У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.,
Максимчук З.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю представника позивача
ОСОБА_1 та представника Рівненської
міської ради Горчак Ю.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду від 26 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до
Рівненської міської ради, ОСОБА_4 про
визнання незаконним та скасування
рішення Рівненської міської ради № 1964
від 03 травня 2012 року та визнання
незаконним набуття права власності на
земельну ділянку ОСОБА_4,

В С Т А Н О В
И Л А :

Рішенням Рівненського міського суду
від 26 березня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Рівненської
міської ради, ОСОБА_4 про визнання
незаконним та скасування рішення
Рівненської міської ради № 1964 від 03
травня 2012 року про визнання незаконним
набуття права власності на земельну
ділянку ОСОБА_4 відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Вказує, що рішенням Рівненської
міської ради № 1964 від 03 травня 2012 року
„Про затвердження проекту землеустрою
та передачу безоплатно у власність
земельної ділянки на АДРЕСА_1" для
садівництва, ділянку в центрі міста
перевели в категорію земель
сільськогосподарського призначення,
без відповідного рішення та
погодження.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/998/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Ковальов І.М.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Вважає, що вказаним рішенням
Рівненська міська рада позбавила його
права на володіння й користування
прибудинковою територією, яка була
виділена для обслуговування житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначає, що під час оформлення проекту
відводу земельної ділянки ОСОБА_4 не
погоджувалися межі із землевласниками
(користувачами) суміжних ділянок в
належний спосіб, про що він суду надав
відповідні докази.

Вказує, що з моменту відведення ОСОБА_4
земельної ділянки, міська рада
позбавила його можливості повноцінно
проживати у належному йому будинку,
оскільки його господарські споруди
(сарай, вбиральня), плодові дерева, що
знаходяться біля його частини будинку
тепер розташовані на ділянці ОСОБА_4

Завдяки такому розподілу землі
Рівненською міською радою йому
залишилось для обслуговування
житлового будинку, в якому немає
каналізації, територія шириною навколо
будинку близько 1 метра.

При розгляді справи судом не надано
належної оцінки доводам про
конфігурацію, розміру і площі
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування житлового будинку.

Вважає, що судом помилково відмовлено у
задоволенні його позовних вимог.

Із цих підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
Рівненська міська рада вказує, що
оскаржуване рішення вважає законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 підтримала
апеляційну скаргу та просила її
задовольнити.

Представник Рівненської міської ради
просив апеляційну скаргу відхилити, а
оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що останній не довів
належними доказами факт порушення
відповідачами його законних прав та
інтересів.

Крім того, судом першої інстанції було
прийнято до уваги те, що постановою
Рівненського міського суду від 29
листопада 2013 року в адміністративній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Рівненської міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, Управління Держкомзему у м.
Рівне, ОСОБА_4, про визнання незаконним
та скасування рішення Рівненської
міської ради № 1964 від 03 травня 2012 року
та Державного акту про право власності
на землю, який було видано ОСОБА_4 на
підставі вказаного рішення
Рівненської міської ради, позивачу
було відмовлено у задоволенні вказаних
вимог і ця постанова набрала законної
сили.

Дані висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач є власником 12 частини квартири,
яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
яку останній успадкував після смерті
своєї матері ОСОБА_6, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, яка в свою чергу
успадкувала це майно після смерті
своєї матері, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

На час прийняття позивачем спадщини
після смерті своєї матері був чинним
Земельний кодекс України, введений в
дію Постановою Верховної Ради України
№ 562-ХІІ, від 18.12.1990 року, статті 22 та 23
якого передбачали, що право власності
на землю або право користування
наданою земельною ділянкою виникає
після встановлення землевпорядними
організаціями меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує це право.

Приступати до використання земельної
ділянки, в тому числі на умовах оренди,
до встановлення меж цієї ділянки в
натурі (на місцевості) і одержання
документа, що посвідчує право
власності або право користування
землею, забороняється.

Право власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Форми державних актів затверджуються
Верховною Радою України.

Стаття 30 того ж Кодексу визначала, що
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

При переході права власності громадян
на жилий будинок і господарські
будівлі та споруди до кількох
власників, а також при переході права
власності на частину будинку в разі
неможливості поділу земельної ділянки
між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до вимог
статті 23 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні будь-які
докази, що земельна ділянка, яка була
передана у власність ОСОБА_4 на
підставі рішення Рівненської міської
ради № 1964 від 03 травня 2012 року, до цього
перебувала у власності чи користуванні
позивача, а також його матері та баби.

Навпаки, матеріали справи свідчать про
те, що вказана земельна ділянка, до того
як була передана у власність ОСОБА_4,
відносилась до земель запасу
Рівненської міської ради, а тому
відсутні підстави вважати, що
внаслідок прийняття Рівненською
міською радою свого рішення № 1964 від 03
травня 2012 року „Про затвердження
проекту землеустрою та передачу
безоплатно у власність земельної
ділянки на АДРЕСА_1", було допущено
порушення цивільного права ОСОБА_3 щодо
користування чи володіння земельною
ділянкою за зазначеною адресою.

Щодо наявного в матеріалах справи
схематичного плану земельної ділянки,
що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 71),
відповідно до якого ніби-то вбачається
прив'язка земельної ділянки, яка
передана у власність ОСОБА_4, до
будинку, в якому знаходиться частина
квартири позивача, то, на розсуд
колегії суддів, цей план не є тим
доказом, який підтверджує факт
наявності у останнього права
користування цією земельною ділянкою,
оскільки цей план був складений ще в
той час, коли житловий будинок за
вищевказаною адресою перебував на
балансі житлово-експлуатаційної
контори.

Крім того, ОСОБА_3, акцентуючи увагу
суду на тому, що ОСОБА_4 отримав у
власність земельну ділянку, яка мала б
використовуватись для обслуговування
житлового будинку, в якому знаходиться
його частина квартири, безпідставно
залишає поза увагою ту обставину, що на
вищевказаному плані (а. с. 71) ця земельна
ділянка позначена як сад, а не як
прибудинкова територія.

Те, що позивач до 03 травня 2012 року також
мав право ставити питання про передачу
йому в користування чи приватну
власність спірної земельної ділянки,
яка необхідна йому для обслуговування
житлового будинку, в якому знаходиться
його частина квартири, ще не означає
наявність у нього підстав оспорювати в
порядку цивільного судочинства
правомірність передачі цієї земельної
ділянки іншій особі.

На переконання колегії суддів, дане
питання підлягає вирішенню тільки в
порядку адміністративного
судочинства, що фактично ОСОБА_3 і було
здійснено і з даного приводу на даний
час існує відповідне судове рішення,
яке набрало законної сили.

Але, оскільки на розсуд позивача з боку
відповідачів мало місце порушення і
його цивільного права, про що заявив
представник останнього в ході
апеляційного розгляду даної справи,
тому Рівненський міський суд,
відповідно до положень ст. 15 ЦК України,
правомірно ухвалив оскаржуване
рішення і з даного приводу.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
закріплено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦПК України визначає, що суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків передбачені ст. 11 ЦК України,
а способи захисту цивільних прав та
інтересів перелічені в статті 16 того ж
Кодексу.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції були правильно, всебічно і
повно встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення Рівненського міського суду від
26 березня 2014 року підлягає залишенню
без змін, як ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
26 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Максимчук З.М.