У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка
діє в інтересах малолітнього сина
ОСОБА_5, до ОСОБА_6 про визнання права
власності на частину нерухомого майна
в порядку спадкування; за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_5,
про визнання права власності на
спадкове майно в порядку спадкування
за законом за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Херсонської області від 13 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду в інтересах свого малолітнього
сина ОСОБА_5 з указаним позовом, в якому
просила визнати за ОСОБА_5 право
власності на 68/100 частин квартири
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер дідусь її сина
ОСОБА_7, після смерті якого залишилося
спадкове майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1, у житлово-будівельному
кооперативі «ЖБК 82» (колишній ЖБК
«Кришталь»). ОСОБА_7 був членом
зазначеного ЖБК, первинна вартість
наданої йому квартири становила 6 576, 83
крб. Членами сім'ї ОСОБА_7 були дружина
ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 Вважає, що ОСОБА_7
за період шлюбу з ОСОБА_8 належала доля
в паєнагромадженні в сумі 5 062 крб. Шлюб
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано 7
червня 1984 року. ОСОБА_7 24 листопада 1984
року одружився з ОСОБА_6 Останній
внесок до ЖБК за отриману квартиру було
зроблено у 1991 році. При цьому ОСОБА_7
було подаровано його батьком ОСОБА_7
для внесення паю в ЖБК 1 900 крб. Після
смерті ОСОБА_7 залишилося чотири
спадкоємці першої черги, троє з яких:
батьки померлого та його син
відмовилися від своєї частки в
спадщині на користь онука померлого
ОСОБА_5 Вважала, що частка ОСОБА_5 у
спірній квартирі має становити 68/100.

У серпні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з зустрічним позовом, в якому
просила визнати за нею право власності
на 1/3 частини спірної квартири.
Посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її чоловік ОСОБА_7, з яким вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з 24
листопада 1984 року. За час шлюбу вони з
чоловіком за власні кошти оплатили
вартість кооперативної квартири
АДРЕСА_1, а тому, на її думку спірна
квартира є спільним сумісним майном
подружжя і вона є співвласником її
частини. Правовстановлюючих
документів на нерухомість за час життя
ОСОБА_7 не оформляв, після його смерті
вона фактично прийняла спадщину у
вигляді 1/6 частини квартири від
спадкової маси.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 7 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_4, що діє в
інтересах малолітнього ОСОБА_5
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено.
Визнано за ОСОБА_6 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 13 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_5 та ухвалено нове
рішення, яким позов ОСОБА_4, яка діє в
інтересах малолітнього сина ОСОБА_5,
про визнання права власності на
частину нерухомого майна в порядку
спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_7 на 65/100 квартири АДРЕСА_1.

Рішення в частині задоволення
зустрічного позову змінено, зменшено
розмір визнаної на праві власності в
порядку спадкування частини квартири
АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 до 35/100 частин.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість рішення
апеляційного суду в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні первісного
позову та змінюючи в частині
зустрічного позову, правильно
встановив характер спірних
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини,
вирішив спір з урахуванням конкретних
обставин справи з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення апеляційного
суду не дають підстав для висновку про
те, що судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 13 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська