У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Гримич М.К.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 27 грудня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 26 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, в якому позивач просив у
рахунок погашення заборгованості
відповідача ОСОБА_4 за кредитним
договором від 10 липня 2008 року в розмірі
171 133,69 дол. США, що за курсом НБУ від 05
липня 2013 року становить 367 358 грн 20 коп.,
звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1
шляхом продажу предмета іпотеки
будь-якій особі-покупцеві та виселити
відповідачів зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що
10 липня 2008 року ОСОБА_4 отримав кредит у
розмірі 73 816,56 дол. США зі сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 15 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 10 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язання
10 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3 був укладений договір
іпотеки, згідно з яким в іпотеку надана
квартира АДРЕСА_1. Ціна предмета
іпотеки обумовлена договором і
становить 422 196 грн 24 коп.

ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
договором не виконував, у зв'язку з чим
станом на 05 липня 2013 року утворилася
заборгованість у розмірі 171
133,69 дол. США, а саме: 63 026,90 дол. США -
заборгованість за кредитом; 37 543,79 дол.
США - заборгованість за процентами; 9
294,13 дол. США - заборгованість з комісії;
53 089,85 дол. США - пеня та штрафи за
невиконання умов договору; 31,29 дол. США -
штраф (фіксована частина); 8 147,73дол. США -
штраф (процентна складова).

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 грудня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року,
в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судові рішення не відповідають
вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 10 липня 2008 року
між Закритим акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» (далі -
ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір №
КІСWGА, згідно з умовами якого
ОСОБА_4 отримав кредит у вигляді
непоновлювальної лінії у розмірі 73 816,56
дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 10 липня 2023 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 11 липня 2008 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки №
КІСWGА, згідно з умовами якого
ОСОБА_3 надала в іпотеку нерухоме майно
- квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_3
на праві власності. Обумовлена
сторонами вартість предмета іпотеки -
422 196 грн 24 коп.

На порушення умов договору ОСОБА_4
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконував, у зв'язку з
чим станом на 05 липня 2013 року
утворилась заборгованість у сумі 171 133,69
дол. США.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що відповідно до
п. 33.3 договору іпотеки ОСОБА_3 передала
в іпотеку в якості забезпечення
кредиту квартиру АДРЕСА_1, а відповідно
до правовстановлюючих документів
ОСОБА_3 належить на праві власності
квартира АДРЕСА_1. Суд посилався на те,
що договір іпотеки укладений з
помилками, які на момент звернення до
суду не виправлені, а тому відсутні
підстави для задоволення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до п. 33.3 договору іпотеки
предмет іпотеки належить іпотекодавцю
на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Білоцерківського
міського нотаріального округу
Київської області ОСОБА_7 02 липня 1997
року, за реєстром № 3581 та
зареєстрованого в інвентарбюро 02 липня
1997 року за реєстром № 12910,
реєстраційний № 22548185.

Згідно з договором купівлі-продажу
квартири від 02 липня 1997 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Білоцерківського міського
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_7, за реєстром № 3581 та
зареєстрованого в інвентарбюро 02 липня
1997 року за реєстром № 12910, ОСОБА_3
належить квартира АДРЕСА_1.

Також у зазначеному договорі
купівлі-продажу зазначено, що квартира
АДРЕСА_1, складається з трьох жилих
кімнат, квартира загальною площею 74,30
кв. м, житловою площею 43,20 кв. м.

У п. 33.3 договору іпотеки також вказано,
що іпотекодавець надав в іпотеку
нерухоме майно (предмет іпотеки), а
саме: трикімнатна квартира загальною
площею 74,30 кв. м, житловою площею 43,20 кв.
м.

Як вбачається з копії витягу про
реєстрацію у Державному реєстрі іпотек
від 11 липня 2008 року № 19643165, на квартиру
АДРЕСА_1, реєстраційний номер майна -
22548185, було накладено обтяження на
підставі договору іпотеки від 11 липня
2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк», з метою забезпечення
зобов'язань за кредитним договором від
10 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_4 та
ПАТ КБ «ПриватБанк».

Крім того, суд не перевірив, чи належить
ОСОБА_3 квартира АДРЕСА_1.

У порушення вимог ст. 212 ЦПК України, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, вказаних
обставин належним чином не перевірив,
не надав належної правової оцінки
зібраним у справі доказам та не усунув
протиріччя, також не перевірив
суперечливість доводів сторін щодо
номеру будинку, зазначеного в договорі
іпотеки, та ухвалив передчасне рішення
про відмову в задоволенні позову.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами в повному
обсязі не встановлені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 27 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 26 лютого 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк