Справа № 265/8982/13-ц
Провадження № 2/265/351/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча" про стягнення
заборгованої індексації по заробітній
платі та середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі - ПАТ) про
стягнення заборгованості з індексації
заробітної плати та середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні,
посилаючись на те, що з 02 серпня 1999 року
по 06 грудня 2010 року він перебував у
трудових відносинах з відповідачем.
Однак при виплаті заробітної плати
йому не проводилась індексація,
передбачена діючим законодавством,
внаслідок чого були порушені його
права на оплату праці, що мають бути
відновлені шляхом зобов'язання
підприємства відповідача провести
відповідні виплати.

Просить суд стягнути з відповідача на
його користь заборгованість з
індексації заробітної плати за
період з 07 грудня 2010 року по день
винесення рішення судом та стягнути
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні.

В ході розгляду справи судом позивач
ОСОБА_1 збільшив свої позовні вимоги та
просив суд стягнути з відповідача на
його користь індексацію заробітної
плати та компенсацію в сумі 1 070,60 грн. з
утримання з відповідача з даної суми
передбачених законом податків та
обов»язкових платежів при їх виплаті
та стягнути середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 58 480,72 грн.,
розрахувавши його таким чином (1070,60
грн., які повинні бути виплачені йому в
день звільнення; 68,72 грн., розмір його
середньоденної заробітної плати, х 851
днів - кількість днів вимушеного
прогулу).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримав позовні вимоги, посилаючись
на обставини викладені в заяві.

Представник відповідача, ПАТ «ММК
імені Ілліча», Новгородська В.В.
позовні вимоги не визнала, заперечуючи
проти їх задоволення. За наданими суду
запереченнями представник ПАТ «ММК
імені Ілліча» вказував, що позивач не
довів обґрунтованість заявлених
позовних вимог належними доказами.
Також посилався на те, що порушень
трудового законодавства з боку ПАТ
«ММК імені Ілліча» немає, бо усі
належні до сплати позивачу виплати
останньому відповідач виплачував
своєчасно шляхом поетапного
підвищення заробітної плати позивачу.
Зазначає також, що розрахунки
нарахованої суми індексації та
компенсації надані на вимогу суду не
можуть братись до уваги, бо протягом
зазначеного періоду часу комбінат
підвищував заробітну плату позивачу з
урахуванням прогнозованого рівня
інфляції. До того ж з липня 2006 року
будь-якої заборгованості не було
обраховано. Внаслідок відсутності
боргу з індексації заробітної плати у
позивача відсутнє право на отримання
компенсації за затримку у її виплаті.
Окрім того, позивачем не надано
доказів та відповідного розрахунку
середнього заробітку за за весь час
затримки розрахунку при звільненні. На
підставі переліченого просить
відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено й підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період
з 02 серпня 1999 року по 06 грудня 2010 року
перебував у трудових відносинах з ПАТ
«ММК імені Ілліча» (а.с.5-6).

За вказаний період позивачу
нараховувалась та виплачувалась
заробітна плата, що підтверджується
довідкою ПАТ «ММК імені Ілліча» (а.с.35).

Відповідно до статті 43 Конституції
України кожен має право на працю, що
включає можливість заробляти собі на
життя працею, яку він вільно обирає або
на яку вільно погоджується. Кожен має
право на належні, безпечні і здорові
умови праці, на заробітну плату, не
нижчу від визначеної законом. Право на
своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оплату праці» заробітною платою є
винагорода у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Згідно ст.33 Закону України «Про оплату
праці» в період між переглядом розміру
мінімальної заробітної плати
індивідуальна заробітна плата
підлягає індексації згідно з чинним
законодавством.

За ст. 34 Закону України «Про оплату
праці» компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (в редакції від 1
січня 2003 року).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення - це встановлений
законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів й
послуг. Індекс споживчих цін є
показником, що характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, які купує населення для
невиробничого споживання, а порогом
індексації є величина індексу
споживчих цін, яка надає підстави для
проведення індексації грошових
доходів населення.

Згідно ст.3 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індекс споживчих цін
обчислюється центральним органом
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері статистики, і не
пізніше 10 числа місяця, що настає за
звітним, публікується в офіційних
періодичних виданнях.

За ст.2 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» об'єктом
індексації грошових доходів населення
є оплата праці (грошове забезпечення)
як грошовий дохід громадян, одержаний
ними в гривнях на території України і
який не має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено у
ст. 2 Закону України «Про оплату праці»,
якою передбачено існування основної
заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат.

За ст. 2 Закону України «Про оплату
праці» визначено, що додаткова
заробітна плата це винагорода за працю
понад установлені норми, за трудові
успіхи та винахідливість і за особливі
умови праці, яка включає доплати,
надбавки, гарантійні і компенсаційні
виплати, передбачені чинним
законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі
статистики заробітної плати»,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року № 5.

