Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" квітня 2014 р.
Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді
Ластовки Н.Д.,

при секретарі
Фузік Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Дніпровського
районного суду м. Києва цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування квартирою, визнання
права, примусове виконання обов'язку в
натурі та зобов'язання,

встановив:

Позивач ОСОБА_6, звертаючись з позовом
до суду, просить встановити, що місця
загального користування в квартирі
АДРЕСА_1, є місцями загального
користування власника 57/100 частини
квартири ОСОБА_1 та членів його сім'ї, а
також власників 43/100 частини квартири
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4; встановити, що
усі мешканці (співвласники, орендарі)
квартири АДРЕСА_1 мають рівні права на
користування підсобними приміщеннями
і обладнанням квартири, дверима,
замками (окрім кімнатних дверей і
замків, електроенергії), встановлюють
за узгодженням порядок їх
використання, а також черговість їх
прибирання і несуть відповідальність
згідно із чинним законодавством;
визнати право власника 57/100 частини
квартири ОСОБА_1 на встановлення
холодильника, столу, двох стільців та
шафи для посуду уздовж стіни 2,5 м. на
кухні зліва від входу згідно плану
квартири, а також право на користування
1/2 частиною комори у коридорі зліва
біля входу до кухні, а також 1/2 частиною
верхньої ніші над входом до кухні;
визнати право ОСОБА_1 на встановлення у
вхідних металевих дверях квартири
АДРЕСА_1 замка, що відпирається ключем з
зовнішнього боку дверей та вертушкою
зсередини з наступною видачею по
одному дублікату ключа усім
співвласникам квартири; заборонити
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зберігати свої
речі, встановлювати будь-які меблі,
вмонтовувати полиці, знімати спільні
двері з петель, міняти замки спільних
дверей, вмонтовувати будь-яке
додаткове обладнання у місцях
загального користування квартири без
згоди ОСОБА_1, а також користуватися
належними йому та його сім'ї речами та
меблями, псувати у будь-який спосіб
стіни квартири та під'їзду; у
примусовому порядку звільнити місця
загального користування квартири
АДРЕСА_1 від особистих речей ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, а саме: коридор, ванну
кімнату, туалет звільнити від меблів та
речей, кухню звільнити від телевізора
та крісла-ліжка, демонтувати полиці у
коридорі, ванній кімнаті, туалеті;
зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
утримуватися від будь-яких дій, які
можуть порушити право ОСОБА_1
розпоряджатися належною йому 57/100
частиною квартири АДРЕСА_1, у тому
числі: продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди; стягнути солідарно з
відповідачів документально
підтверджені судові витрати.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що є
власником 57/100 частин квартири АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від
24.10.2012 року укладеного з ОСОБА_5. Вся
спірна складається з двох житлових
кімнат загальною площею 53,80 кв.м., серед
яких він з дружиною та дворічним сином
займає кімнату площею 17,6 кв.м., загальна
площа якої згідно зі Свідоцтвом про
приватизацію кімнати складає 30,38 кв.м.
43/100 частини спірної квартири належить
на праві власності відповідачам
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності і
складається з кімнати загальною площею
23,42 кв.м. Після набуття ним права
власності на частку квартири, він з
сім'єю не міг вселитися до спірної
квартири, з тих причин, що відповідачі
здійснили заміну обох замків у вхідних
металевих дверях квартири та
відмовилися впускати, посилаючись на
те, що квартира належить їм на праві
власності, після чого, прийшлося
викликати наряд міліції та дільничного
інспектора. На що, відповідачі
пояснили, що квартира належить тільки
їм і була продана у 2006 році сестрою
відповідачки ОСОБА_2 незаконно, тому
порадили звернутися позивачу до суду.
Мирні спроби домовитися з
відповідачами не дали позитивного
результату. За період з 09.11.2012 року по
30.11.2012 року він з дружиною та сином були
вимушені винаймати житло у м. Києві,
зазнаючи значних матеріальних втрат,
проте через брак коштів, він з сім'єю
повернулися до спірної квартири, та щоб
потрапити до неї, були змушені зрізати
вхідні металеві двері. Також при
входженні до квартири виявилося, що
відповідачі приварили металевий засув
у вхідних дверях з середини квартири, а
також зламали замок у дверях до його
кімнати. На сьогоднішній день, він
фактично позбавлений можливості
користуватися та володіти своєю
часткою у квартирі, між сторонами
виникають непорозуміння, сварки,
суперечки з приводу користування та
утримання спільної квартири. На його
думку, відповідачі навмисно створюють
чисельні перешкоди, щоб змусити його з
сім'єю виїхати з квартири. Так, у
місцях загального користування
квартири відповідачі створили жахливі
антисанітарні умови, коридор, ванна
кімната, туалет та кухня захаращені
речами відповідачів, спроби
порозумітися з відповідачами
призводять до сварок, викликів наряду
міліції, образ, бійок та штовханин. На
звернення до Дніпровської РДА з
приводу антисанітарного стану у
квартирі надійшов лист, з якого
вбачається, що відповідачці ОСОБА_2
вручено припис та надані роз'яснення
щодо дотримання Правил користування
приміщеннями житлових будинків та
гуртожитків, однак, такий припис
відповідачі не виконують. Відповідачі
чинять йому та сім'ї фізичні перешкоди
у користуванні квартирою шляхом
постійного вимикання світла у туалеті
чи ванній кімнаті, вимиканні конфорок
плити під час приготування їжі на
кухні, фізично виштовхують його з
дружиною з місць загального
користування та ображають нецензурною
лайкою, постійно захаращують квартиру
непотребом зі смітника, забруднюють
ванну, раковини, знімають на тривалий
час двері ванної кімнати без будь-яких
пояснень, чим позбавляють можливості
користуватися місцями загального
користування. Крім того, відповідачі
чинять йому перешкоди користування
квартирою тим, що вставляють ключ у
вхідних дверях напівоберту з середини
квартири, що не уможливлює відкривання
дверей, на прохання відкрити,
відповідачі ігнорують це з мотивів, що
не чули, змушуючи позивача тривалий час
чекати за дверима. На прохання за його
кошти, замінити циліндр замка на такий,
що буде відмикати та замикати вхідні
двері ззовні, а вертушкою з середини,
відповідачі відмовилися. Позивач
вважає, що має право вимагати заміни
серцевини замка (циліндра) вхідних
металевих дверей до квартири на замок з
вертушкою, попри незгоду відповідачів,
оскільки постійне зловживання
відповідачами у цій частині призводить
до конфліктів та порушення його прав.
Також проблемою є те, що відповідачі
псують естетичний вигляд стін як
всередині квартири, так і біля сходів
під'їзду шляхом їх описування
різноманітною інформацією. З даного
приводу між відповідачкою ОСОБА_2 та
сусідами виникають постійні конфлікти.
Особливою проблемою для нього є
користування кухнею, оскільки
відповідачі зайняли усі вільні місця
на кухні по периметру, а також
користуються належним йому столом. На
кухні, яка складає 8,30 кв.м., знаходиться
плита та мийка уздовж стіни 3,30 м. біля
входу, по всьому периметру розташовані
меблі відповідачів, а саме два
холодильника, один з яких неробочий та
стоїть на високій тумбі, стіл з
стільцями, дві тумби, велика шафа для
посуду біля вікна, розсувне
крісло-ліжко, телевізор, сушку для
одягу біля плити. Оскільки узгодити
спільно з відповідачами розташування
меблів неможливо, а самі відповідачі
вважають, що мають право без згоди
власника пересувати меблі та займати
місця, де їм заманеться, вважає за
необхідне встановити на кухні поруч з
столом два стільці, холодильник та шафу
для посуду, компактно уздовж стіни 2,5 м.
зліва від входу до кухні для власного
використання, а необхідні меблі та речі
відповідачів вже і так розташовані
уздовж протилежної стіни розміром 2,5 м.
та стіни з вікном. У коридорі зліва біля
входу до кухні є комора для продуктів
та ніша з дверцятами над входом до
кухні, чим користуються виключно
відповідачі, оскільки ці місця є
місцями загального користування,
вважає, що має право на користування ?
комори та ніши. Зазначив, що рішенням
Дніпровського районного суду від 29.04.2010
року відповідачів було зобов'язано
звільнити місця загального
користування від особистих речей, а
саме звільнити кухню від розсувного
крісла-ліжка та телевізора,
демонтувати полиці у коридорі, ванній
кімнаті, туалеті, однак на сьогодні,
відповідачі дане рішення у цій частині
не виконали, а полиці у місцях
загального користування з
нагромадженими габаритними металевими
речами та скляними виробами
залишились. При цьому, полиці створюють
реальну загрозу життю, оскільки можуть
у будь-який момент спричинити обвал, а
захаращеність місць загального
користування квартирою може призвести
до пожежі. З цих причин, вважає, що має
право вимагати виконання такого
обов'язку у примусовому порядку згідно
з законодавством, а саме негайного
примусового звільнення місць
загального користування квартири від
речей та меблів відповідачів та
примусового демонтажу зазначених
полиць. Найближчим часом він має намір
здавати в оренду свою кімнату, а потім
розпочати її продаж, а тому просить суд
зобов'язати відповідачів утримуватися
від будь-яких дій, які можуть порушити
його право як власника на вільне
розпорядження майном.

Позивач ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явився, однак, надав до суду заяву, де
позов підтримав в повному обсязі та
просить суд винести рішення в заочному
провадженні у його відсутність за
наявними у справі доказами та
матеріалами.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце слухання справи повідомлялися
належним чином шляхом направлення
судових повісток за адресою вказаною у
позовній заяві, про причини неявки суд
не повідомили.

На підставі ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

За таких обставин, враховуючи думку
позивачки, який просив розглядати
справи в заочному провадженні, суд
визнав можливим провести заочний
розгляд справи за відсутності
відповідачів на підставі наявних у
справі доказів та ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази у їх
сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, право власності є непорушним,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного
кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осі.

Право власності в його об'єктивному
значенні є сукупністю юридичних норм,
що регулюють відносини власності, ці
норми є юридичною підставою існування
і реалізації права власності, що
належить певному суб'єкту, тобто, права
власності в суб'єктивному значенні, що
являє собою право володіти,
користуватися, розпоряджатися річчю та
реалізовувати стосовно неї інші
правомочності своєю владою у власному
інтересі. Цьому праву власника
відповідає обов'язок усіх інших осіб
утримуватися від порушення його
правомочностей.

Як передбачено ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

В судовому засіданні встановлено, що
договором дарування 57/100 частини
квартири від 24.10.2012 року, ОСОБА_5.
подарувала ОСОБА_1 57/100 частину квартири
АДРЕСА_1, що складається з двох житлових
кімнат, загальною площею 53,80 кв.м., в
тому числі житловою - 30,70 кв.м. (а.с. 8)

Разом з тим, судом встановлено, що 57/100
частини квартири АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_5. попереднім
власником ОСОБА_7.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зареєстровані та проживають в квартирі
АДРЕСА_1, 43/100 частини якої належить їм
на праві спільної сумісної власності.
(а.с. 111)

Відповідно до вимог ст.382 Цивільного
кодексу України квартирою є
ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.
Власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або в середині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників не житлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Згідно пункту 39 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених остановою Кабінету
Міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№572, усі мешканці квартир, в яких
проживають два і більше власників,
наймачів чи орендарів, мають рівні
права на користування підсобними
приміщеннями та обладнанням.

Згідно положення частини 1 статті 317
Цивільного кодексу України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Право розпоряджатися полягає у
юридичній можливості власника
визначати фактичну і юридичну долю
речі. Визначення фактичної долі речі
полягає в зміні її фізичної сутності аж
до повного знищення, юридична доля речі
може бути визначена шляхом передачі
права власності іншій особі або шляхом
відмови від права на річ.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, серед інших, припинення дії, яка
порушує право.

Так, звертаючись з позовом до суду,
позивач зазначає, що він є власником
57/100 частини квартири АДРЕСА_1 та займає
кімнату площею 17,60 кв.м, однак не може
належно користуватися своїм правом на
розпорядження належної йому на праві
власності частини квартири, оскільки
відповідачі постійно чинять перешкоди
у користуванні спільною квартирою, а
саме знімають двері до кімнат
загального користування, чим
позбавляють можливості ними
користуватися, місця загального
користування знаходяться в
неналежному санітарному стані, на
кухні знаходяться речі, які не
використовуються та загромаджують
кухню, в результаті чого, позивач не
може встановити холодильник, стіл,
стільці та шафу для власного
користування, зважаючи, що у
відповідачів такі предмети
користування розташовані на
протилежні стінки кухні, крім того
відповідачі користуються коморою
самостійно, хоча вона також являється
місцем загального користування, ? якої
має належите позивачу, позивачі чинять
перешкоди у входженні до квартири, а
тому позивач, за власні кошти, просить
поміняти циліндр замка, який буде
зручним у користуванні всім мешканцям
квартири, відповідачі псують майно
належне позивачу та установлюють
додаткове обладнання, що заважає
позивачу та створює аварійні ситуації
небезпечні для здоров'я, в місцях
загального користування знаходяться
речі відповідачів, які заважають для
нормального проживання у квартирі.

Відповідно до ст. 10 Житлового Кодексу
України громадяни зобов'язані
використовувати жиле приміщення
відповідно до його призначення,
додержувати правил користування
жилими приміщеннями. Жилі будинки і
жилі приміщення не можуть
використовуватися громадянами на
шкоду інтересам суспільства.

Відповідно до ст. 29 Житлового Кодексу
України державний контроль за
використанням і схоронністю житлового
фонду має своїм завданням забезпечити
додержання громадянами правил
користування житловим фондом і
утримання його в технічно справному
стані.

Відповідно до п.18 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
прибудинковими територіями,
затверджених Постановою Кабінету
міністрів України від 08 жовтня 1992 року
№572, власники квартир зобов'язані
використовувати приміщення житлових
будинків за призначенням,
забезпечувати збереження жилих і
підсобних приміщень квартир та
технічного обладнання будинків,
дотримувати правил пожежної безпеки.
При появі несправностей у квартирі
вживати заходів до їх усунення
власними силами або силами
підприємства по обслуговуванню житла.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження факту протиправних
дій відповідачів, щодо користування та
розпорядженням належним на праві
власності позивачем майна встановлено
наступне.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 02.11.2007 року, яке залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 26.02.2008 р., встановлено, що
місцями загального користування в
квартирі АДРЕСА_1, є місцями загального
користування ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4; заборонено ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 зберігати свої речі,
встановлювати будь-які меблі в місцях
загального користування квартири без
згоди ОСОБА_7; заборонено в будь-який
час доби спати в приміщеннях (місцях)
загального користування квартири;
зобов'язано ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звільнити місця загального
користування від особистих речей,
звільнити кухню від дивана (ліжка), яке
використовується як спальне місце,
демонтувати самовільно зроблену в
коридорі вбудовану шафу (кладочку) та
стягнуто на користь ОСОБА_7 моральну
шкоду по 200 грн. з кожного відповідача.
(а.с. 15-18)

При цьому, судом враховано ту
обставини, що при розгляді справи за
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 02.11.2007 року розглядалася
вимога щодо визначення місця
загального користування в квартирі
АДРЕСА_1 та вирішено, зокрема,
встановити, що місцями загального
користування в квартирі АДРЕСА_1, є
місцями загального користування
ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, при
цьому судом достовірно встановлено про
перехід права власності на 57/100 частини
квартири від ОСОБА_7 до ОСОБА_5., а в
подальшому до позивача ОСОБА_1, а тому,
враховуючи встановлені обставини
рішенням суду, суд бере їх до уваги, при
розгляді вимоги позивача про
встановлення місць загального
користування в квартирі АДРЕСА_1 між
новими власником спірної квартири
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Згідно положення частини третьої
статті 61 Цивільного процесуального
кодексу України обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 27.10.2010 року зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_7 щодо
продажу належної йому на праві
часткової власності 57/100 частини
квартири АДРЕСА_1, у тому числі при
огляді покупцями місць загального
користування зазначеної квартири;
зобов'язано ОСОБА_2 утримуватися від
будь-яких дій, які можуть порушити
право ОСОБА_7 розпоряджатися належною
йому 57/100 частини квартири АДРЕСА_1. (а.с.
33-39)

Зокрема, в рішенні Дніпровського
районного суду м. Києва від 27.10.2010 року
встановлено наступне:

- «Рішеннями Дніпровського районного
суду м. Києва від 02 листопада 2007 року та
29 квітня 2010 року встановлено, що
позивач ОСОБА_7. змушений звертатися в
судовому порядку за захистом
порушеного ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4. його
права як власника частини квартири
АДРЕСА_1, оскільки відповідачами без
його згоди загромаджено особистими
речами всі місця загального
користування, на вимогу ОСОБА_7 про
звільнення місць загального
користування квартири, останні не
реагували, створювали постійні
конфлікти та непорозуміння, що не
заперечено відповідачами під час
судового розгляду справи, у зв'язку з
чим рішеннями суду задоволено позовні
вимоги в цій частині»;

- «В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 31.07.2008 року, яка
міститься в матеріалах Дніпровського
РУ ГУ МВС України в м. Києві №11628,
зазначено, що звертаючись із заявою до
Дніпровського РУГУ МВС України в м.
Києві ОСОБА_7. засвідчив, що ОСОБА_2
постійно перешкоджає йому в
користуванні місцями загального
користування, на зауваження не реагує,
на вимогу ВДВС Дніпровського РУЮ в м.
Києві від 29.05.2008 року рішення суду в
добровільному порядку виконувати
відмовляється»;

- «В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 04.11.2008 року, яка
міститься в матеріалах Дніпровського
РУ ГУ МВС України в м. Києві №17395,
зазначено що під час проведення
виконавчих дій щодо звільнення місць
загального користування в комунальній
квартирі АДРЕСА_1, гр. ОСОБА_2 поводила
себе агресивно, ображала, проклинала і
принижувала, як сусіда по комунальній
квартирі ОСОБА_7, так і його матір
ОСОБА_8, в присутності державного
виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ в м.
Києві Жгир Н.Г., а також свідків, які
були присутніми за даною адресою».

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 29.04.2010 року заборонено
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 використовувати
кухню не за призначенням, зокрема,
дивитися телевізор, відпочивати та
перебувати на кухні в положенні лежачи;
пересувати без згоди ОСОБА_7 будь-які
належні йому речі та меблі; зобов'язано
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звільнити місця
загального користування від особистих
речей, звільнити кухню від розсувного
крісла-ліжка та телевізора,
демонтувати самовбудовані полиці у
коридорі, ванній кімнаті, туалеті, та
стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_7 моральну шкоду у
розмірі 500,00 грн. з кожного. (а.с. 19-23)

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 08.08.2011 року
зазначено, що 05.08.2011 року ОСОБА_7.
звернувся із заявою до Дніпровського
РУ ГУМВС України про те, що сусід по
комунальній квартирі самовільно зняв
двері в ванну кімнату. В процесі
перевірки було встановлено, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_7 склалися неприязні
відношення, на ґрунті побутових умов за
місця загального користування. (а.с. 24)

А отже, як встановлено судовими
рішеннями та постановами про відмову в
порушенні кримінальної справи,
відповідачі чинили перешкоди у
користуванні квартирою попередньому
власнику ОСОБА_7, при цьому судом
враховано, що позивач ОСОБА_6
звертаючись з позовом до суду
мотивував свої вимоги посилаючись на
аналогічні протиправні дії
відповідачів.

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 26.12.2012 року
зазначено, що ОСОБА_6 28.11.2012 року приїхав
з сім'єю до квартири АДРЕСА_1, а сусідка
по комунальній квартирі не впустила
його, з сім'єю ОСОБА_2 було проведено
профілактичну роботу про недопущення
вчинення будь-яких протиправних дій
відносно сусіда. (а.с. 11)

В листі Дніпровської районної в місті
Києві державної адміністрації від
03.01.2013 року зазначено про те, що
комісійною перевіркою 28.12.2012 р. в
присутності мешканки комунальної
квартири ОСОБА_2 встановлено, що місця
загального користування знаходяться в
неналежному санітарному стані.
Мешканцю квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2
вручено припис та надані роз'яснення
щодо дотримання Правил користування
приміщеннями житлових будинків та
гуртожитків, затверджених постановою
КМУ від 08.10.1992 р. № 572. (а.с. 14)

В постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи від 11.08.2012 року
зазначено, що ОСОБА_2 звернулась із
заявою до Дніпровського РУ ГУМВС
України про те, що невідома жінка
нанесла тілесні ушкодження. В ході
перевірки було опитано, зокрема,
ОСОБА_5., яка пояснила що є
співвласницею квартири АДРЕСА_1 та не
може потрапити до своєї кімнати, так як
ОСОБА_2, не пускає її до квартири,
застосовує до неї фізичну силу та
погрожує фізичною розправою. В ході
перевірки в усній бесіді з мешканцями
будинку було з'ясовано, що вони знають
мешканку квартири АДРЕСА_1, яка
постійно обписує стіни під'їзду,
безпідставно викликає працівників
міліції, поширює неправдиві чутки та
вчиняє словесні суперечки з мешканцями
під'їзду. (а.с. 29-30)

До матеріалів справи додана фотокопія,
на зображенні якої відтворені буквені
написи що стосуються квартири АДРЕСА_1,
позивач при цьому зазначив, що дані
написи проводяться відповідачами на
стінах у під'їзді їхнього будинку. (а.с.
31)

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Як стверджує позивач у позовній заяві,
добровільно та мирним шляхом
домовитися з відповідачами не можливо,
оскільки всі спроби несуть агресивну
поведінку зі сторони відповідачів, яка
супроводжується лайками, образами та
відмови у будь-який спосіб покращити їх
спільне сумісне проживання у квартирі.

Власник майна, як зазначено у статті 391
ЦК України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

З огляду на викладене та виходячи з
характеру спірних правовідносин, суд
вважає доведеним факт існування
систематичних порушень, завданих
відповідачами щодо перешкоджання
позивачу у здійсненні ним права
розпорядження та користування
належною йому на праві власності
частиною квартири та місцями
загального користування, а тому
оцінюючи та аналізуючи наведені у
справі докази, виходячи з положень
цивільного законодавства та обставин,
встановлених в судових рішеннях та
постановах Дніпровського РУ ГУВМС
України, враховуючи ту обставину, що
відповідачі не надали жодного доказу
чи пояснення по даній справі з приводу
спільного користування житловим
приміщенням, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивача в частині:
встановлення, що місця загального
користування в квартирі АДРЕСА_1, є
місцями загального користування
власника 57/100 частини квартири ОСОБА_1
та членів його сім'ї, а також власників
43/100 частини квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4; встановлення, що усі мешканці
та співвласники квартири АДРЕСА_1 мають
рівні права на користування підсобними
приміщеннями і обладнанням квартири,
дверима, замками (окрім кімнатних
дверей і замків електроенергії),
встановлюють порядок їх використання
за узгодженням, а також черговість їх
прибирання; визнання права власника
57/100 частини квартири ОСОБА_1 на
встановлення холодильника, столу, двох
стільців та шафи для посуду уздовж
стіни 2,5 м. на кухні зліва від входу
згідно плану квартири, а також право на
користування 1/2 частиною комори у
коридорі зліва біля входу до кухні, а
також 1/2 частиною верхньої ніші над
входом до кухні; визнання права ОСОБА_1
на встановлення у вхідних металевих
дверях квартири АДРЕСА_1 замка, що
відпирається ключем з зовнішнього боку
дверей та вертушкою зсередини з
наступною видачею по одному дублікату
ключа усім співвласникам квартири;
заборони ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зберігати свої речі, встановлювати
будь-які меблі, вмонтовувати полиці,
знімати спільні двері з петель, міняти
замки спільних дверей, вмонтовувати
будь-яке додаткове обладнання у місцях
загального користування квартири без
згоди ОСОБА_1, а також користуватися
належними йому та його сім'ї речами та
меблями, псувати у будь-який спосіб
стіни квартири та під'їзду; звільнення
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 місця загального
користування в квартирі АДРЕСА_1 від їх
особистих речей, а саме: кухню
звільнити від телевізора та
крісла-ліжка, демонтувати полиці у
коридорі, ванній кімнаті, туалеті, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно положення ч.1, 2 ст. 319 Цивільного
кодексу України власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Тобто, власник може чинити стосовно
свого майна усе, що не заборонено
законом, або не суперечить соціальній
природі власності. Своє право щодо
майна власник здійснює завжди своєю
владою та у своєму інтересі.

Відповідно до положення ч. 1, 2 ст. 386
Цивільного кодексу України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Як стверджує позивач у позовній заяві,
він в подальшому має намір віддати в
оренду належну йому частину квартири
та продати її, а оскільки в нього є всі
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності
відповідачами, просить зобов'язати
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 утримуватися від
будь-яких дій, які можуть порушити
право ОСОБА_1 розпоряджатися належною
йому 57/100 частиною квартири АДРЕСА_1, у
тому числі: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Суд враховуючи ситуацію, яка склалася
між сторонами по справі, приходить до
висновку, що оскільки право власності є
непорушним і ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, вважає, що
вказана вимога підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.156 Житлового кодексу
України, члени сім'ї власника жилого
будинку (квартири), які проживають
разом з ним у будинку (квартирі), що йому
належить користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку (квартири), якщо при їх вселенні
не було іншої угоди про порядок
користування цим приміщенням.

Враховуючи, ту обставину, що в позивача
є сім'я, то відповідно норми ст.156
Житлового кодексу України, в них є всі
права користуватися частиною жилого
приміщення, що належить позивачу та
місцями загального користування
квартири на рівні з позивачем.

Що стосується позовної вимоги позивача
щодо звільнення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
місця загального користування в
квартирі АДРЕСА_1 від їх особистих
речей, зокрема, коридор, ванну кімнату,
туалет від меблів та речей, то в цій
частині позовні вимоги є
необґрунтованими та такими що не
підлягають задоволенню, оскільки право
розпорядження та користування місцями
загального користування є у всіх
співвласників та мешканців квартири
АДРЕСА_1, при цьому, позивач не
конкретизував, від яких саме меблів та
речей, відповідачі мають звільнити
коридор, ванну кімнату та туалет.

Згідно положення частин 1, 2, 5 ст. 55
Конституції України права і свободи
людини і громадянина захищаються
судом. Кожному гарантується право на
оскарження в суді рішень, дій чи
бездіяльності органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
посадових і службових осіб. Кожен має
право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань.

Право на захист для будь-якої особи, яка
його потребує, забезпечується
державою, її компетентними судовими,
адміністративними чи законодавчими
владами. Конституцією передбачено, що
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом. В залежності від
характеру порушень захист може
здійснюватись у порядку
конституційного, цивільного,
кримінального або адміністративного
судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що позивач має всі підстави
для захисту свої порушених прав, як
власника 57/100 частини квартири АДРЕСА_1,
на належні умови проживання у спірній
квартирі, користування місцями
загального користування на рівні всіх
власників спірної квартири, а тому
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про встановлення порядку користування
квартирою, визнання права, примусове
виконання обов'язку в натурі та
зобов'язання підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

В порядку ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України суд
присуджує до стягнення з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 114,70 грн., які
сплачено позивачем за подання позову
до суду, тобто по 38, 23 грн. з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
40, 41, 55 Конституції України, ст.ст. 10, 29, 156
Житлового Кодексу України, Правилами
користування приміщеннями житлових
будинків і при будинковими
територіями, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 08
жовтня 1992 року №572, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319,
321, 358, 382, 386, 391 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 58, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218,
223, 224-226, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про встановлення порядку користування
квартирою, визнання права, примусове
виконання обов'язку в натурі та
зобов'язання задовольнити частково.

Встановити, що місця загального
користування в квартирі АДРЕСА_1, є
місцями загального користування
власника 57/100 частини квартири ОСОБА_1
та членів його сім'ї, а також власників
43/100 частини квартири ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Встановити, що усі мешканці та
співвласники квартири АДРЕСА_1 мають
рівні права на користування підсобними
приміщеннями і обладнанням квартири,
дверима, замками (окрім кімнатних
дверей і замків електроенергії),
встановлюють порядок їх використання
за узгодженням, а також черговість їх
прибирання.

Визнати право власника 57/100 частини
квартири ОСОБА_1 на встановлення
холодильника, столу, двох стільців та
шафи для посуду уздовж стіни 2,5 м. на
кухні зліва від входу згідно плану
квартири, а також право на користування
1/2 частиною комори у коридорі зліва
біля входу до кухні, а також 1/2 частиною
верхньої ніші над входом до кухні.

Визнати право ОСОБА_1 на встановлення у
вхідних металевих дверях квартири
АДРЕСА_1 замка, що відпирається ключем з
зовнішнього боку дверей та вертушкою
зсередини з наступною видачею по
одному дублікату ключа усім
співвласникам квартири.

Заборонити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
зберігати свої речі, встановлювати
будь-які меблі, вмонтовувати полиці,
знімати спільні двері з петель, міняти
замки спільних дверей, вмонтовувати
будь-яке додаткове обладнання у місцях
загального користування квартири без
згоди ОСОБА_1, а також користуватися
належними йому та його сім'ї речами та
меблями, псувати у будь-який спосіб
стіни квартири та під'їзду.

Звільнити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 місця
загального користування в квартирі
АДРЕСА_1 від їх особистих речей, а саме:
кухню звільнити від телевізора та
крісла-ліжка, демонтувати полиці у
коридорі, ванній кімнаті, туалеті.

Зобов'язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
утримуватися від будь-яких дій, які
можуть порушити право ОСОБА_1
розпоряджатися належною йому 57/100
частиною квартири АДРЕСА_1, у тому
числі: продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші не заборонені
законом угоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі
по 38 (тридцять вісім) грн. 23 грн. з
кожного.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
Дніпровським районним судом м. Києва за
письмовою заявою відповідача про
перегляд заочного рішення, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

С у д д я :