Провадження № 22-ц/779/1802/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Горблянського
Я.Д., Соколовського В.М

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Івано-Франківської міської ради про
встановлення земельного сервітуту за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
25 червня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з позовом до
Івано-Франківської міської ради про
встановлення земельного сервітуту на
земельну ділянку територіальної
громади міста Івано-Франківська площею
0,0016 га для використання добудови до
балкона квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона за
погодженням з сусідами з дотриманням
проектної технічної документації
здійснила добудову балкону, однак не
може здати її в експлуатацію, оскільки
у неї відсутній документ, який
посвідчує право користування
земельною ділянкою.

Управління земельних ресурсів
відмовило в оформленні сервітутного
користування земельною ділянкою, тому
позивач просила встановити земельний
сервітут в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 25 червня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Івано-Франківської
міської ради про встановлення
земельного сервітуту на земельну
ділянку територіальної громади міста
Івано-Франківська площею 0,0016 га для
використання добудови до балкона
квартири АДРЕСА_1 - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт зазначила, що вона будучи
власником квартири в будинку є
користувачем земельної ділянки, на
якій розташований даний будинок, а
тому у зв»язку із переобладнанням
своєї квартири вправі вимагати
встановлення земельного сервітуту.

Апелянт вважає безпідставним
твердження суду про те, що
встановлення земельного сервітуту
позбавить відповідача права володіння
та розпорядження цією земельною
ділянкою.

Положення про сервітутне користування
часткою земельної ділянки, що
знаходиться у комунальній власності
територіальної громади м.
Івано-Франківська, затверджене
рішенням сесії Івано-Франківської
міської ради від 04.06.2009 року є чинним та
його дія не припинена. Разом з тим,
Івано-Франківська міська рада прийняла
рішення про припинення прийому
документів щодо оформлення
сервітутного користування. Тобто, не
відмінивши дію нормативного акту,
відповідач не виконує його вимог.

Зважаючи на те, що виділення земельної
ділянки необхідне для покращення
житлових умов, а не для здійснення
певної діяльності, то немає підстав для
укладення договору оренди земельної
ділянки.

У зв»язку з цим, вважає апелянт, іншим
способом захистити свої права, крім
встановлення земельного сервітуту на
земельну ділянку під добудовою до
балкона, вона не має можливості. Тому
просила рішення суду скасувати та
постановити нове про задоволення її
позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта ОСОБА_3
підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник Івано-Франківської
міської ради Александрович Ю.І.
заперечила доводи апеляційної скарги,
посилаючись на відсутність підстав для
встановлення земельного сервітуту.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Постановляючи рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
підстав для встановлення для ОСОБА_2
безстрокового земельного сервітуту на
земельну ділянку територіальної
громади м. Івано-Франківська для
використання для добудови до балкона
квартири немає.

Згідно ч.1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Відповідно до положень ст. 98 ЗК України
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено види
земельних сервітутів, які можуть
вимагати власники або
землекористувачі земельних ділянок.
Однак, даною нормою не передбачено
встановлення земельного сервітуту для
здійснення забудови.

Натомість статтею 102-1 ЗК України
передбачено підстави набуття і зміст
права користування чужою земельною
ділянкою для сільськогосподарських
потреб або для забудови.

Таким чином, доводи апелянта про те, що
іншим способом захистити свої права,
крім встановлення земельного
сервітуту на земельну ділянку під
добудовою до балкона, вона не має
можливості не заслуговують на увагу.

Посилання апелянта на те, що Положення
про сервітутне користування часткою
земельної ділянки, що знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади м. Івано-Франківська,
затверджене рішенням сесії
Івано-Франківської міської ради від
04.06.2009 року є чинним та його дія не
припинена, а тому є всі підстави для
встановлення земельного сервітуту не
заслуговують на увагу, оскільки
питання про встановлення як
земельного сервітуту так і права
користування чужою земельною ділянкою
для забудови вирішуються у
відповідності до вимог чинного
законодавства, положень ЦК України та
ЗК України щодо встановлення таких.

Рішення суду постановлено з
дотриманням вимог норм матеріального
та процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 25 червня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Пнівчук О.В.

Судді:
Горблянський Я.Д.

Соколовський В.М.