За ч. 2 ст. 233 КЗпП України в разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України своїм
рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013
визначив, що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу
законів про працю України слід
розуміти так, що у разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення сум індексації
заробітної плати та компенсації втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати, саме як
складових належної працівнику
заробітної плати, без обмеження
будь-яким строком незалежно від того,
чи були такі суми нараховані
роботодавцем.

Суд розглядом справи встановив, що суми
індексації заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків виплати є
складовими частинами заробітної плати
(додатковою заробітною платою).

Таким чином в разі порушення
законодавства про оплату праці в
частині виплати індексації заробітної
плати працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належних йому до виплати сум
індексації та компенсації без
обмеження будь-яким строком.

Згідно до ч.ч.1-4 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101%.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

На підставі ч.5 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення», в разі якщо грошові доходи
населення підвищено з урахуванням
прогнозного рівня інфляції
випереджаючим шляхом, при визначенні
обсягу підвищення грошових доходів у
зв'язку із індексацією враховується
рівень такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

При цьому за ч.1 ст.5 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» підприємства, установи та
організації підвищують розміри оплати
праці у зв'язку з індексацією за
рахунок власних коштів.

Визначення правил обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації та сум індексації грошових
доходів населення, що поширюється на
підприємства, установи та організації
незалежно від форми власності і
господарювання, а також на фізичних
осіб, що використовують працю найманих
працівників, закріплено у «Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року № 1078.

Згідно до п. 1-1 «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року № 1078, обчислення індексу
споживчих цін для проведення
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком
починаючи з 6 березня 2003 року (дати
опублікування Закону України від 6
лютого 2003 року «Про внесення змін до
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення»).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» підприємства, установи і
організації всіх форм власності та
господарювання здійснюють компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
випадку порушення встановлених
строків їх виплати, у тому числі з вини
власника або уповноваженого ним органу
(особи).

За ст.2 Закону України «Про компенсацію
громадянам втрати частини доходів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати», компенсація громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
провадиться у разі затримки на один і
більше календарних місяців виплати
доходів, нарахованих громадянам за
період починаючи з дня набрання
чинності цим Законом (набрав чинності 1
січня 2001 року). Під доходами у цьому
Законі слід розуміти грошові доходи
громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру, серед яких, крім
іншого, заробітна плата (грошове
забезпечення).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати» сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

З наданого представниками відповідача
розрахунку індексації заробітної
плати ОСОБА_1 з компенсацією за
затримку у виплаті, починаючи з 01
березня 2003 року, вбачається, що за
період з 01 березня 2003 року по 31 липня 2006
року сума нарахованої індексації
становить 527,04 грн., а сума нарахованої
компенсації - 543,56 грн. У той же час з
вказаного розрахунку вбачається, що
починаючи з серпня 2006 року позивачу
нараховувалась індексація
випереджаючим шляхом на підставі
підвищення заробітної плати, внаслідок
чого за вказаний період відсутня
заборгованість з індексації та
компенсації перед позивачем (а.с.35).

З огляду на викладені обставини, суд
відхиляє посилання представника
відповідача на те, що підвищення
позивачу заробітної плати «ММК імені
Ілліча» проводив випереджаючим шляхом
за період з 01 березня 2003 року по 31 липня
2006 року з урахуванням прогнозованого
рівня інфляції.

До такого переконання суд приходить з
огляду на те, що ч. 5 ст. 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення»набрала чинності 31 березня
2005 року на підставі Закону України «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2005 рік» та
деяких інших законодавчих актів
України».

При цьому зміни до «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року № 1078, в частині можливості
нараховувати заробітну плату
випереджаючим шляхом, враховуючи
прогнозований рівень інфляції, були
внесені на підставі постанови Кабінету
Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про
внесення змін до Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», що набрала чинності 25
травня 2006 року, та за якою було «Порядок
проведення індексації грошових
доходів населення» доповнено абзацами
4,5,6 та 7, де було визначено порядок
підвищення грошових доходів населення
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозного рівня інфляції.

Таким чином механізм реалізації
положень ч.5 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» було введено у дію лише з 25
травня 2006 року.

Суд зазначає при цьому, що
заборгованість з індексації
заробітної плати та компенсації
позивачу за період з березня 2003 року по
липень 2006 року включно в розмірі 1070,60
грн. утворилась у відповідача до
практичної реалізації положень ч. 5 ст. 4
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» на
підставі «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», що підтверджується наданим
представниками «ММК імені Ілліча»
розрахунком.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про відсутність підстав
вважати, що заробітна плата позивача
підвищувалась відповідачем
випереджаючим шляхом за період з
березня 2003 року по липень 2006 року із
урахуванням прогнозного рівня
інфляції при визначенні обсягу
підвищення грошових доходів у зв'язку
із індексацією.

Зазначене свідчить про наявність факту
порушення трудового законодавства в
частині невиплати позивачу індексації
заробітної плати з компенсацією за
затримку у її виплаті.

При цьому суд погоджується з доводами
представників «ММК імені Ілліча» щодо
відсутності боргу з індексації та
компенсації перед позивачем, починаючи
з 1 серпня 2006 року по 06 грудня 2010 року,
бо позивач не довів у цій частині
заявлені ним позовні вимоги.

Таким чином суд дійшов висновку, що
відповідач виплачував у відповідності
до положень ч.5 ст.4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» позивачу випереджаючим
шляхом заробітну плату з урахуванням
прогнозного рівня інфляції, починаючи
з 1 серпня 2006 року по 06 грудня 2010 року.

Враховуючи, що матеріалами справи було
спростовані доводи позивача щодо
наявності заборгованості перед ним у
відповідача по індексації її доходів
та компенсації за затримку у виплаті за
період з 01 серпня 2006 року по 06 грудня 2010
року, то в цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

На підставі переліченого суд
встановив, що розмір заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку у її виплаті у
«ММК імені Ілліча» перед позивачем
становить 1070,60 грн.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати разом із
компенсацією входять до структури
заробітної плати, з якої проводяться
відрахування податків та обов'язкових
платежів, які не зазначені у наданому
представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

Суд зазначає, що строки звернення до
суду із вказаним позовом позивачем не
було пропущено, бо індексація та
компенсація входять до структури
заробітної плати, а стягнення
заборгованості по заробітній платі не
обмежується строком давності.

На підставі переліченого заявлені
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
індексації та компенсації заробітної
плати підлягають частковому
задоволенню за період з 01 березня 2003
року по 31 липня 2006 року, оскільки саме у
вказаний проміжок часу в ПАТ «ММК імені
Ілліча» сформувалась перед позивачем
заборгованість по нарахованим сумам
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку у її виплаті.

Окрім цього, позивач ОСОБА_1 просить
стягнути суд середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 58 480,72 грн.

Згідно із ч.1 ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
(далі Постанова), установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини.

Згідно з п. 32 Постанови у випадках
стягнення на користь працівника
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

При цьому враховуються положення
Порядку обчислення середньої
заробітної плати /далі - Порядок/,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до ч. 3 п. 2, п. 5, 8 Порядку
середньомісячна заробітна плата, у
випадку нарахування середньої
заробітної плати за час затримки
розрахунку, обчислюється виходячи з
виплат за останні 2 календарні місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата.

Середньоденна заробітна плата
визначається шляхом ділення
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Згідно довідки № 2/67630 від 25 лютого 2014
року, розмір середньогодинної
заробітної плати позивача на
підприємстві складав 8,59 грн.;
середньоденна заробітна плата при
8-годинному робочому дні складає 68,72
грн.; розмір середньомісячної
заробітної плати - 1 584,85 грн. (а.с.36).

Розмір середнього заробітку позивач
розрахував таким чином (68,72 грн., розмір
його середньоденної заробітної плати,
х 851 днів - кількість днів вимушеного
прогулу).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
забов*язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Однак позивачем, відповідно до ст.60 ЦПК
України не надано суду доказів щодо
кількості днів вимушеного прогулу,
при розгляді справи позивач ОСОБА_1 не
зміг пояснити суду змісту свого
розрахунку середнього заробітку та
вихідних даних щодо кількості днів
вимушеного прогулу за період з дня його
звільнення 06 грудня 2010 року по день
винесення рішення судом, відповідного
клопотання суду про витребування
доказів не подавав, разом з тим
представник відповідача заперечував
проти такого розрахунку. Окрім того,
позивач погодився на стягнення
середнього заробітку в розмірі
співмірному з заборгованістю по
індексації та компенсації.

Тому суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову в
частині стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягає стягненню на
користь держави судовий збір в розмірі
229,40 грн., від сплати якого за законом
позивача звільнено.

На підставі ст.43 Конституції України,
ст.ст.116,117 КЗпПУ, Закону України «Про
оплату праці», Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» (в редакції від 1 січня 2003
року), Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.02.1995 року № 100, керуючись ст.ст.10, 11,
60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім.Ілліча" про стягнення
заборгованої індексації по заробітній
платі та середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку при
звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча"
(юридична адреса: місто Маріуполь,
вулиця Левченко, 1, ) на
користь ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1
заборговану індексацію заробітної
плати з компенсацією за період з 01
березня 2003 року по 31 липня 2006 року в
сумі 1070 (одна тисяча сімдесят) гривень
60 копійок з утриманням ПАТ "ММК ім.
Ілліча" з цієї суми передбачених
законом податків та обов'язкових
платежів при її виплаті.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат ім.Ілліча"
(юридична адреса: місто Маріуполь,
вулиця Левченко, 1, ) на
користь держави судовий збір у розмірі
229 (двісті двадцять дев»ять) гривень 40
копійок.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
через Орджонікідзевський районний
суд міста Маріуполя Донецької
області шляхом подачі в 10-денний строк
з дня його проголошення апеляційної
скарги.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Маріуполя Донецької області

Л.В.Копилова