Справа №590/65/14-ц
Провадження №2/590/54/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 травня2014 року

Ямпільський районний суд Сумської
області у складі:

головуючого судді Оснач С.В.

з участю секретаря судового
засідання Кубрак В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в сел. Ямпіль
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 - про
визнання права власності на нерухоме
майно, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, просить
визнати за ним право власності на
приміщення магазину промислових
товарів, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що
07.11.2008 між ним та відповідачем ОСОБА_2
було укладено договір позики, згідно
якого позивач передав відповідачу
грошові кошти у сумі 160 000 (сто
шістдесят тисяч) гривень з умовою їх
повернення на першу вимогу на протязі
місяця або у зв'язку з відсутністю
даних коштів переоформити на Позивача
нерухоме майно, розташоване за адресою:
АДРЕСА_1.

Починаючи десь з жовтня місяця 2013
року, позивач не одноразово звертався,
як письмово, так і в усній формі до
Відповідача з проханням повернути
борг, але Відповідач у поверненні боргу
відмовив, пояснивши це відсутністю
достатніх коштів для його повернення, в
зв'язку з цим ним було запропоновано
відповідачу переоформити на нього
нерухоме майно, на придбання якого й
позичалася дана сума, проте відповідач
добровільно відмовився це робити,
пояснюючи це тим, що дане приміщення
при переоформленні таж потребує
значних фінансових затрат, яких у нього
на даний час не має. Тому позивач
просить визнати за ним право власності
на вказане нерухоме майно відповідача.

В судовому засіданні інтереси
позивача захищав представник за
дорученням О.В. Страшок, який позов
підтримав в повному обсягу.

Відповідач позов визнав, але
визнання позову шляхом укладення
мирової угоди не затверджено судом.

Третя особа з позовом не згодна,
пояснила, що з відповідачем по справі
ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому
шлюбі з 12.01.2001 по 02.10.2013 року. В цій
період ними за спільні кошти їх сім'ї
було придбано магазин промислових
товарів по АДРЕСА_1, на підставі
нотаріально посвідченого Договору
купівлі-продажу від 14.11.2008р. Питання
розподілу спільно нажитого майна під
час шлюбу ними досі не врегульовано. В
зв'язку з цим в провадженні
Ямпільського районного суду Сумської
області перебуває справа № 590/1056/13-ц за
її позовною заявою до відповідача
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в тому
числі магазину промислових товарів,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1.
При зверненні до Ямпільського
районного суду позивач ОСОБА_1 взагалі
не зазначив того факту, що спірне
приміщення магазину є спільною
власністю подружжя, і в разі
задоволення його позову буде
порушуватись її право власності на ?
частку цього спірного нежитлового
приміщення.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов не обґрунтований і не підлягає
задоволенню виходячи з наступного:

В судовому засіданні було
встановлено, що 07.11.2008 ОСОБА_2
складено розписку про те, що він
отримав в борг у Відповідача 160 000 грн.
(сто шістдесят тисяч) гривень за умови
повернення їх на першу вимогу на
протязі місяця, а у разі неповернення
коштів у вказаний строк, погашення
заборгованості здійснюється шляхом
переходу (переоформлення) у власність
позивача об'єкту, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, про що було складено
розписку. /а.с.5-76 /

Відповідач на момент розгляду
справи в суді коштів не повернув.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже суд вважає, що між сторонами:
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір
позики коштів на суму 160 000 (сто
шістдесят тисяч) гривень, що
підтверджується розпискою.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу, а саме боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Проте позивачем у позовній заяві не
ставиться питання про повернення суми
борги, натомість заявляється вимога
про здійснення стягнення на предмет
застави.

Судом також встановлено, що 14.11.2008
між ОСОБА_5, що виступав в якості
продавця, та ОСОБА_2, що виступав в
якості покупця, укладено договір
купівлі-продажу приміщення магазину
промислових товарів, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. Договір посвідчено
приватним нотаріусом Ямпільського
районного нотаріального округу
Сумської області ОСОБА_6 та
зареєстровано в реєстрі за №1841 /а.с.12 /.

Ухвалою суду від 07.02.2014 року в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
судом залучено до участі у справі
ОСОБА_3.

Відносно переоформлення будівлі
магазину, належного відповідачу в
рахунок погашення боргу, про що
зазначено у борговій розписці, суд
приходить до висновку, що в даному
випадку окрім договору позики мав
місце договір застави нерухомого
майна, для укладення якого сторонам
необхідно виконати певні умови,
передбачені законом.

В ході судового розгляду сторони
зазначали, що на час укладення договору
застави між ними не було домовленості
про його нотаріальне посвідчення та
реєстрацію. Тобто суд приходить до
висновку, що сторони свідомо порушили
порядок укладення договору застави.

Суд також не може взяти до уваги
посилання представника позивача на ст.
539 ЦК України, як на альтернативне
зобов'язання, оскільки актом
цивільного законодавства, а саме ч.1
ст.577 ЦК України прямо вказано, що якщо
предметом застави є нерухоме майно (в
даному випадку приміщення магазину), то
договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню, що
сторонами не було зроблено.

Згідно ст. 539. ЦК України
альтернативним є зобов'язання, в якому
боржник зобов'язаний вчинити одну з
двох або кількох дій. Боржник має право
вибору предмета зобов'язання, якщо інше
не встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або цінні речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Згідно ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.572 ЦК України в силу
застави кредитор (заставодавець) має
право у разі не виконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 574 ЦК України застава
виникає на підставі договору, закону
або рішенню суду. До застави, яка
виникає на підставі закону,
застосовуються положення цього
Кодексу щодо застави, яка виникає на
підставі договору, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст.577 ЦК України якщо
предметом застави є нерухоме майно, а
також в інших випадках, встановлених
законом, договір застави підлягає
нотаріальному посвідченню. Застава
нерухомого майна підлягає державній
реєстрації у випадках та в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ст.640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

З встановленого вбачається, що
спірні правовідносини є цивільними та
врегульовані ст.ст. 220, 574, 577 ЦК України,
ст.ст. 3, 4, 18, 36 Закону України «Про
іпотеку», положеннями яких
передбачений певний порядок
забезпечення зобов'язання заставою
нерухомого майна. Згідно із статтями 210
та 640 ЦК України не є вчиненим і не
створює прав та обов'язків для сторін
правочин у разі нездійснення його
державної реєстрації, якщо правочин
підлягає такій реєстрації.

Втім сторони свідомо діяли у супереч
зазначеного. Таким чином у супереч
ст.ст. 59-60 ЦПК України сторони не довели
необхідних передумов для здійснення
стягнення на предмет застави.

Крім того відповідно до ст. 36 Закону
України «Про іпотеку» перехід права
власності на предмет застави (іпотеки)
до кредитора відбувається у
позасудовому порядку.

У зв'язку з викладеним, заявлений
позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 210, 220, 574, 577, 640 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позову за необґрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до
Судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Ямпільський районний суд
Сумської області, шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не буде подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:підпис

Копія вірна

Суддя
С.В.Оснач