Справа № 159/351/14-ц
Провадження № 4-с/159/5/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
08 квітня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області

під головуванням судді Бойчука
П.Ю.,

за участю: секретаря Спасюк
К.В.,

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

державного виконавця Мацюха
Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі справу
за скаргою ОСОБА_1 на постанову
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції Мацюха Дмитра
Юрійовича від 27 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 01 червня 2011 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики вирішено стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 843096,50 грн.
боргу за договором позики та судові
витрати по справі в сумі 1820 грн.

На виконання вказаного рішення 09
серпня 2011 року Ковельським
міськрайонним судом видано
відповідний виконавчий лист, який було
пред'явлено стягувачем до відділу
державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції (далі по тексту -
відділ ДВС Ковельського МУЮ) для
примусового виконання.

Відповідно до постанови головного
державного виконавця відділу ДВС
Ковельського МУЮ Мацюха Д.Ю. від 27
грудня 2013 року про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
зазначений виконавчий лист повернуто
стягувачеві ОСОБА_1 на підставі п. 2 ч. 1
ст. 47, ст. 50 Закону України "Про
виконавче провадження".

Заявник, вважаючи дану постанову
державного виконавця необґрунтованою
та незаконною, звернулась до суду зі
скаргою на цю постанову. В
обґрунтування своєї скарги заявник
вказує на те, що вона не зверталась до
державного виконавця з письмовою
заявою про повернення виконавчого
документа стягувачеві, а така підстава
повернення виконавчого документа як
відсутність майна боржника не
відповідає дійсності, оскільки майно в
боржника є в наявності. Зокрема,
відповідно до ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 17.07.2013 року,
частка боржника ОСОБА_4 у нерухомому
майні, яким вона спільно володіє з
ОСОБА_5, а саме - в житловому будинку, що
розмішений по АДРЕСА_1 та в нежитловому
приміщенні, що знаходиться в АДРЕСА_2,
становить 1/2 вказаних об'єктів. Таким
чином заявник вважає, що державний
виконавець Мацюх Д.Ю. вчинив службовий
злочин.

Крім цього, заявник зазначила в
своїй скарзі, що державний виконавець,
направивши їй та її представнику
оскаржувану постанову разом з
виконавчим листом з відміткою про
вчинення виконавчих дій, зловживаючи
своїм службовим становищем, відмовив
їм в ознайомленні з матеріалами
виконавчого провадження.

В зв'язку з наведеним, заявник та її
представник ОСОБА_2 просили суд
скасувати оскаржувану постанову, як
незаконну, та визнати дії державного
виконавця Мацюха Д.Ю. злочинними.

В судовому засіданні по розгляду
даної скарги заявник ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 доводи скарги
підтримали повністю з підстав,
викладених в скарзі. Вказували на те, що
оскільки, відповідно до інформаційних
довідок та ухвали Ковельського
міськрайонного суду від 17.07.2013 року, за
боржником значиться нерухоме майно, то
державний виконавець не мав права
повертати виконавчий лист стягувачу, а
мав би вжити відповідні заходи щодо
опису та арешту цього майна, або ж мав
би звернутись до суду щодо роз'яснення
подальшого виконання рішення суду.
Просили суд оскаржувану постанову
скасувати.

Головний державний виконавець
відділу ДВС Ковельського МУЮ Мацюх Д.Ю.
в судовому засіданні проти доводів
скарги заперечував повністю. Суду
пояснив, що перед винесенням
оскаржуваної постанови ним було
встановлено, що майно, на яке вказує
заявник та його представник, боржнику
не належить. Будь-якого іншого майна чи
грошових коштів, належних боржнику,
встановлено не було. Вказував на те, що
діяв у чіткій відповідності до вимог ЗУ
"Про виконавче провадження", а тому
вважає скаргу повністю безпідставною,
а оскаржувану постанову законною.
Просив відмовити в задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
наявні серед матеріалів справи та
матеріалів виконавчого провадження
письмові докази, з'ясувавши обставини
справи, прийшов до висновку, що скарга
підлягає до часткового задоволення.

При цьому суд виходив з таких
міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження", рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження

(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби вищого
рівня чи до суду.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК
України, сторони виконавчого
провадження мають право звернутися до
суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судом встановлено і це
підтверджується належними доказами,
які містяться в матеріалах справи та в
матеріалах виконавчого провадження №
37325796, оглянутого в судовому засіданні,
що постановою головного державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
Мацюха Д.Ю. 01.04.2013 року відкрито
виконавче провадження за виконавчим
листом № 2-592/11, виданим 09.08.2011 року
Ковельським міськрайонним судом
Волинської області про стягнення з
ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 843096,50 грн. боргу
за договором позики та судових витрат в
сумі 1820,00 грн. Примірник постанови був
направлений сторонам для відома та
добровільного виконання боржником. У
визначений державним виконавцем строк
- до 08.04.2013 року, добровільного
виконання не відбулося.

З матеріалів виконавчого
провадження вбачається, що державним
виконавцем вживались заходи щодо
встановлення рухомого та нерухомого
майна боржника, внаслідок чого
державним виконавцем було встановлено
нерухоме майно, належне чоловікові
боржника - ОСОБА_5.

26.06.2013 року головний державний
виконавець Мацюх Д.Ю звернувся до
Ковельського міськрайонного суду з
поданням про визначення частки майна
боржника ОСОБА_4 у спільному майні
подружжя.

Ухвалою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 17.07.2013 року визначено, що
частка боржника ОСОБА_4 у нерухомому
майні, яким вона спільно володіє з
ОСОБА_5, а саме - у незавершеному
будівництвом житловому будинку по
АДРЕСА_1 та в нежитловому приміщенні по
бульвару АДРЕСА_2, загальною площею 93
кв.м., становить 1/2 частину вказаних
об'єктів нерухомого майна.

Як вбачається з Інформаційної
довідки з Державного Реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна від 02.12.2013 року /аркуш
в.п. 122/, копія якої наявна серед
матеріалів справи № 4-с/159/46/13 за скаргою
ОСОБА_1 на бездіяльністю органа ДВС /а.с.
118/, власником об'єкту нерухомого майна -
незавершеного будівництвом житлового
будинку по АДРЕСА_1, є ОСОБА_6.

Поряд з цим, як вбачається з
Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 02.12.2013
року /аркуш в.п. 123/, власником
зазначеного вище об'єкта нерухомого
майна є ОСОБА_5.

Крім цього, як вбачається з
Інформаційної довідки з Державного
Реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна від 19.12.2013
року /аркуш в.п. 150/, копія якої наявна
серед матеріалів справи № 4-с/159/46/13 за
скаргою ОСОБА_1 на бездіяльністю органа
ДВС /а.с. 117/, власником об'єкту
нерухомого майна - нежитлового
приміщення по бульвару АДРЕСА_2, є
ОСОБА_7.

Поряд з цим, як вбачається з
Інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно від 19.12.2013
року /аркуш в.п. 149/, власником
зазначеного вище об'єкта нерухомого
майна є ОСОБА_5.

З наведеного вбачається, що
державний виконавець, встановивши такі
суперечності в Інформаційних довідках,
маючи в своєму розпорядженні ухвалу
Ковельського міськрайонного суду від
17.07.2013 року, прийняв передчасне рішення
про неналежність боржнику частки в
зазначених об'єктах нерухомості, хоча
при цьому, зважаючи на такі
суперечності, мав повне право в
порядку, встановленому ЗУ "Про
виконавче провадження", звернутись до
суду з поданням про роз'яснення способу
подальшого виконання рішення.

Крім цього, як вбачається з
матеріалів того ж виконавчого
провадження та матеріалів цивільної
справи, з моменту відкриття
виконавчого провадження (01 квітня 2013
року) до моменту винесення
оскаржуваної постанови (27 грудня 2013
року) минув тривалий час, за який божник
могла набути певне рухоме чи нерухоме
майно.

Проте державний виконавець перед
винесенням оскаржуваної постанови,
шляхом надсилання запитів до
відповідних органів, установ та
організацій, не перевірив наявність чи
відсутність такого майна, чим, знову ж
таки, прийшов до передчасного висновку
про відсутність майна, належного
боржнику.

Крім цього, як вбачається з
оскаржуваної постанови, державний
виконавець покликається на акти
державного виконавця від 27.12.2013 року та
від 28.12.2013 року. Проте такі акти серед
матеріалів виконавчого провадження
відсутні.

З огляду на викладене, оскаржувана
постанова була винесена передчасно, а
відтак - є протиправною та підлягає
скасуванню, що й просить заявник серед
своїх вимог.

Поряд з цим, в ході судового
розгляду скарги не знайшли свого
підтвердження доводи заявника та його
представника щодо неправильного
покликання державного виконавця в
оскаржуваній постанові на норми ЗУ "Про
виконавче провадження", що
регламентують повернення виконавчого
документа стягувачеві.

Так, згідно оскаржуваної
постанови, державний виконавець
покликався на п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ "Про
виконавче провадження", яка вказує на
підстави повернення виконавчого
документа стягувачеві в разі
відсутності майна в боржника. Ці ж
підстави відображені й в мотивувальній
частині постанови. На вимоги п. 1 ч. 1 ст.
47 ЗУ "Про виконавче провадження", в
оскаржуваній постанові державний
виконавець не покликався, як про це
стверджує заявник в своїй скарзі.

Крім цього, вимога заявника щодо
визнання дій державного виконавця
злочинними до задоволення не підлягає,
оскільки така вимога сформульована
некоректно. Чинне
цивільно-процесуальне законодавство
України, в межах якого розглядається
дана скарга, не містить такого поняття
як "визнання дій державного виконавця
злочинними".

У відповідності до вимог ст. 388 ЦПК
України, суд стягує з відділу ДВС
Ковельського МУЮ судові витрати,
пов'язані з розглядом скарги, в сумі 243,60
грн.

Керуючись ст.ст. 383-389 ЦПК України,
ст. 82 Закону України "Про виконавче
провадження", суд -

у х в а
л и в :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції Мацюха Дмитра
Юрійовича від 27 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, - задовольнити частково.

Скасувати постанову головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Ковельського міськрайонного
управління юстиції Мацюха Дмитра
Юрійовича від 27 грудня 2013 року про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, винесену у виконавчому
провадженні № 37325796 по примусовому
виконанню виконавчого листа про
стягнення ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
843096,50 грн. боргу за договором позики та
судових витрат по справі в сумі 1820 грн.

В задоволенні решти скарги -
відмовити.

Стягнути з Відділу державної
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції в
дохід держави судовий збір в сумі 243
(двісті сорок три) гривні 60 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду Волинської області
через Ковельський міськрайонний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги в п'ятиденний строк
з дня її проголошення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні при її оголошенні - протягом
п'яти днів з дня отримання її копії.

Головуючий

П.Ю.Бойчук