УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, треті
особи: Державна міграційна служба
України в Херсонській області,
Виконавчий комітет Дніпровської
районної у м. Херсоні ради, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житлом, шляхом зняття з
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 11 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 11 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що їй
на праві власності належить житловий
будинок з відповідною частиною
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1. У вказаному будинку крім
позивачки зареєстровані ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 Відповідачі
не проживають за вказаною адресою
більше року, що підтверджується актом
обстеження від 17 грудня 2012 року № 2880,
складеним головою квартального
комітету та свідками. У зв'язку з
реєстрацією відповідачів у будинку
позивачка позбавлена права вільно
користуватися та розпоряджатися
належним їй майном, вимушена нести
додаткові витрати на оплату
житлово-комунальних послуг.

Просила усунути перешкоди у
користуванні належним їй будинком по
АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстраційного
обліку ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та зобов'язати Державну
міграційну службу України в
Херсонській області (далі - ДМС України
в Херсонській області) зняти
відповідачів з реєстраційного обліку
за вказаною адресою.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 06 червня 2013 року позов
задоволено частково. Усунуто перешкоди
у користуванні належним ОСОБА_6
будинком по АДРЕСА_1 шляхом зняття з
реєстраційного обліку ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Зобов'язано ДМС України в Херсонській
області зняти ОСОБА_7, ОСОБА_8 з
реєстраційного обліку по АДРЕСА_1. У
іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 11 жовтня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено,
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 06 червня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 11 листопада 2013 року
у відкритті апеляційного провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_7, ОСОБА_8
на рішення Дніпровського районного
суду м. Херсона від 06 червня 2013 року
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, ОСОБА_8,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвали суду
апеляційної інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права.

Судом апеляційної інстанції порушено
норми процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 11 жовтня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено,
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 06 червня 2013 року залишено
без змін.

Переглядаючи вказану ухвалу, суд
касаційної інстанції враховує, що
рішенням Дніпровського районного
народного суду м. Херсона від
05 листопада 1993 року визнано за ОСОБА_6
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до витягу з погосподаської
книги та довідок адресного бюро
Херсонської області від 26 квітня 2013
року у зазначеному будинку
зареєстровані ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
неповнолітні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 6−?7)

Підставою для задоволення позову щодо
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні житловим будинком, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
зазначив акт від 17 грудня 2012 року
про те, що ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 не проживають у вказаному
житловому будинку з листопада 2011
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові
від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11, на
що суд апеляційної інстанції уваги не
звернув, не врахував, що жодної з
підстав, передбачених ЖК України щодо
позбавлення права користування
житловим приміщенням позивачем не
зазначено і таких вимог не заявлялося,
та поклав зобов'язання по виконанню
рішення суду на третю особу.

Щодо касаційної скарги на ухвалу
апеляційного суду Херсонської області
від 11 листопада 2013 року:

Відповідно до ч. 1 ст. 304 ЦПК України
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими главою першою розділу V
ЦПК України.

Із матеріалів справи вбачається, що 22
жовтня 2013 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулися до суду першої інстанції з
апеляційною скаргою на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 06 червня 2013 року (а.с. 131−?133).
Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 подали заяву про поновлення
строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд Херсонської області
ухвалою від 11 листопада 2013 року
відмовив у відкритті апеляційного
провадження відповідно до ст. 318
ЦПК України, вважаючи, що ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 були присутніми у судовому
засіданні суду першої інстанції 06
червня 2013 року під час ухвалення
судового рішення та не оскаржили його в
апеляційному порядку у встановлений
законом строк.

З такими висновками апеляційного
погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 297 ЦПК України
апеляційна скарга залишається без руху
також у випадку, якщо вона подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її
подала, не порушує питання про
поновлення цього строку, або якщо
підстави, вказані нею у заяві, визнані
неповажними. При цьому протягом
тридцяти днів з моменту отримання
ухвали особа має право звернутися до
апеляційного суду з заявою про
поновлення строків або вказати інші
підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в
зазначений строк або вказані нею
підстави для поновлення строку
апеляційного оскарження будуть
визнані неповажними, суддя-доповідач
відмовляє у відкритті апеляційного
провадження.

Незалежно від поважності причини
пропуску строку апеляційного
оскарження апеляційний суд відмовляє у
відкритті апеляційного провадження у
разі, якщо апеляційна скарга прокурора,
органу державної влади чи органу
місцевого самоврядування подана після
спливу одного року з моменту
оголошення оскаржуваного судового
рішення.

На вказані вимоги цивільного
процесуального закону апеляційний суд
уваги не звернув та передчасно
відмовив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у
відкритті апеляційного провадження.

Керуючись статтями 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349
ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8
задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 11 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 11 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік