
прийнятним для себе.

Крім того, відповідач як співвласник
квартири сама не позбавлена можливості
звернутись з позовом до ОСОБА_3 для
вирішення питання між ними як
співвласниками у запропонований нею
спосіб, тобто за вимогами статті 365 ЦК
України. .

За викладених обставин, колегія вважає,
що суд дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
порушені права позивача підлягають
захисту та задовольнив позов. Підстав
для задоволення апеляційної скарги
колегія не вбачає, тому у відповідності
до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 11
березня 2014 року у цій справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.