У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Горелкіної Н.А., Євграфової
Є.П.,

Євтушенко О.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
визнання правочину удаваним та
застосування правових наслідків
удаваного правочину, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
05 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 31 жовтня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про
визнання правочину удаваним та
застосування правових наслідків
удаваного правочину.

Позивач зазначав, що 14 травня 2009 року
між ним та ОСОБА_5 було укладено
договір-купівлі продажу автомобіля
марки «Mercedes Benz 410D», який за згодою
сторін оформлено у формі довіреності.

ОСОБА_4, посилаючись на те, що умови
договору виконано в повному обсязі,
однак його право власності на вказаний
автомобіль юридично не оформлено,
просив визнати договір усного
доручення від 14 травня 2009 року,
укладений між ним та відповідачем, на
виконання та підтвердження якого
видана довіреність від 14 травня 2009 року
для приховання договору
купівлі-продажу автомобіля, удаваним
на підставі ст. 235 ЦК України та визнати,
що автомобіль марки «Mercedes Benz 410D», 1999
року випуску, кузов (шасі) НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1, тип ТЗ:
автобус - D пасажир, колір - синій
належить йому на праві власності.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 05 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 31 жовтня 2013 року, позов задоволено.
Визнано договір усного доручення від 14
травня 2009 року, укладений між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на виконання та підтвердження
якого видана довіреність від 14 травня
2009 року для приховання договору
купівлі-продажу автомобіля марки «Mercedes
Benz 410D», 1999 року випуску, кузов (шасі)
НОМЕР_2, державний номерний знак НОМЕР_1,
тип ТЗ: автобус - D пасажир, колір - синій
удаваним на підставі ст. 235 ЦК України.
Визнано, що вищевказаний транспортний
засіб належить на праві власності
ОСОБА_4 відповідно до договору
купівлі-продажу, укладеного 14 травня 2009
року між ним та ОСОБА_5

На обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_6 посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, в зв'язку з чим
ставить питання про скасування судових
рішень та ухвалення нового рішення у
даній справі.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_6 та
залишаючи рішення місцевого суду без
змін, апеляційний суд виходив із того,
що насправді між сторонами було
укладено договір купівлі-продажу, який
прихований наданням довіреності, а
також послався на те, що ОСОБА_6 не є
особою, яка брала участь у справі, і
оскаржуваним судовим рішенням суд не
вирішив питання про її права та
обов'язки.

Проте повністю погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України визначено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 8 постанови від 24
жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку» при поданні
апеляційної скарги особою, яка не має
передбаченого статтею 292 ЦПК права на
апеляційне оскарження, у тому числі
особою, яка не брала участі у справі,
про права та обов'язки якої суд першої
інстанції питання не вирішував,
подання скарги на ухвалу суду, що не
підлягає апеляційному оскарженню,
суддя-доповідач відповідно до цієї
норми та частини третьої статті 297 ЦПК
постановляє ухвалу про відмову в
прийнятті апеляційної скарги. Якщо
зазначені обставини будуть
встановлені після прийняття
апеляційної скарги до розгляду,
апеляційний суд постановляє ухвалу про
закриття апеляційного провадження у
справі за такою скаргою.

Тобто, суд апеляційної інстанції,
встановивши, що апеляційну скаргу
подано особою, яка не брала участі у
справі, про права та обов'язки якої суд
першої інстанції питання не вирішував,
повинен був діяти згідно з вимогами
процесуального законодавства,
наслідком чого є закриття апеляційного
провадження у справі, однак,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та відхиливши апеляційну
скаргу цієї ж особи, дійшов
суперечливого висновку, визнавши тим
самим її право на апеляційне
оскарження вказаного рішення суду.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню як така, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права, а справа
передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської
області від 31 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко