Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/2858/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої Талько О.Б.,

суддів: Косигіної Л.М., Григорусь Н.Й.,

при секретарі Трохимчук Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за апеляційною скаргою
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Житомирській області
на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 7 травня 2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом, в обґрунтування
якого зазначив, що з 28 вересня 1981 року
працював на різних інженерно-технічних
посадах в Управлінні Міністерства
внутрішніх справ України в
Житомирській області. З 12 січня 1998 року
він був переведений на посаду інженера
енергомеханічного сектору
автогосподарства. Наказом від 5 червня
2012 року позивача звільнено з роботи на
підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Своє
звільнення вважає незаконним, оскільки
при скороченні штату не було враховане
його переважне право на залишення на
роботі, а саме наявність у нього більш
високої кваліфікації та безперервного
стажу роботи, порівняно з іншими
працівниками. Окрім того, відповідачем
не врахована та обставина, що на момент
звільнення на його утриманні
перебувало двоє неповнолітніх дітей.

Враховуючи вищезазначене,
позивач просив поновити його на роботі
у відділі ресурсного забезпечення
УМВС України в Житомирській області та
стягнути з відповідача середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 2784 грн. 18 коп.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 7 травня
2013 року позов задоволено.

Поновлено позивача на роботі у
відділі ресурсного забезпечення УМВС
України в Житомирській області.

Стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_1 заробітну плату за час
вимушеного прогулу в сумі 27841 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову.

Апелянт, зокрема, зазначає, що
звільнення позивача відбулось з
дотриманням вимог трудового
законодавства. ОСОБА_1 не мав
переважного права на залишення на
роботі, оскільки наказом начальника
УМВС України в Житомирській області
від 20 березня 2012 року його притягнуто
до дисциплінарної відповідальності та
оголошено догану.

Окрім того, поновлюючи позивача
на роботі у відділі ресурсного
забезпечення,

поза увагою суду залишилась та
обставина, що зазначений відділ
існував в апараті управління до липня
2011 року. В той же час, ОСОБА_1 працював у
автотранспортному господарстві, який
був структурним підрозділом УМВС
України в Житомирській області, та
жодного відношення до апарату
управління не мав.

В судовому засіданні представник
УМВС України в Житомирській області
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі.

Позивач в судовому засіданні
зауважив, що наявність у нього
дисциплінарного стягнення не має
правового значення при вирішенні
питання щодо переважного права на
залишення на роботі, порівняно з іншими
працівниками. Фактично
енергомеханічний сектор був
реорганізований у технічну групу.
Відповідач мав можливість
запропонувати йому посади майстра чи
слюсаря у авторемонтній майстерні,
інженера або ж техніка у технічній
групі, проте не зробив цього,
запропонувавши йому лише посаду
прибиральника.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

При вирішенні спору суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має переважне порівняно з іншими
працівниками право на залишення на
роботі, враховуючи більш високу
кваліфікацію, тривалий безперервний
стаж роботи та наявність на його
утриманні двох неповнолітніх дітей.

Колегія суддів не погоджується з
таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

За правилами ст.42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності
праці та кваліфікації перевага в
залишенні на роботі надається, зокрема:
сімейним - за наявності двох і більше
утриманців, працівникам з тривалим
безперервним стажем роботи на даному
підприємстві, установі, організації.

Згідно з роз'ясненнями, які
містяться у п.19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 6
листопада 1992 року №9, розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п.1 ст.40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема: ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників; чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника; які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, а також докази про
те, що працівник відмовився від
переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника за
його згодою на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації;
чи не користувався працівник
переважним правом на залишення на
роботі та чи попереджався він за два
місяці про наступне вивільнення.

В судовому засіданні
встановлено, що сторони перебували у
трудових відносинах з 28 вересня 1981 року
й по 5 червня 2012 року, коли позивача
згідно з наказом від 31 травня 2012 року
було звільнено з посади інженера
енергомеханічного сектору
автогосподарства, підпорядкованого
УМВС України в Житомирській області, на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом начальника УМВС України в
Житомирській області від 28 березня 2012
року за №83 внесені зміни у штатний
розклад Управління. Зокрема,
ліквідовано енергомеханічний сектор
та створені нові підрозділи:
авторемонтна майстерня, до складу якої
введені посади майстра та трьох
слюсарів; технічна група, до складу
якої введені посади інженера, техніка,
а також інженера з
матеріально-технічного забезпечення.

Позивач був ознайомлений зі
змістом зазначеного наказу 2 квітня 2012
року, про що свідчить його підпис ( а.с.
38).

На засіданні профспілкового
комітету первинної профспілкової
організації УМВС України в
Житомирській області було надано згоду
на звільнення позивача, про що свідчить
витяг з протоколу від 17 травня 2012 року (
а.с. 41).

Матеріали справи також містять
дані про те, що 29 травня 2012 року
позивачеві запропонована робота на 0,75
ставки прибиральника службових
приміщень комунально-експлуатаційного
сектору УМВС України в Житомирській
області, від якої він відмовився (а.с. 39).

Наявний в матеріалах справи витяг
з наказу від 6 квітня 2012 року за №63-ос
свідчить про те, що на введені у штат
посади були призначені особи, які
раніше виконували обов'язки
інженерно-технічних працівників
Управління.

Зокрема, на посаду інженера з
матеріально-технічного забезпечення
технічної групи автогосподарства
призначено ОСОБА_2, попередньо
звільнивши його з посади провідного
інженера енергомеханічного сектору
автогосподарства. На посади слюсарів з
ремонту автомобілів авторемонтної
майстерні автогосподарства призначено
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, звільнивши їх
з попередньої роботи слюсарів в
Управлінні. На посаду техніка у
технічну групу призначений ОСОБА_6,
після його звільнення з посади
механіка автогосподарства. ОСОБА_7,
який раніше обіймав посаду завідувача
складу автозапчастин
автогосподарства, призначений
майстром авторемонтної майстерні. На
посаду інженера технічної групи
призначений ОСОБА_8 після його
звільнення з посади техніка
енергомеханічного сектору.

Судом також встановлено, що
наказом начальника УМВС України в
Житомирській області від 20 березня 2012
року за №252 позивачеві оголошено
догану за недотримання законодавства з
питань охорони праці, грубе порушення
правил пожежної безпеки та
безвідповідальне ставлення до
виконання службових обов'язків.
Зазначений наказ був оголошений в
присутності позивача, який відмовився
від підпису про ознайомлення зі
змістом цього документа, що
підтверджується актом від 22 березня 2012
року ( а.с.44). Даний наказ не
оскаржувався ОСОБА_1 та є чинним.

З наданих представником УМВС
України в Житомирській області
особових справ ОСОБА_1 та працівників,
які були прийняті на роботу згідно з
наказом від 6 квітня 2012 року,
вбачається, що позивач має більш
тривалий безперервний стаж роботи в
Управлінні. Проте, та обставина, що його
було притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, виключає можливість
застосування до спірних правовідносин
положень ст. 42 КзпП України, оскільки
однією із істотних ознак, яка дає право
на переважне залишення на роботі, є
дисциплінованість працівника.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового,- про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313,
314,316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Житомирській області задовольнити .

Рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 7 травня 2013 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до УМВС України в
Житомирській області про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуюча
Судді: