АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/2859/14
Справа: № 619/3420/13-ц
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» на рішення
Дергачівського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль», треті особи:
приватний нотаріус Дергачівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання Генеральної кредитної
угоди та кредитних договорів
недійсними, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_3 в особі
свого вповноваженого представника
звернувся до суду з позовом, в
подальшому уточненим, у якому вказував
на те, що 17.05.2005 року між ним та
Відкритим акціонерним товариством
«Райффайзен Банк Аваль» (на теперішній
час: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в
особі Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» була укладена
Генеральна кредитна угода № 115 з
подальшими додатковими угодами до неї,
згідно якої кредитор - банківська
установа зобов'язалась надавати
позивачу, як позичальнику кредитні
кошти в порядку і на умовах, визначених
у кредитних договорах, укладених у
рамках цієї Генеральної угоди, з
загальним розміром позичкової
заборгованості позичальника, який не
повинен перевищувати суми 263 450,00 дол.
США.

У подальшому в рамках зазначеної
Генеральної кредитної угоди 21 березня
2008 року між сторонами на підставі
типової форми, запропонованої банком,
було укладено Кредитний договір №
013/07-01-0258-08, за умовами якого банківська
установа надала позивачу споживчий
кредит у розмірі 70 000,00 дол. США з
кінцевим строком його погашення 20.03.2009
року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 14,5 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними платежами згідно
погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості,
який є невід'ємною частиною цього
Кредитного договору.

02 квітня 2008 року в рамках Генеральної
кредитної угоди між сторонами на
підставі типової форми, запропонованої
банком, було укладено Кредитний
договір № 013/07-01-0320-08, за умовами якого
банківська установа надала позивачу
споживчий кредит у розмірі 90 000,00 дол.
США з кінцевим строком його погашення
02.04.2009 року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 15 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними платежами згідно
погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості,
який є невід'ємною частиною цього
Кредитного договору.

12 травня 2008 року в рамках Генеральної
кредитної угоди між сторонами на
підставі типової форми, запропонованої
банком, було укладено Кредитний
договір № 014/07-01-0424-08, за умовами якого
банківська установа надала позивачу
споживчий кредит у розмірі 108 900,00 дол.
США з кінцевим строком його погашення
10.05.2010 року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 14,75 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними платежами згідно
погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості,
який є невід'ємною частиною цього
Кредитного договору.

При цьому з метою забезпечення
виконання позичальником своїх
договірних зобов'язань за Генеральною
кредитною угодою № 115 від 17.05.2005 року, а
також укладених в рамках цієї Угоди
кредитних договорів, 17.05.2005 року між
сторонами було укладено Іпотечний
договір № 014/02/3-395/1-05, за яким позивач,
як позичальник передав в іпотеку
кредитору - банківській установі
належне йому на праві власності
нерухоме майно, а саме: нежитлову
будівлю літ. А, загальною площею 251,6
кв.м., розташовану по АДРЕСА_1.

Також, з метою забезпечення виконання
позивачем, як позичальником своїх
договірних зобов'язань за Генеральною
кредитною угодою № 115 від 17.05.2005 року та
укладених в рамках цієї Угоди
кредитних договорів, 05.07.2006 року між
кредитором та ОСОБА_7 було укладено
Іпотечний договір № 013/02/3-1179/1-06, за яким
іпотекодавець ОСОБА_7 передала в
іпотеку банківській установі належне
їй на праві власності нерухоме майно:
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований по АДРЕСА_2.

Крім того, з метою забезпечення
виконання позивачем, як позичальником
своїх договірних зобов'язань за
Генеральною кредитною угодою № 115 від
17.05.2005 року, а також укладених в рамках
цієї Угоди кредитних договорів, 12.05.2008
року між кредитором та ОСОБА_8 було
укладено Договір застави
транспортного засобу № 115/1-08, згідно
якого заставодавець ОСОБА_8 передав в
заставу банківській установі належний
йому транспортний засіб, а саме:
легковий седан - В марки MITSUBISHI моделі
LANSER - 1,6 COMFORT, 2008 року випуску, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1.

В день підписання сторонами Кредитного
договору № 013/07-01-0258-08 від 21 березня 2008
року банком було надано позивачу
інформацію про умови кредитування
(додаток № 1). Згідно п. 2 Інформації про
умови кредитування загальна вартість
кредиту за весь термін кредитування
відповідно до Графіку погашення
кредиту та відсотків складає 75 618,92 дол.
США. Одночасно згідно Графіку зниження
заборгованості, підписаного сторонами,
як додаток до інформації про умови
кредитування, загальна вартість
кредиту складає 75 618,92 дол. США,
абсолютне значення подорожчання
кредиту - 5 618,92 дол. США.

В день підписання сторонами Кредитного
договору № 013/07-01-0320-08 від 02 квітня 2008
року банком було надано позивачу
інформацію про умови кредитування
(додаток № 1). Згідно п. 2 Інформації про
умови кредитування загальна вартість
кредиту за весь термін кредитування
відповідно до Графіку погашення
кредиту та відсотків складає 98 551,60
дол. США. Одночасно згідно Графіку
зниження заборгованості, підписаного
сторонами, як додаток до інформації про
умови кредитування, загальна вартість
кредиту складає 98 551,60 дол. США,
абсолютне значення подорожчання
кредиту - 8 551,60 дол. США.

В день підписання сторонами Кредитного
договору № 014/07-01-0424-08 від 12 травня 2008
року банком було надано позивачу
інформацію про умови кредитування
(додаток № 1). Згідно п. 2 Інформації про
умови кредитування загальна вартість
кредиту за весь термін кредитування
відповідно до Графіку погашення
кредиту та відсотків складає 127 250,62
дол. США. Одночасно згідно Графіку
зниження заборгованості, підписаного
сторонами, як додаток до інформації про
умови кредитування, загальна вартість
кредиту складає 127 250,62 дол. США,
абсолютне значення подорожчання
кредиту - 18 350,62 дол. США.

Проте, як з'ясував позивач шляхом
проведення відповідних розрахунків
згідно Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007
року, реальна (ефективна) відсоткова
ставка по отриманим ним кредитам із
урахуванням додаткового платежу -
комісії за ведення позичкового рахунку
в розмірі 0,99% від суми кредиту,
передбаченої у п.п. 5.4 укладених
кредитних договорів, не відповідає
відсотковій ставці, зазначеній у самих
кредитних договорах, а тому і сума
відсотків, які підлягали сплаті
банківській установі за користування
кредитними коштами, що зазначена у
графіках погашення кредитної
заборгованості є завищеною.

Так, за Кредитним договором № 013/07-01-0258-08
від 21 березня 2008 року на суму 70 000,00 дол.
США зі сплатою 14,5 % річних строком до
20.03.2009 року - реальна відсоткова ставка
по кредиту складає 16,25 % річних, різниця
становить 1,74 % або 693 дол. США.

За Кредитним договором № 013/07-01-0320-08 від
02 квітня 2008 року на суму 90 000,00 дол. США
зі сплатою 15 % річних строком до 02.04.2009
року - реальна відсоткова ставка по
кредиту складає 16,74 % річних, різниця
становить 1,74 % або 891 дол. США.

За Кредитним договором № 014/07-01-0424-08 від
12 травня 2008 року на суму 108 900,00 дол. США
зі сплатою 14,75 % річних строком до 12.05.2010
року - реальна відсоткова ставка по
кредиту складає 15,62 % річних, різниця
становить 0,87 % або 1 078,11 дол. США.

Таким чином, підписання позивачем
Генеральної кредитної угоди № 115 від
17.05.2005 року та наступних кредитних
договорів в рамках цієї кредитної
угоди про надання споживчих кредитів
стало наслідком чисельного його обману
з боку банківської установи -
відповідача ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» щодо реальної відсоткової
ставки, абсолютного значення
подорожчання кредиту та кінцевої
загальної суми кредиту, яку він сплатив
би відповідачу, проводячи оплату
встановленими у договорі (графіках
погашення кредитної заборгованості)
розмірами щомісячних платежів у
визначеній у договорі кількості таких
платежів.

Крім того, перед укладенням зазначених
кредитних договорів відповідач у
супереч вимогам ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та
Постанови НБУ № 168 від 10.05.2007 року, якою
затверджені Правила надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, не надав позивачу, як
споживачу банківських послуг повну та
доступну інформацію про сукупну
вартість кредиту з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості всіх
сукупних послуг та інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту, реальну процентну
ставку та абсолютне значення
подорожчання кредиту, а також не
попередив про валютні ризики під час
виконання кредитних зобов'язань, які
несе споживач, що фактично позбавило
позивача свідомого вибору фінансових
послуг при укладенні спірних кредитних
договорів.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що зазначені кредитні
договори були укладені ним виключно
під впливом обману з боку банківської
установи, тобто навмисного
приховування кредитором важливої
інформації та введення його в оману
останнім з метою отримання прихованого
додаткового прибутку, щодо обставин,
які впливають на вчинення правочину, а
самі кредитні договори не містять усіх,
передбачених законодавством умов,
позивач ОСОБА_3 просив суд на підставі
ст.ст. 3, 4, 13, 203, 215, 230, 236, 548, 638 ЦК України,
Закону України «Про захист прав
споживачів», Постанови НБУ № 168 від
10.05.2007 року:

- визнати недійсними з моменту їх
укладення: Генеральну кредитну угоду №
115 від 17.05.2005 року; Кредитний договір №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року; Кредитний
договір № 013/07-01-0320-08 від 02.04.2008 року;
Кредитний договір № 014/07-01-0424-08 від
12.05.2008 року;

- застосувати наслідки недійсності
правочину та визнати недійсними з
моменту їх укладення: Договір іпотеки
№ 014/02/3-395/1-05 від 17.05.2005 року, Договір
іпотеки № 013/02/3-1179/1-06 від 05.07.2006 року та
Договір застави транспортного засобу
№ 115/1-08 від 12.05.2008 року, укладені в
забезпечення зобов'язань за недійсними
кредитними договорами;

- застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зняття арешту з
нерухомого майна: нежитлової будівлі
літ. А, загальною площею 251,6 кв.м.,
розташованої по АДРЕСА_1, та вилучення
запису з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна;

- застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зняття арешту з
нерухомого майна: житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого по
АДРЕСА_2, та вилучення запису з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна;

- застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зняття обтяжень з
предмета іпотеки: нежитлової будівлі
літ. А, загальною площею 251,6 кв.м.,
розташованої по АДРЕСА_1, та вилучення
запису з Державного реєстру іпотек про
обтяження предмета;

- застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зняття обтяжень з
предмета іпотеки: житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого по
АДРЕСА_2, та вилучення запису з
Державного реєстру іпотек про
обтяження предмета;

- застосувати наслідки недійсності
правочину шляхом зняття арешту з
рухомого майна: транспортного засобу -
легкового седану - В марки MITSUBISHI моделі
LANSER - 1,6 COMFORT, 2008 року випуску, шасі
(кузов, рама, коляска) НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 та
вилучення запису з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

- перевести заборгованість по
Кредитним договорам № 013/07-01-0258-08 від
21.03.2008 року, № 013/07-01-0320-08 від 02.04.2008
року та № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008 року з
доларів США в національну грошову
одиницю гривню по курсу НБУ на час їх
укладення, а саме: 1 долар США = 5,05 грн.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав заявлені ним
позовні вимоги в повному обсязі й
наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» заявлені
позивачем ОСОБА_3 вимоги не визнав та
заперечуючи проти задоволення цих
вимог посилався на їх безпідставність.

При цьому представник відповідача
вказував на те, що перед укладенням
спірних кредитних договорів
позичальник ОСОБА_3, як споживач
кредитних послуг у письмовій формі був
повідомлений банківською установою
про всі умови споживчого кредитування
в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та
орієнтовну сукупну вартість кредитів
відповідно до ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» та Правил
надання банками інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007
року. Надана позичальнику ОСОБА_3
інформація була повною, доступною,
достовірною та своєчасною для
свідомого вибору останнім умов
кредитування та взагалі отримання в
банківській установі кредитних коштів,
тим більше в іноземній валюті.

Що ж стосується начебто маючих місце
розбіжностей у розмірах відсотків за
користування кредитними коштами,
зазначених у текстах Кредитних
договорів та графіках погашення
кредитної заборгованості, то ці
графіки погашення кредитної
заборгованості були орієнтовними
примірниками в частині нарахування
відсотків, про що прямо зазначено в
самих цих графіках, з якими позичальник
ОСОБА_3 був детально ознайомлений перед
їх підписанням та будь-яких зауважень
не мав.

Рішенням Дергачівського районного
суду Харківської області від 04 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково.

Визнано недійсними: Генеральну
кредитну угоду № 115 від 17.05.2005 року,
додаткову угоду № 1 (до Генеральної
кредитної угоди № 115 від 17.05.2005 року) від
18.04.2006 року, додаткову угоду № 1 (до
Генеральної кредитної угоди № 115 від
17.05.2005 року) від 05.07.2006 року, додаткову
угоду № 3 (до Генеральної кредитної
угоди № 115 від 17.05.2005 року) від 25.05.2005
року, додаткову угоду № 4 (до
Генеральної кредитної угоди № 115 від
17.05.2005 року) від 12.05.2008 року; Кредитний
договір № 013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року,
додатковий договір до Кредитного
договору № 013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року,
додаток № 1 до додаткового договору №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року, додаток № 1 до
Кредитного договору № 013/07-01-0258-08 від
21.03.2008 року; Кредитний договір №
013/07-01-0320-08 від 02.04.2008 року, додатковий
договір до Кредитного договору №
013/07-01-0320-08 від 02.04.2008 року, додаток № 1 до
додаткового договору № 013/07-01-0320-08 від
02.04.2008 року, додаток № 1 до Кредитного
договору № 013/07-01-0320-08 від 02.04.2008 року;
Кредитний договір № 014/07-01-0424-08 від
12.05.2008 року, додатковий договір до
Кредитного договору № 014/07-01-0424-08 від
12.05.2008 року, додаток № 1 до додаткового
договору № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008 року,
додаток № 1 до Кредитного договору №
014/07-01-0424-08 від 12.05.2008 року, укладені між
позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль».

Визнано недійсними: іпотечний договір
№ 014/02/3-395/1-05 від 17.05.2005 року, додаткову
угоду № 1 до іпотечного договору №
014/02/3-395/1-05 від 18.04.2006 року, додатковий
договір № 1 до іпотечного договору №
014/02/3-395/1-05 від 17.05.2005 року, додатковий
договір № 3 до іпотечного договору №
014/02/3-395/1-05 від 20.05.2008 року, укладені між
ОСОБА_3 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Харківської обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль»; іпотечний
договір № 013/02/3-1179/1-06 від 05.07.2006 року,
додатковий договір № 1 до іпотечного
договору № 013/02/3-1179/1-06 від 21.05.2007 року,
додатковий договір № 2 до іпотечного
договору № 013/02/3-1179/1-06 від 20.05.2008 року,
укладені між ОСОБА_7 та ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Харківської
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль»; Договір застави транспортного
засобу № 115/1-08 від 12.05.2008 року, укладений
між ОСОБА_8 та ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Харківської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль», в
забезпечення зобов'язань позичальника
ОСОБА_3 за кредитними договорами.

Скасовано арешт з нерухомого майна:
нежитлової будівлі літ. А, загальною
площею 251,6 кв.м., розташованої по
АДРЕСА_1, з вилученням запису з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна.

Скасовано арешт з нерухомого майна:
житлового будинку з надвірними
будівлями, розташованого по АДРЕСА_2, з
вилученням запису з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

Скасовано обтяження з предмету
іпотеки: нежитлової будівлі літ. А,
загальною площею 251,6 кв.м., розташованої
по АДРЕСА_1, з вилученням запису з
Державного реєстру іпотек про
обтяження предмета.

Скасовано обтяження з предмету
іпотеки: житлового будинку з
надвірними будівлями, розташованого по
АДРЕСА_2, з вилученням запису з
Державного реєстру іпотек про
обтяження предмета.

Скасовано арешт з рухомого майна:
транспортного засобу - легкового
седану - В марки MITSUBISHI моделі LANSER - 1,6
COMFORT, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама,
коляска) НОМЕР_2, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1 з
вилученням запису з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна.

У задоволенні решти заявлених
позивачем ОСОБА_3 вимог, що стосується
перерахунку кредитного боргу з валюти
кредитування в національну валюту -
гривню, судом першої інстанції
відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду відповідач - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в апеляційній
скарзі просить скасувати це судове
рішення та ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заявлених позивачем ОСОБА_3 вимог у
повному обсязі за їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги апелянт -
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, та порушення судом
норм матеріального й процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення цивільно-правового спору по
суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що перед
укладенням спірних кредитних
договорів позичальнику ОСОБА_3 була
надана вся необхідна, повна та
достовірна інформація про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість кредитів, яка передбачена
Законом України «Про захист прав
споживачів» та Правилами надання
банками інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затвердженими постановою
Правління НБУ № 168 від 10 травня 2007 року,
про що свідчить власноручний підпис
позичальника ОСОБА_3 у додаткових
договорах до спірних кредитних
договорів.

Апелянт також вказує й на те, що рішення
суду першої інстанції, ухвалене по
справі, ґрунтується виключно на
висновках проведеної по справі
судово-економічної експертизи, яка
була призначена судом за клопотанням
сторони позивача ОСОБА_3

Однак, ця судова експертиза була
призначена судом за відсутності
представника відповідача, в зв'язку з
чим останній був позбавлений
можливості прийняти участь в
обговоренні питань, які ставилися
перед експертом, та поставити свої
питання для експертного дослідження.
При цьому, незважаючи на те, що висновки
експерта містять суттєві помилки в
розрахунках та в деякій частині є
суперечливими й незрозумілими, суд
першої інстанції безпідставно
відхилив клопотання представника
відповідача про виклик експерта в
судове засідання для роз'яснення свого
експертного висновку.

Крім того, апелянт посилається й на те,
що безпідставно визнавши спірні
кредитні договори недійсними, суд
першої інстанції між тим фактично
проігнорував і заяви відповідача -
кредитодавця про застосування до
спірних правовідносин ст. 1057-1 ЦК
України, якою передбачені правові
наслідки недійсності кредитного
договору, в зв'язку з чим взагалі не
визначив грошову суму, яка має бути
повернута позичальником кредитодавцю,
та не наклав арешт на заставне рухоме
та нерухоме майно, яким
забезпечувалось виконання
позичальником ОСОБА_3 своїх договірних
зобов'язань за Генеральною кредитною
угодою та кредитними договорами,
укладеними в рамках цієї Угоди.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Проте, в даному випадку ухвалене судом
першої інстанції у справі рішення не
відповідає зазначеним вимогам
процесуального закону.

Задовольняючи заявлені позивачем
ОСОБА_3 вимоги щодо визнання недійсною
укладеної між сторонами Генеральної
кредитної угоди № 115 від 17.05.2005 року та
укладених в рамках цієї угоди
Кредитних договорів, а також
застосовуючи наслідки недійсності цих
правочинів, суд першої інстанції з
огляду на висновки проведеної по
справі судово-економічної експертизи
виходив із того, що перед укладенням
зазначених кредитних договорів
банківською установою не було
проведено належної переддоговірної
роботи з позивачем, як споживачем
банківських послуг, а саме: останній не
був ознайомлений в повному обсязі з
усіма умовами кредитування та сукупною
вартістю кредиту, в зв'язку з чим
внаслідок приховання банком важливої
інформації був позбавлений можливості
для свідомого вибору фінансових послуг
та схеми кредитування.

Крім того, суд першої інстанції виходив
із того, що під час укладення кредитних
договорів Банк внаслідок здійснення
нечесної підприємницької практики
приховав від позивача інформацію щодо
кінцевої сукупної вартості кредиту, а
також вказав у договорах занижені
значення показників суттєвих умов
договорів, а саме відсоткової ставки за
користування кредитними коштами,
розмір якої у графіках погашення
кредитної заборгованості не
відповідає розміру, встановленому в
тексті самих кредитних договорів, чим
ввів в оману позивача щодо реальної
відсоткової ставки, абсолютного
значення здороження кредиту та
кінцевої загальної суми кредиту, яку
позивач сплатив би банку, проводячи
оплату встановленими у договорі
розмірами щомісячних ануїтетних
платежів у визначеній у договорі
кількості таких платежів.

Однак, із такими висновками районного
суду судова колегія погодитися не може,
оскільки ці висновки суперечать
матеріалам цивільної справи та не
ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

За змістом ст. 11 ЦК України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є зокрема, договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори) (ст. 202 ЦК
України).

Згідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину
відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України, є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 Цивільного кодексу
України, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину
під впливом обману визначені
законодавцем у статті 230 ЦК України, на
яку посилався позивач ОСОБА_3 в
обґрунтування своїх позовних вимог та
якою керувався суд першої інстанції,
задовольняючи ці позовні вимоги.

За приписами вказаної коментованої
норми цивільного права у разі, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела іншу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотні значення
(частина перша статті 229 ЦК), такий
правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкоди вчиненню правочину, або якщо
вона замовчує їх існування.

Як роз'яснено в п.п. 1, 7, 20 постанови
Пленуму Верховного суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», при
розгляді справ про визнання правочинів
недійсними суди залежно від предмета і
підстав позову повинні застосовувати
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини, та
на підставі цих норм вирішувати справи.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину, тобто внутрішнього
спонукання особи до здійснення
правочину, не має істотного значення.

Таким чином, правочин може бути
визнаний вчиненим під впливом обману у
випадку навмисного цілеспрямованого
введення іншої сторони в оману щодо
фактів, які впливають на укладення
правочину. Ознакою обману, на відміну
від помилки, є умисел: особа знає про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона,
якби вона володіла цією інформацією, не
вступила б у правовідносини, невигідні
для неї. Обман також має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

При цьому, саме позивач як сторона, яка
діяла під впливом обману, повинен
довести наявність умислу з боку
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких її введено в оману,
і сам факт обману.

Частиною 1 статті 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що договір про надання споживчого
кредиту укладається між кредитодавцем
та споживачем, відповідно до якого
кредитодавець надає кошти (споживчий
кредит) або бере зобов'язання надати їх
споживачеві для придбання продукції у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а споживач зобов'язується
повернути їх разом з нарахованими
відсотками.

Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» договір про
надання споживчого кредиту
укладається у письмовій формі, один з
оригіналів якого передається
споживачеві. Споживач не зобов'язаний
сплачувати кредитодавцеві будь-які
збори, відсотки або інші вартісні
елементи кредиту, що не були зазначені
у договорі.

У договорі про надання споживчого
кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості
кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит
видаватиметься частинами, дати і суми
надання таких частин кредиту та інші
умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення
кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про
захист прав споживачів» нечесна
підприємницька практика
забороняється.

Нечесна підприємницька практика
включає:

1) вчинення дій, що кваліфікуються
законодавством як прояв
недобросовісної конкуренції;

2) будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням
нечесної підприємницької практики, є
недійсними.

Як встановлено по справі, 17.05.2005 року
між позивачем ОСОБА_3, як позичальником
та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (на
теперішній час: ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль») в особі Харківської обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль», як
кредитором була укладена Генеральна
кредитна угода № 115 з подальшими
додатковими угодами до неї, згідно якої
банківська установа зобов'язалась
надавати позивачу кредитні кошти в
порядку і на умовах, визначених у
конкретних кредитних договорах,
укладених у рамках цієї Генеральної
угоди, з загальним розміром позичкової
заборгованості позичальника, який не
повинен перевищувати суми 263 450,00 дол.
США (а.с. 21-22, 23, 24, 25, 26).

У подальшому в рамках зазначеної
Генеральної кредитної угоди 21 березня
2008 року між сторонами було укладено
Кредитний договір № 013/07-01-0258-08, згідно
якого на умовах строковості, платності
та забезпеченості банківська установа
надала позивачу ОСОБА_3 споживчий
кредит у розмірі 70 000,00 дол. США з
кінцевим строком його повернення 20.03.2009
року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 14,5 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними ануїтетними платежами
згідно погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості,
який є невід'ємною частиною цього
Кредитного договору.

Вказаний Кредитний договір від 21.03.2008
року укладений сторонами в письмовій
формі, тобто в формі, визначеній
законодавцем, та в сукупності
складається з самого договору,
додаткового договору до нього від тієї
ж дати, Додатку № 1 - детального розпису
сукупної вартості кредиту із
застосуванням ануїтетної схеми
платежів, з урахуванням процентної
ставки за ним, вартості всіх супутніх
послуг та інших фінансових зобов'язань
споживача, які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
(одноразова комісія за ведення
позичкового рахунку в розмірі 0,99 % від
суми кредиту, що становить 3 499,65 грн.,
одноразова комісія в розмірі 120,00 грн.
за відкриття позичкового рахунку,
відкритого з метою надання кредитних
коштів та погашення кредитної
заборгованості), із зазначенням
розміру відсоткової ставки в
процентному значенні - 14,50 % річних та в
грошовому її виразі у валюті платежу за
кредитним договором - 5 618,92 дол. США, як
те передбачено Правилами надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затвердженими
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року № 168,
а також Графіку погашення кредиту та
відсотків за користування кредитними
коштами, загальний розмір яких складає
5 618,92 дол. США, а загальна сума
кредитної заборгованості 75 618,92 дол.
США (а.с. 9, 10, 11, 12).

При цьому у п. 2 Додаткового договору до
Кредитного договору № 013/07-01-0258-08 від
21.03.2008 року позичальник ОСОБА_3
однозначно підтвердив, що перед
укладенням цього Кредитного договору
він у письмовій формі був повідомлений
банком про всі умови споживчого
кредитування у відповідача - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну
сукупну вартість кредиту (відповідно
до ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168). Крім
того, позичальник ОСОБА_3 своїм
підписом також засвідчив, що надана
йому банком інформація є повною,
необхідною, доступною, достовірною та
своєчасною, в зв'язку з чим будь-яких
претензій чи зауважень щодо наданої
йому банком інформації він не має, як не
мав він і будь-яких претензій щодо
повноти та достовірності наданої йому
банком інформації чи умов укладеного
між сторонами кредитного договору й у
подальшому, аж до моменту звернення
банківської установи з відповідним
позовом до суду про примусове
стягнення з позичальника ОСОБА_3
існуючої кредитної заборгованості,
виниклої внаслідок невиконання
останнім узятих на себе договірних
зобов'язань, та звернення стягнення на
заставне нерухоме та нерухоме майно,
яким забезпечувалося їх виконання.

02 квітня 2008 року в рамках Генеральної
кредитної угоди від 17.05.2005 року між
сторонами було укладено Кредитний
договір № 013/07-01-0320-08, згідно якого на
умовах строковості, платності та
забезпеченості банківська установа
надала позивачу ОСОБА_3 споживчий
кредит у розмірі 90 000,00 дол. США з
кінцевим строком його повернення 02.04.2009
року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 15 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними ануїтет- ними платежами
згідно погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості.

Вказаний Кредитний договір від 02.04.2008
року укладений сторонами в письмовій
формі, тобто в формі, визначеній
законодавцем, та в сукупності
складається з самого договору,
додаткового договору до нього від тієї
ж дати, Додатку № 1 - детального розпису
сукупної вартості кредиту із
застосуванням ануїтетної схеми
платежів, з урахуванням процентної
ставки за ним, вартості всіх супутніх
послуг та інших фінансових зобов'язань
споживача, які пов'язані з отриманням,
обслуговуванням і погашенням кредиту
(одноразова комісія за ведення
позичкового рахунку в розмірі 0,99 % від
суми кредиту, що становить 4 522,05 грн.,
одноразова комісія в розмірі 120,00 грн.
за відкриття позичкового рахунку,
відкритого з метою надання кредитних
коштів та погашення кредитної
заборгованості), із зазначенням
розміру відсоткової ставки в
процентному значенні - 15 % річних та в
грошовому її виразі у валюті платежу за
кредитним договором - 8 551,60 дол. США, як
те передбачено Правилами надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затвердженими
постановою Правління Національного
банку України від 10 травня 2007 року № 168,
а також Графіку погашення кредиту та
відсотків за користування кредитними
коштами, загальний розмір яких складає
8 551,60 дол. США, а загальна сума
кредитної заборгованості 98 551,60 дол.
США (а.с. 13, 14, 15, 16).

При цьому у п. 2 Додаткового договору до
Кредитного договору 013/07-01-0320-08 від
02.04.2008 року позичальник ОСОБА_3
підтвердив, що перед укладенням цього
Кредитного договору він в письмовій
формі був повідомлений банком про всі
умови споживчого кредитування у
відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та орієнтовну сукупну вартість
кредиту (відповідно до ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168). Крім
того, позичальник ОСОБА_3 своїм
підписом засвідчив, що надана йому
банком інформація є повною, необхідною,
доступною, достовірною та своєчасною, в
зв'язку з чим будь-яких претензій чи
зауважень щодо наданої йому банком
інформації він не має, як не мав він і
будь-яких претензій щодо повноти та
достовірності наданої йому банком
інформації чи умов укладеного між
сторонами кредитного договору й у
подальшому, аж до моменту звернення
банківської установи з відповідним
позовом до суду про примусове
стягнення з позичальника ОСОБА_3
існуючої кредитної заборгованості,
виниклої внаслідок невиконання
останнім узятих на себе договірних
зобов'язань, та звернення стягнення на
заставне нерухоме та нерухоме майно,
яким забезпечувалося їх виконання.

12 травня 2008 року в рамках Генеральної
кредитної угоди між сторонами було
укладено Кредитний договір №
014/07-01-0424-08, за умовами якого банківська
установа надала позивачу ОСОБА_3
споживчий кредит у розмірі 108 900,00 дол.
США з кінцевим строком його повернення
10.05.2010 року та сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
розмірі 14,75 % річних, а позивач, як
позичальник зобов'язався погашати
кредит та сплачувати відсотки за
користування кредитними коштами
щомісячними ануїтет ними платежами
згідно погодженого сторонами графіку
погашення кредитної заборгованості,
який є невід'ємною частиною цього
Кредитного договору.

Зазначений Кредитний договір від 12.05.2008
року укладений сторонами також в
письмовій формі, тобто в формі,
визначеній законодавцем, та в
сукупності складається з самого
договору, додаткового договору до
нього від тієї ж дати, Додатку № 1 -
детального розпису сукупної вартості
кредиту із застосуванням ануїтетної
схеми платежів, з урахуванням
процентної ставки за ним, вартості всіх
супутніх послуг та інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (одноразова комісія
за ведення позичкового рахунку в
розмірі 0,99 % від суми кредиту, що
становить 5 471,68 грн.; одноразова
комісія в розмірі 120,00 грн. за відкриття
позичкового рахунку, відкритого з
метою надання кредитних коштів та
погашення кредитної заборгованості; 5
009,30 витрат на страхування майна, що
буде забезпеченням виконання
Позичальником зобов'язань за кредитним
договором та 342,95 грн. витрат на
дострахування майна, що перебуває в
забезпеченні; 250,00 грн. за нотаріальне
посвідчення договору забезпечення; 34,00
грн. - вартість довідки про відсутність
реєстрації застави у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна; 50,00
грн. за нотаріальне посвідчення згоди
подружжя та 400,00 грн. за нотаріальне
посвідчення додаткових договорів до
договорів забезпечення), із
зазначенням розміру відсоткової
ставки в процентному значенні - 14,75 %
річних та в грошовому її виразі у
валюті платежу за кредитним договором -
18 350,62 дол. США, як те передбачено
Правилами надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
від 10 травня 2007 року № 168, а також
Графіку погашення кредиту та відсотків
за користування кредитними коштами,
загальний розмір яких складає 18 350,62
дол. США, а загальна сума кредитної
заборгованості 108 900,00 дол. США (а.с. 17, 18,
19, 20).

При цьому у п. 2 Додаткового договору до
Кредитного договору 013/07-01-0320-08 від
02.04.2008 року позичальник ОСОБА_3
підтвердив, що перед укладенням цього
Кредитного договору він в письмовій
формі був повідомлений банком про всі
умови споживчого кредитування у
відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та орієнтовну сукупну вартість
кредиту (відповідно до ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
та Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168). Крім
того, позичальник ОСОБА_3 своїм
підписом засвідчив, що надана йому
банком інформація є повною, необхідною,
доступною, достовірною та своєчасною, в
зв'язку з чим будь-яких претензій чи
зауважень щодо наданої йому банком
інформації він не має, як не мав він і
будь-яких претензій щодо повноти та
достовірності наданої йому банком
інформації чи умов укладеного між
сторонами кредитного договору й у
подальшому, аж до моменту звернення
банківської установи з відповідним
позовом до суду про примусове
стягнення з позичальника ОСОБА_3
існуючої кредитної заборгованості,
виниклої внаслідок невиконання
останнім узятих на себе договірних
зобов'язань, та звернення стягнення на
заставне нерухоме та нерухоме майно,
яким забезпечувалося їх виконання.

До речі, як з'ясовано в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції,
заявлений банківською установою - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» позов про
стягнення з божника ОСОБА_3 кредитної
заборгованості за вищевказаною
Генеральною кредитною угодою та
укладеними в її рамках кредитними
договорами вже розглянутий судом з
постановленням відповідного
позитивного рішення на користь
банківської установи.

Таким чином, наведене вище, свідчить
про те, що перед укладенням спірних
кредитних договорів відповідач - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» провів
відповідну переддоговірну роботу з
позичальником ОСОБА_3 щодо надання
останньому необхідної письмової
інформації про умови кредитування, які
існують у банківській установі, та про
орієнтовну сукупність вартість
кредиту для здійснення останнім
свідомого вибору фінансових послуг, як
те передбачено Законом України «Про
захист прав споживачів» та Правилами
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту,
затвердженими постановою Правління
НБУ від 10.05.2007 року № 168, а умови
укладених між сторонами кредитних
договорів є прозорими, достатніми та
доступними для розуміння навіть
пересічному споживачу й у цілому
відповідають приписам законодавства,
що регулюють порядок надання банками
споживчих кредитів, у тому числі й що
стосується інформації про абсолютне
значення подорожчання отриманого
кредиту, оскільки в таблицях
визначення сукупної вартості кредиту
та реальної процентної ставки, які
містяться в Додатках № 1 до додаткових
договорів до Кредитних договорів №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року, № 013/07-01-0320-08
від 02.04.2008 року, № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008
року (а.с. 11, 15, 19) прямо зазначено, що
абсолютне значення подорожчання
кредиту є складовою усіх витрат
позичальника та вартості супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту, що визначені в цих
таблицях.

При цьому доводи позивача ОСОБА_3 та
висновки суду першої інстанції про те,
що відповідач ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» вказав у кредитних договорах
занижені значення показників суттєвих
умов договорів, а саме відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами, розмір якої у графіках
погашення кредитної заборгованості не
відповідає розміру, встановленому в
тексті самих кредитних договорів, чим
ввів в оману позивача щодо реальної
відсоткової ставки, абсолютного
значення здороження кредиту та
кінцевої загальної суми кредиту, яку
позивач сплатив би банку, проводячи
оплату встановленими у договорі
розмірами щомісячних ануїтетних
платежів у визначеній у договорі
кількості таких платежів, не
відповідають дійсності та
спростовуються висновком проведеної
по справі судово-економічної
експертизи № 9540 від 11.11.2013 року, згідно
якого розмір щомісячних платежів за
користування кредитними коштами, що
визначений у графіках погашення
кредитів та відсотків, арифметично
відповідає розміру відсоткових ставок,
зазначених у Кредитних договорах №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року, № 013/07-01-0320-08
від 02.04.2008 року та № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008
року, а саме: 14,5 % річних, 15,0 % річних та
14,75 річних, відповідно.

Висновок же експерта стосовно того, що
визначена банківською установою у
зазначених вище графіках погашення
кредитів та відсотків за користування
кредитними коштами сума щомісячних
ануїтетних платежів не відповідає
порядку визначення суми щомісячного
ануїтетного платежу, який наведено в
«Стандартах надання, рефінансування та
обслуговування іпотечних житлових
кредитів», затверджених протоколом
Державної іпотечної установи від 11.09.2008
року № 31, судова колегія оцінює
критично та відхиляє, оскільки спірні
кредитні договори були укладені
сторонами задовго до затвердження
зазначених Стандартів.

Крім того, судова колегія вважає
доцільним зазначити, що всі супутні
витрати позичальника ОСОБА_3, які чітко
визначені в Додатках № 1 до додаткових
договорів до Кредитних договорів №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року, № 013/07-01-0320-08
від 02.04.2008 року, № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008
року (а.с. 11, 15, 19), та є складовою
загальної сукупної вартості отриманих
кредитів, мають разовий характер, а їх
сплата була необхідною передумовою для
отримання кредитних коштів та взагалі
не відноситься до кредитного боргу і не
впливає на його розмір.

Що ж стосується відсутності в спірних
кредитних договорах розрахунку
реальної процентної ставки (у
процентах річних), як такої, що точно
дисконтує всі майбутні грошові платежі
споживача ОСОБА_3 за кредитом до чистої
суми виданого кредиту, яку експерт у
своєму експертному висновку
безпідставно ототожнив з відсотковою
ставкою за користування кредитними
коштами, оскільки за своєю правовою
природою це різні поняття, то цей
недолік укладених між сторонами
кредитних договорів є формальним та
несуттєвим, позаяк будь-яким чином не
вплинув на права та обов'язки
позичальника ОСОБА_3 як учасника
кредитних відносин, та не свідчить про
здійснення відповідачем ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» нечесної
підприємницької практики та введення в
оману споживача під час пропонування
фінансових послуг для їх свідомого
вибору останнім.

Теж саме стосується й факту
неповідомлення позивача ОСОБА_3 перед
укладенням спірних кредитних
договорів в іноземній валюті про те, що
валютні ризики під час виконання
зобов'язань за цими кредитними
договорами несе споживач, оскільки
позичальник ОСОБА_3 при належній
завбачливості міг виходячи з динаміки
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, самостійно передбачити в
момент укладення договорів можливість
зміни курсу гривні України до
іноземної валюти, а також можливість
отримання кредиту в національній
валюті, в зв'язку з чим зазначений факт
також не свідчить про обман позивача з
боку банківської установи та сам по
собі не є підставою для визнання
спірних кредитних договорів
недійсними.

Таким чином, перевіривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали цивільної справи, заслухавши
пояснення сторін цивільно-правового
спору та оцінивши їх у сукупності,
судова колегія приходить до висновку,
що позивачем ОСОБА_3 не представлено
належних та допустимих, в розумінні
ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на
підтвердження того, що спірна
Генеральна кредитна угода № 115 від
17.05.2005 року та подальші Кредитні
договори в рамках цієї Угоди були
укладені ним всупереч його внутрішній
волі під впливом омани з боку кредитора
- відповідача ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» чи внаслідок здійснення
останнім нечесної підприємницької
практики, тобто наявності передбачених
ст.ст. 203, 230 ЦК України та ст.ст. 11, 19
Закону України «Про захист прав
споживачів» підстав для визнання цих
правочинів недійсними.

При цьому висновок проведеної по
справі судово-економічної експертизи
№ 9540 від 11.11.2013 року, який покладено
судом першої інстанції в основу
ухваленого по справі оскаржуваного
рішення, та який фактично містить
теоретичні викладки та має суттєві
помилки й прорахунки навіть в
арифметичних розрахунках, також не є
доказом того, що під час укладення між
сторонами спірних кредитних договорів,
ініціатором укладення яких був саме
позивач ОСОБА_3, з боку банківської
установи мала місце омана останнього,
як споживача фінансових послуг, для їх
свідомого вибору.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, а також те, що суд першої
інстанції, вирішуючи виниклий між
сторонами цивільно-правовий спір,
належним чином не визначився із суттю
спірних правовідносин, їх правовою
природою та залишив поза увагою дійсні
обставини, що мають суттєве значення
для правильного його вирішення,
внаслідок чого фактично безпідставно
звільнив боржника ОСОБА_3 від виконання
узятих на себе кредитних зобов'язань,
рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року, ухвалене по справі, не може бути
визнане законним, обґрунтованим, а тим
паче справедливим, у зв'язку з чим
судова колегія вважає за необхідне на
підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
відмовити в задоволенні заявлених
позивачем ОСОБА_3 вимог, за їх
необґрунтованістю та безпідставністю.

Що ж стосується розподілу судових
витрат по справі, то це питання судова
колегія вирішує відповідно до приписів
ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 11, 15, 203, 204, 215, 230, 626, 627 ЦК
України, ст.ст. 11, 19 Закону України «Про
захист прав споживачів», Правилами
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту,
затвердженими постановою Правління
Національного банку України від 10.05.2007
року № 168, ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 61, 88, 303, 304, 307,
309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -|

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду
Харківської області від 04 березня 2014
року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Харківської обласної дирекції
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» про визнання
Генеральної кредитної угоди № 115 від
17.05.2005 року та Кредитних договорів №
013/07-01-0258-08 від 21.03.2008 року, № 013/07-01-0320-08
від 02.04.2008 року, № 014/07-01-0424-08 від 12.05.2008
року недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» судові
витрати, понесені ним по справі, а саме:
121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.
судового збору, сплаченого при подачі
апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня
його проголошення.

Головуючий:

Судді: