Єдиний унікальний номер 261/7092/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3742/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Солодовник О.Ф.
28 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької
головуючого Лоленко А.В.,
суддів Солодовник О.Ф., Груіцької Л.О.,
при секретарі Папоян К.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
про визнання наказу про звільнення
незаконним, зміну формулювання причини
звільнення, розірвання трудового
договору, стягнення заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, вихідної допомоги та
26 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» про визнання наказу про
звільнення незаконним, зміну
формулювання причини звільнення,
розірвання трудового договору,
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
вихідної допомоги та моральної шкоди,
обґрунтовуючи свої вимоги наступним.
Він_22 серпня 2011 року був прийнятий до
штату працівників ПАТ «Плюс Банк» на
посаду начальника Донецького
відділення №3 з окладом згідно до
штатного розкладу. Наказом голови
правління ПАТ «Плюс Банк» від 05 вересня
2011 року до штатного розкладу
відповідача було внесено зміни, а саме
введено посаду - регіонального
керівника по Східному регіону
Департаменту управління та розвитку
мережі (одну штатну одиницю), та цим же
наказом відповідачем його підвищено
за посадою, переведено на посаду
регіонального керівника по Східному
регіону Департаменту управління та
розвитку мережі з 05 вересня 2011 року.13
жовтня 2011 року публічне акціонерне
товариство «Плюс Банк» перейменовано
на публічне акціонерне товариство
«ідея Банк». 07 листопада 2011 року під час
перебування на лікарняному листі,
згідно до наказу голови правління ПАТ
«Ідея Банк» №184а-2 його було звільнено
з займаної посади за нібито
систематичне невиконання ним без
поважних причин обов'язків, покладених
трудовим договором, тобто за п. З ст.40
КЗпП України. Рішенням Петровського
районного суду м. Донецка від 19.10.2012
року його було поновлено на роботі. На
виконання вищенаведеного рішення
відповідачем видано 06.11.2012 року наказ
№187а, на підставі якого він був
поновлений на попередній посаді, однак
за спливом чотирьох місяців, а саме 07
березня 2013 року, згідно до наказу
голови правління ПАТ "Ідея Банк" №44а-7
його знову було звільнено з займаної
посади. за нібито систематичне
невиконання ним без поважних причин
обов'язків, покладених трудовим
договором, тобто за п.3 ст.40 КЗпП
України. Рішенням Петровського
районного суду м. Донецка від 11.07.2013
року його знову було поновлено на
роботі. На виконання вищенаведеного
рішення відповідачем видано 23.07.2013 року
наказ №132а, на підставі якого його було
поновлено на попередній посаді,
внаслідок чого він приступив до
виконання своїх службових обов'язків.
Враховуючи свій попередній досвід
роботи в штаті ПАТ "Ідея Банк" та
упереджене ставлення до нього з боку
роботодавця, яке виражалося у вигляді
постійних порушень ним норм трудового
законодавства відносно нього та його
особистих трудових прав 26.07.2013 року він
був змушений подати заяву про
розірвання трудового договору,
укладеного між ним та ПАТ "Ідея Банк" з
підстав наведених в ч.3 ст.38 КЗпП
України, а саме, внаслідок невиконання
відповідачем законодавства про працю.
В вищенаведеній заяві було зазначено
дату розірвання трудового договору,
тобто звільнення - 26.07.2013 року, крім
того, в заяві просив здійснити
розрахунок та виплату належного йому
заробітку на день звільнення, вихідної
допомоги передбаченої ст.44 КЗпП
України та надіслати на його адресу
поштою належну йому трудову книжку.
Однак, до теперішнього часу відповідач
так і не здійснив з ним розрахунок за
заробітною платою, не виплатив суму
вихідної допомоги та не повернув
трудову книжку. Вже після подачі ним
позовної заяви до суду з вищенаведених
підстав, на його адресу надійшов лист
ПАТ "Ідея Банк" №03.1-22/66238 від 23.08.2013 року
та копія наказу №155а-2 від 23.08.2013 року
"про звільнення", згідно до яких його
повідомили про звільнення 23 серпня 2013
року за п.4 ст.40 КЗпП України за нібито
здійснені прогули без поважних причин.
Позивач вважає дії відповідача
незаконними, накази протиправними та
підлягаючими скасуванню, звільнення
безпідставним. Просить суд скасувати
наказ ПАТ "Ідея Банк" №155а-2 від 23.08.2013
року "про звільнення з роботи", як
незаконний; зобов`язати ПАТ "Ідея Банк"
змінити формулювання причини
звільнення в трудовій книжці, вказавши
причиною звільнення "за власним
бажанням у відповідності до ч.3 ст. 38
КЗпП України" з 26 липня 2013 року;
розірвати трудовий договір, укладений
між ним та ПАТ "Ідея Банк"; стягнути на
його користь з ПАТ "Ідея Банк"
заборгованість по заробітній платі,
вихідну допомогу у розмірі,
передбаченому колективним договором,
але не менше тримісячного середнього
заробітку у сумі - 24468,60 грн, середню
заробітну плату за весь час затримки
розрахунку та повернення трудової
книжки, моральну шкоду в розмірі 50000
грн, витрати на правову допомогу у
розмірі 1835,20 грн.

Рішенням Петровського
районного суду м. Донецька від 11
березня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: скасовано наказ
ПАТ "Ідея Банк" №155а-2 від 23 серпня 2013
року "про звільнення ОСОБА_1 з роботи",
як незаконний, зобов`язано ПАТ "Ідея
Банк" змінити формулювання причини
звільнення, вказавши причиною
звільнення "за власним бажанням у
відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України"
з 26 липня 2013 року, розірвано трудовий
договір укладений між ОСОБА_1 та ПАТ
"Ідея Банк", стягнуто з ПАТ "Ідея Банк"
на його користь вихідну допомогу у
сумі 24 468,60 грн., середню заробітну плату
за весь час затримки розрахунку та
повернення трудової книжки 57595,32 грн,
витрати на правову допомогу у розмірі
1835,20 грн та на користь держави судовий
збір в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Ідея Банк»
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідач, належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, до судового засідання не
з'явився, надіслав заяву про розгляд
справи у відсутність їх представника.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2, які просили апеляційну скаргу
відхилити, дослідивши матеріали
цивільної справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено наступне. ОСОБА_1 на
підставі наказу № 131а-1 від 22 серпня 2011
року був прийнятий до штату
працівників ПАТ "Плюс Банк" на посаду
начальника Донецького відділення №3.
Наказом №140а від 05 вересня 2011 року
позивач був переведений на посаду
регіонального керівника по Східному
регіону Департаменту управління та
розвитку мережі. 13 жовтня 2011 року
публічне акціонерне товариство "Плюс
Банк" перейменовано на публічне
акціонерне товариство "Ідея Банк". 07
листопада 2011 року на підставі наказу
№ 184а- 2 від 07 листопада 2011 року позивача
звільнено з посади регіонального
керівника по Східному регіону
Департаменту управління та розвитку
мережі за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором відповідно до п. 3
ст. 40 КЗпП.

Рішенням Петровського
районного суду м. Донецька від 19 жовтня
2012 року ОСОБА_1 поновлено на роботі на
попередній посаді, та стягнуто на його
користь середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу (а.с.9-11). На
виконання вказаного рішення суду
наказом № 187а від 06 листопада 2012 року
ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді.

07 березня 2013 року, наказом голови
правління ПАТ "Ідея Банк" №44а-7, ОСОБА_1
було звільнено з займаної посади за
п.3ст.40 КЗпП України.

Рішенням Петровського
районного суду м. Донецька 11 липня 2013
року ОСОБА_1 поновлено на роботі в
попередній посаді, та стягнуто на його
користь середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу та моральну шкоду
(12-17). На виконання вищенаведеного
рішення відповідачем видано 23 липня 2013
року наказ №132а, на підставі якого
позивача було поновлено на попередній
посаді (а.с.18).

26 липня 2013 року позивач подав
заяву про розірвання трудового
договору, укладеного між ним та ПАТ
"Ідея Банк", з 26 липня 2013 року з підстав,
наведених в ч.3 ст.38 КЗпП України, а саме,
внаслідок невиконання відповідачем
законодавства про працю (а.с. 23).

Наказом відповідача №155а-2 від
23 серпня 2013 року позивача звільнено 23
серпня 2013 року за п.4 ст.40 КЗпП України
за здійснені прогули без поважних
причин (а.с.21).

Апеляційним судом встановлено
наступне.

Між сторонами склалися трудові
правовідносини.

Відповідач листом від 26 липня
2013 року повідомив позивача, що підстави
для його звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП
України відсутні (а.с.63-64). Позивач з 29
липня 2013 року по 23 серпня 2013 року
здійснив прогули без поважних причин
(а.с.68-78).

Відповідач листом від 23 серпня
2013 року повідомив позивача про його
звільнення з посади за п.4 ст.40 КЗпП
України за здійснені прогули без
поважних причин, направив позивачу
копію наказу №155а-2 від 23 серпня 2013 року
, а також просив позивача з'явитися для
отримання трудової книжки або
надіслати заяву про відправлення
трудової книжки (а.с.83).

Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП
України, працівник має право у
визначений ним строк розірвати
трудовий договір за власним бажанням,
якщо власник або уповноважений ним
орган не виконує законодавство про
працю, умови колективного чи трудового
договору.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
факти невиконання ПАТ "Ідея Банк"
законодавства про працю по відношенню
до позивача не лише мали місце, але й
встановлені рішеннями Петровського
районного суду м. Донецька від 19 жовтня
2012 року та від 11 липня 2013 року.

Однак з таким висновком не
можна погодитися, тому що він не
грунтується на законі та обставинах
справи.

Судом першої інстанції не було
враховано, що права позивача, якого
відповідач звільняв з посади з
порушенням вимог трудового
законодавства, вищевказаними
рішеннями суду вже поновлені, а тому
вказані обставини не можуть бути
підставою для його звільнення за ч. 3 ст.
38 КЗпП України.

Згідно зі ст.44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у пункті 6 статті 36
та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше середнього
місячного заробітку; у разі призову або
вступу на військову службу,
направлення на альтернативну
(невійськову) службу (пункт 3 статті 36) -
у розмірі двох мінімальних заробітних
плат; внаслідок порушення власником
або уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору (статті 38 і 39) - у
розмірі, передбаченому колективним
договором, але не менше тримісячного
середнього заробітку.

У зв'язку з відсутністю підстав
для задоволення позовних вимог про
зміну формулювання причини звільнення
не підлягають задоволенню і позовні
вимоги про стягнення вихідної
допомоги.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

З матеріалів справи
вбачається, що відповідач листом від 26
липня 2013 року повідомив позивача, що
підстави для його звільнення за ч.3 ст. 38
КЗпП України відсутні (а.с.63-64). Позивач
з 29 липня 2013 року по23 серпня 2013 року
здійснив прогули без поважних причин
(а.с.68-78).

Тому позовні вимоги про
скасування наказу ПАТ "Ідея Банк" №155а-2
від 23 серпня 2013 року "про звільнення
ОСОБА_1 з роботи" задоволенню не
підлягають.

Відповідно з ч.4 ст.235 КЗпП
України у разі затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу
працівникові виплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу.

На підставі п.4.2 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58, якщо працівник відсутній на роботі в
день звільнення, то власник або
уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

Як вбачається з матеріалів
справи, відповідач листом від 23 серпня
2013 року повідомив позивача про його
звільнення з посади за п.4 ст.40 КЗпП
України за здійснені прогули без
поважних причин, направив позивачу
копію наказу №155а-2 від 23 серпня 2013 року
, а також просив позивача з'явитися для
отримання трудової книжки або
надіслати заяву про відправлення
трудової книжки (а.с.83).

Таким чином відповідач виконав
вимоги вищевказаної Інструкції, тому
підстави для задоволення позовних
вимог про стягнення середнього
заробітку за час затримки видачі
трудової книжки з вини власника або
уповноваженого ним органу відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно з ч.1 ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Судом першої інстанції
відмовлено у задоволені позовних вимог
щодо стягнення заборгованості з
заробітної плати, тому підстави для
задоволення позовних вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
також відсутні.

Таким чином при ухваленні
рішення в частині задоволення позовних
вимог про зміну формулювання причини
звільнення, стягнення вихідної
допомоги, скасування наказу ПАТ "Ідея
Банк" №155а-2 від 23 серпня 2013 року "про
звільнення ОСОБА_1 з роботи", стягнення
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки та за час
затримки розрахунку при звільненні
судом першої інстанції допущено
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального або
процесуального права, тому рішення
суду в цій частині підлягає скасуванню
з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні вказаних
позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог про стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції
помилково виходив з того, що оскільки
КЗпП передбачає відшкодування
моральної шкоди у разі ушкодження
здоров'я, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків ( ст.173 КЗпП
України), однак, позивачем не доведено,
що погіршення стану його здоров'я
пов'язано з виконанням трудових
обов'язків, та не доведено причинний
зв'язок між погіршенням стану його
здоров'я та діями відповідача.

Тоді як, у даному випадку
застосуванню підлягає ч.1 ст.237-1 КЗпП
України, згідно з якою відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Тому рішення суду в цій частині
на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

У зв'язку з відмовою у
задоволені позовних вимог рішення суду
першої інстанції в частині судових
витрат підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволені вимог про стягнення
витрат на правову допомогу.

У зв'язку з тим, що рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволені позовних вимог про
стягнення заборгованості по
заробітній платі не оскаржувалося, в
цій частині рішення суду підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303-316 ЦПК України,
апеляційний суд

В И Р І Ш
И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
задовольнити.

Рішення Петровського районного
суду м. Донецька від 11 березня 2014 року в
частині позовних вимог про визнання
наказу про звільнення незаконним,
зміну формулювання причини звільнення,
розірвання трудового договору,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
за час затримки видачі трудової книжки,
вихідної допомоги, моральної шкоди,
витрат на правову допомогу скасувати.

Відмовити у задоволені позову
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» про визнання
наказу про звільнення незаконним,
зміну формулювання причини звільнення,
розірвання трудового договору,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
за час затримки видачі трудової книжки,
вихідної допомоги, моральної шкоди,
витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий :

Судді: