УХВАЛА

іменем україни

21 травня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом кредитної спілки
«Аккорд» до ОСОБА_3 про стягнення суми
заборгованості за касаційною скаргою
кредитної спілки «Аккорд» на рішення
апеляційного суду Полтавської області
від 6 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року кредитна спілка
«Аккорд» (далі - КС «Аккорд») звернулась
до суду з указаним позовом, посилаючись
на те, що 31 травня 2007 року між нею та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, за умовами якого позичальник
отримала кредитні кошти у розмірі 4 400
грн з метою ремонту житла. Оскільки
свої зобов'язання за цим договором
позичальник не виконує, утворилась
заборгованість у розмірі 22 812 грн 68 коп,
яку позивач просив стягнути з
відповідача на його користь.

Рішенням Новосанжарського районного
суду Полтавської області від

27 грудня 2013 року позов КС «Аккорд»
задоволено частково. Поновлено

КС «Аккорд» позовну давність. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь

КС «Аккорд» заборгованість за
кредитним договором № П3914оф від 31
травня 2007 року в сумі: 3 915 грн 17 коп.
залишку по кредиту; 9 480 грн 37 коп.
залишку по відсотках; 3 915 грн 17 коп.
нарахованих штрафних санкцій. Вирішено
питання про розподіл судових витрат. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 6 лютого 2014
року рішення районного суду скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог КС «Аккорд»
відмовлено.

У касаційній скарзі КС «Аккорд»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач пропустив строк позовної
давності з поважних причин,
позичальник умови укладеного
кредитного договору належним чином не
виконувала, тому з неї підлягає
стягненню заборгованість за кредитним
договором, за виключенням 3 %
річних та індексу інфляції.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив із
того, що позивач звернувся до суду з
позовом після спливу строку позовної
давності, що є підставою для відмови у
задоволенні позову, при цьому позивач
не подав заяву про поновлення строку
позовної давності та не навів поважних
причин пропуску такого строку.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 31 травня 2007 року
між КС «Аккорд» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
розмірі 4 400 грн для ремонту житла під
0,148 % за кожен день користування
кредитом на фактичний залишок суми
кредиту зі строком погашення згідно з
умовами рекомендованого графіку
платежів - 20 травня 2008 року.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Проте, відмовляючи у позові,
апеляційний суд зазначене не врахував,
не звернув уваги на те, що в матеріалах
справи заява відповідача про
застосування строків позовної
давності відсутня.

Разом із тим, відповідно до правової
позиції, викладеної у постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 6-126 цс 13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України,
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд на зазначені
положення закону уваги не звернув, не
встановили дійсних прав і обов'язків
сторін, які випливають з кредитного
договору, не перевірив наявність
поважних причин поновлення строку
позовної давності та дійшов
передчасного висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Також не можна погодитись з висновками
апеляційного суду про те, що суд першої
інстанції визнав поважними причини
пропуску позивачем строку позовної
давності за відсутності заяви
позивача, оскільки така заява наяна в
матеріалах справи (а.с. 78).

Крім того, 21 травня 2009 року слідчим СУ
ГУ МВС України у м. Києві у позивача
було вилучено оригінал кредитної
справи ОСОБА_3 без права отримання
копії. 21 червня 2012 року вказану
кредитну справу було повернуто
КС «Аккорд».

Апеляційний суд зазначене не врахував,
не з'ясував, коли почався перебіг
строку позовної давності, чи
закінчився цей строк станом на 21 травня
2009 року - на день вилучення оригіналу
кредитної справи ОСОБА_3, чи
переривався цей строк у період з 21
травня 2009 року по 21 червня 2012 року.
Також суд не витребував та не дослідив
докази, що підтверджують або
спростовують звернення до слідчих з
вимогою повернути документи для
своєчасного звернення в суд з позовом
до відповідачки, а саме: звернення
позивача до СУ ГУ МВС України у
м. Києві від 12 січня 2010 року та від 18
січня 2010 року, відповідь СУ ГУ МВС
України у м. Києві від 2 грудня 2011 року.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлені, судове рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу кредитної спілки
«Аккорд» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської
області від 6 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська