Справа № 355/2/13-ц Головуючий у І
інстанції Лисюк О.Д.Провадження №
22-ц/780/1289/14 Доповідач у 2 інстанції
СліпченкоКатегорія 36
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Сліпченка О.І.,

суддів: Олійника В.І., Іванової І.В.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши матеріали апеляційної
скарги ОСОБА_1 на рішення Баришівського
районного суду Київської області від 18
грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Паришківської сільської ради
Баришівського району Київської
області, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з названим позовом який
обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер її батько - ОСОБА_3, який мав у
своїй власності житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1.

Після смерті батька, ОСОБА_2 фактично
прийняла спадщину шляхом прийняття
майна в управління, проведення ремонту
у спадковому житловому будинку.

Оскільки відповідачка не повідомивши
нотаріуса про наявність інших
спадкоємців, за життя отримала
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті батька на все
спадкове майно, а Баришівська
нотаріальна контора, при видачі даного
свідоцтва, не перевірила наявність
інших спадкоємців за законом та
помилково видала вказане свідоцтво,-
просила визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом виданого на ім'я ОСОБА_4 та
визнати за нею право власності на 1/2
частку спірного житлового будинку.

Рішенням Баришівського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року
позов задоволено.

Визнано частково недійсним свідоцтво
про право на спадщину за законом
виданого Баришівською державною
нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі 2-3418 від
27.08.1995 року.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1, що
належав ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким в позові
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки
-ОСОБА_3 ( а.с.5). В день смерті ОСОБА_3
відкрилась спадщина до складу якої
входив: житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно довідки № 127 від 27.03.2012 року
виконавчого комітету Паришківської
сільської ради Баришівського району
(а.с.11) позивач прийняла спадщину після
смерті батька в шестимісячний строк
шляхом прийняття майна в управління,
проведенням ремонту спадкового
житлового будинку.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_3
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до 1
січня 2004 року, місцевий суд правильно
застосував до спірних Цивільний кодекс
Української РСР від 18 липня 1963 року.

Також місцевим судом встановлено, що
будь-яких дій по встановленню інших
спадкоємців, які б мали право на
спадщину по закону, нотаріусом вчинено
не було в зв'язку з чим, перша дружина
ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто після смерті ОСОБА_3
та з якою шлюб в установленому законом
порядку не був розірваним, а також його
дочка - ОСОБА_2 були позбавлені права на
спадкування по закону, а тому,
відповідно до абз.З п.27 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року « Про судову практику в
справах про спадкування», а тому, разом
із ОСОБА_4 мали право на спадкування
майна ОСОБА_3

06 червня 1977 року не вступивши в
спадкування за законом, ОСОБА_5 померла,
а тому, спадкоємцями за законом майна
померлого ОСОБА_3 стали його дочка -
позивачка ОСОБА_2 ( яка в порядку ст.549 ЦК
1963 року) отримала спадщину шляхом
фактичного управління майном
померлого) та дружина від другого шлюбу
ОСОБА_4, яка 27 серпня 1995 року отримала
свідоцтво про право на спадщину по
закону.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, а тому, в
передбаченому законом порядку та
строки, її брат - ОСОБА_8 звернувся до
нотаріальної контори та прийняв
спадщину, яка відкрилася після смерті
ОСОБА_4 в тому числі і на будинок по
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер і
після його смерті відкрилася спадщина
і на спірне домоволодіння.

Враховуючи наведене, місцевий суд
вважав, що оскільки позивачка ОСОБА_2
здійснила дії, які свідчать про
прийняття нею спадщини ( ст.549 ЦК
України в редакції 1963 року), прийшов до
висновку, що остання прийняла спадщину:
? частина будинку в АДРЕСА_1 належала
ОСОБА_2 з дня смерті її батька ОСОБА_3,
тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 та задоволив
вимоги відносно третьої особа -
апелянта по справі та не залучив
відповідно нотаріальну контору, дії
якої на думку суду є неправомірні.

Проте із таким висновком місцевого
суду повністю не можна погодитись
виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.11 п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права.

Відповідно до ст. 529, 549 ЦК України (в
редакції 1963 року) при спадкуванні по
закону, спадкоємцями першої черги є в
рівних долях діти (в тому числі
усиновлені), один із подружжя та батьки
(померлого).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (в
ред. 1963 року) визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим, майном.

Виходячи із аналізу названих статей,
позивач, як спадкоємець за заповітом
після смерті своєї матері має право на
отримання спадщини, тобто до нього
переходять права та обов'язки
спадкодавця.

Разом із тим, поза увагою суду першої
інстанції залишилось те, що позов
пред'явлений до неналежного
відповідача - Паришківської сільської
ради Баришівського району Київської
області.

Відповідно до ст. 26 ЦПК України особами,
які беруть участь у справі є сторони,
треті особи та їхні представники.

Сторонами у цивільному процесі є
позивач і відповідач (ст. 30 ЦПК України),
тобто особи, матеріально-правовий спір
між якими є предметом вирішення в
цивільному судочинстві.

Виходячи із системного аналізу
зазначених правових норм, слід зробити
висновок, що при вирішення справ щодо
прав на спадкове майно, у позивача
відсутні матеріально-правовий спір з
Паришківською сільською радою.

Відповідачами у зазначених справах
повинні залучатися інші спадкоємці.

Як вбачається з матеріалів справи,
іншим спадкоємцем є ОСОБА_1 яка до
участі у справі залучена як третя
особа, а не відповідач.

Проте суд першої інстанції на
зазначені обставини уваги не звернув,
не витребував спадкову справу і не
з'ясував коло спадкоємців (власників).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Відповідно до закріпленого в ст. 11 ЦІПК
України принципу диспозитивності
цивільного судочинства та за змістом
ч.1 ст. 33 ЦПК України заміна неналежного
відповідача судом можлива лише як
результат вирішення судом клопотання
позивача про заміну первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом.

Разом з тим, встановивши, що позов
пред'явлений не до тієї особи, яка має
відповідати за позовом, суд першої
інстанції мав визначитись з характером
спірних правовідносин та виконати
вимоги ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку
сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, належним
чином не вирішив питання щодо
залучення до участі у справі в якості
співвідповідачів інших спадкоємців та
інших осіб, не роз'яснив позивачу
положень вище зазначених вище норм,
можливість подання нею клопотання про
заміну первісного відповідача
належними відповідачами, наслідки не
вчинення відповідних процесуальних
дій.

Судова колегія в силу положень ст. 303
ЦПК України щодо меж розгляду справи та
відсутності повноважень наданих
апеляційному суду цим Кодексом, не може
виправити помилку, допущену судом
першої інстанції і залучити інших
учасників процесу права яких можуть
бути, чи/або порушено.

За наведених вище обставин, судова
колегія вважає, що, оскільки рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
воно не може залишитись без змін і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Разом із тим, оскільки позов
пред'явлений до неналежного
відповідача, судова колегія також не
вбачає підстав для його задоволення, а
тому у його задоволенні необхідно
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду
Київської області від 18 грудня 2013 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Паришківської сільської ради
Баришівського району Київської
області, третя особа: ОСОБА_1 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді