Провадження № 4-с-68/14
В справі № 760/5070/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Солом`янський
районний суд м. Києва в складі:
головуючої - судді -
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі - Подолян
О.С.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
скаргою ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Старосамбірського
районного управління юстиції Телічака
Святослсава Зеноновича, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернулася до суду зі скаргою
до Відділу державної виконавчої служби
Старосамбірського районного
управління юстиції і просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця Телічака С.З. по винесенню
постанови про відкриття виконавчого
провадження № 42192954 від 21.02.2014 року та
скасувати її.

Посилається в скарзі на те, що
постанова не відповідає вимогам Закону
України «Про виконавче провадження» та
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5.

Так, вимоги до виконавчого документа
визначено п.3 ч.1 ст.18 Закону України»
Про виконавче провадження» і даним
вимогам постанова державного
виконавця від 21.02.2014 року не відповідає.

За таких обставин у порядку п.6 ч.1 ст.26
Закону державний виконавець
зобов»язаний був відмовити в відкритті
виконавчого провадження.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення.

В порушення п. 3 ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 19, п. 6 ч. 1
ст. 26 Закону державний виконавець
виніс постанову про відкриття
виконавчого провадження, незважаючи на
те, що в виконавчому документі було не
було првиедено місцезнаходження
стягувача, місце проживання боржника,
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника, ідентифікаційний код
суб'єкта господарської діяльності
стягувача, дані, які ідентифікують
боржника (дата народження, місце
роботи, місцезнаходження майна), а
також відсутні рахунки стягувача та
боржника.

Крім того, в оскаржуваній постанові
вказано адресу стягувача: 04119, м. Київ,
вул. сім'ї Хохлових, 6 кв.54, хоча
відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб від
02.08.2012 року №593142В2012 місцезнаходження
стягувача є: Російська Федерація,129329, м.
Москва, вул. Кольська 1, стр.1.

Адреса боржника зазначена не повно -
відсутній поштовий індекс, назва
області, назва вулиці та номер будинку.

Окрім того, згідно з п. 1.5.1. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04:2012
р. № 512/5, постанова, як окремий
документ,має містити такі обов'язкові
реквізити: вступну частину із
зазначенням, зокрема, найменування
органу ДВС, прізвища, імені та по
батькові державного виконавця, який
виніс постанову.

Постанова від 21.02.2014 року цій вимозі не
відповідає, оскільки в ній вказано
лише ініціали державного виконавця, в
ній не міститься посилання на ст. 18
Закону України «Про виконавче
провадження», що визначає вимоги до
виконавчого документа, які не були
додержані, резолютивна частина
постанови не містить місцезнаходження
стягувача та боржника.

Вважає, що оскаржувана постанова не
відповідає імперативним вимогам,
наведеним у скарзі, дотримання яких є
обов'язком для державного виконавця, а
відсутність у постанові даних,
обов'язкове зазначення яких
передбачене Законом України «Про
виконавче провадження» та Інструкцією,
є підставою для її скасування.

Виходячи з цього, просить задовольнити
скаргу.

Представник Відділу державної
виконавчої служби Старосамбірського
районного управління юстиції Телічак
С.З. направив до суду свої заперечення,
посилаючись на те, що постанова про
відкриття виконавчого провадження від
21.02.2014 року заявником була отримана
25.02.2014 року.

Даною постановою боржнику був наданий
строк для добровільного виконання
рішення до 01.03.2014 року.

До цього часу рішення суду не виконано.

Просить відмовити в задоволенні скарги
та розглядати справу в його
відсутнюості.

Заслухавши пояснення представників
заявника, дослідивши матеріали справи,
суд не знаходить підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження являється завершальною
стадією судового провадження.

Виконавче провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених
законом «Про виконавче провадження»,
іншими нормативно-правовими актами.

Тобто, при примусовому виконанні
рішень суду державний виконавець має
діяти на підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених законом «Про
виконавче провадження» та іншими
нормативно-правовими актами.

Судом встановлено, що рішенням
Солом»янського районного суду м. Києва
стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ТзОВ»Науково-впроваджувальний
ценрт»Агроветзащита» 20518, 08гр. витрат
по сплаті вартості експертизи та 107,
30гр. судового збору.

На виконання рішення суду 22.01.2014 року
був виданий виконавчий лист.

Згідно зі ст.19 Закону державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17
цього Закону за заявою стягувача або
його представника про примусове
виконання рішення.

Відповідно до ст.18 Закону України »Про
виконавче провадежння» у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я
та по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб),
ідентифікаційний код суб'єкта
господарської діяльності стягувача та
боржника (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника (для фізичних
осіб - платників податків) або номер
і серія паспорта стягувача та боржника
для фізичних осіб - громадян України,
які через свої релігійні або інші
переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це
відповідні органи державної влади та
мають відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які
ідентифікують стягувача та боржника чи
можуть сприяти примусовому
виконанню, зокрема, дата народження
боржника та його місце роботи
(для фізичних осіб), місцезнаходження
майна боржника, рахунки стягувача та
боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6)строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

З виконавчого листа, виданого 22.01.2014
року Солом»янським районним судом м.
Києва вбачається, що він повністю
відповідає вимогам даної норми закону.

Відповідно до ст.369 ЦПК України
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України "Про
виконавче провадження".

Суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Представник заявника в судовому
засіданні не заперечувала, що в порядку
даної норми закону ні заявник або його
представник, ні представник стягувача
до суду не зверталися.

21.02.2014 року державним виконавцем ВДВС
Старосамбірського РУЮ у м. Києві
Телічаком С.З. на підставі заяви
Задорожного Р.В., як представника
стягувача, було винесено постанову ВП
№ 42192954 про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
рішення суду та надано боржнику строк
до 01.03.2014 року для його добровільного
виконання.

З довіреності на ім.»я представника
стягувача вбачається, що він був
уповноважений стягувачем на вчинення
дій, пов»язаних, у т.ч., з виконання
рішення суду, і видана йому довіреність
відповідає вимогам, викладеним у гл.17
ЦК України.

При цьому будь-яких застережень на
вчинення конкретних дій у довіреності
не зазначено, а тому суд вважає таке
представництво в виконавчому
провадженні належним, яке давало право
представнику діяти від імені стягувача
в виконавчому провадженні.

/ а.с.20; 51 - 54 /

Зі зворотнього поштового повідомлення
вбачається, що постанову державного
виконавця заявник, як боржник за
виконавчим провадженням, отримав 25.02.2014
року, а 28.02.2014 року представник
заявника подав заяву про ознайомлення
з матеріалами виконавчого провадження
та повідомив державного виконавця про
те, що за вказаною в постанові про
відкриття виконавчого провадження
адресою заявник не проживав.

/ а.с. 21; 56 - 59 /

Представник заявника в судовому
засіданні підтвердив отримання
останнім постанови про відкриття
виконавчого провадження та
невиконання рішення суду у
встановлений державним виконавцем
строк для добровільного виконання.

Представник заявника в судовому
засіданні посилалася на те, що заявник
бажає добровільно виконати рішення
суду, однак допущені помилки при
винесені постанови про відкриття
виконавчого провадження перешкоджають
йому в цьому.

Так, з постанови про відкриття
виконавчого провадження від 21.02.2014 року
вбачається, що в ній дійсно неповно
вказана адреса місця проживання
заявника, а саме: не вказана вулиця
місця проживання та номер будинку.

В той же час, представник заявника не
заперечував своєчасного отримання ним
постанови про відкриття виконавчого
провадження та її невиконання в
приведений у ній строк.

Дійсно, п.1.5.1. Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 року №
512/5,визначено обов»язкові реквізити
постанови державного виконавця.

З точки зору закону інструкції
міністерства та відомств є
підзаконними нормативними актами, що
приймається уповноваженими
нормотворчими суб'єктами на основі і на
виконання законів і не повинні
суперечити їм.

За таких обставин твердження
представника заявника в обґрунтування
скарги в цій частині не можуть бути
прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання
до відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом
трьох робочих днів з дня надходження
до нього виконавчого документа
виносить постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Підстави для відмови в відкритті
виконавчого провадження зазначені в
ст.26 Закону.

Враховуючи, що такі підстави у
державного виконавця при винесенні
постанови 21.02.2014 року були відсутні,
суд не приймає до уваги твердження
заявника і в цій частині.

Законом України» Про виконавче
провадження» встановлені вимоги до
виконавчого документа.

Перелік виконавчих документів
визначено ч.2 ст.17 Закону, і одним з них
є виконавчий лист, що видається
судом.

Постанова державного виконавця є
виконавчим документом у тому разі, коли
вони виносяться на стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій і накладенням штрафу.

В даному випадку державним виконавцем
виконувався виконавчий лист, виданий
судом, оформлений він був у
встановленому законом порядку та
відповідає вимогам ст.18 Закону, і
правові підстави для відмови в
відкритті виконавчого провадження у
державного виконавця були відсутні.

За таких обставин і в цій частині
твердження представника заявника не
можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом, надає сторонам
виконавчого провадження та їх
представникам можливість ознайомитися
з матеріалами виконавчого провадження,
розглядає заяви сторін та інших
учасників виконавчого

провадження і їхні клопотання.

Представник заявника в судовому
засіданні не заперечувала
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження та пояснила,
що з заявами до державного виконавця
про продовження строку для
добровільного виконання рішення суду,
в разі наявності таких підстав, не
зверталася.

В ч.ч.6, 7 ст.12 Закону зазначено, що
боржник зобов'язаний утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення.

Крім того, особи, які беруть участь у
виконавчому провадженні, зобов'язані
сумлінно користуватися усіма
наданими їм правами з метою
забезпечення своєчасного та в
повному обсязі вчинення виконавчих
дій.

Оскаржуючи дії державного виконавця,
представник заявника в судовому
засіданні не довела суду, що допущеними
помилками в постанові про відкриття
виконавчого провадження порушені
права чи свободи заявника при
виконанні рішення суду і яким чином
вони могли бути порушені.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Суд при цьому враховує, що згідно з
ч.ч.1,2 ст.14 ЦПК України принципом
цивільного судочинства є
виконуваність рішення суду

Судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування,підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України,
а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.

Крім того, виконання рішення суду - є
елементом справедливого судового
розгляду, передбаченого статтею 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

З врахуванням цих обставин суд
приходить до висновку, що державний
виконавець при відкритті виконавчого
провадження діяв у межах, наданих йому
Законом України» Про виконавче
провадження» повноважень,з
врахуванням рівності учасників
виконавчого провадження, вчинення цих
дій, з точки зору ст.25 Закону, є його
обов»язком, а допущені при винесенні
постанови недоліки не привели до
порушень прав заявника, а тому правові
підстави для їх захисту відсутні.

Керуючись ст.ст.1, ч.ч.1,2 ст.11, ч.ч.6,7 ст.12,
ч.1 ст.18, 19, ч.1 ст.25, 26 Закону України «Про
виконавче провадження», Інструкцією з
організації примусового виконання
рішень, затвердженою наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
року № 512/5, ст.ст. ч.ч.1,2 ст.14, 383, 369, ч.2
ст.387 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Старосамбірського районного
управління юстиції Телічака
Святослава Зеноновича відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення до Апеляційного суду м.
Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання

копії ухвали.

Суддя: