Справа № 1207/8926/13
Провадження № 22ц/782/5503/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - судді Авалян Н.М.

суддів - Максюти І.О., Туренка С.І.

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Луганська від 08 листопада 2013 року по
справі за позовом ПАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_1,
за участю третьої особи на стороні
відповідача ПАТ «Страхова компанія
«Оранта-Лугань» про відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом 07 серпня 2012 року, в
якому просив стягнути з відповідача в
порядку регресу 21 994,57 грн. Позов
обґрунтований тим, що в зазначеному
розмірі позивач здійснив виплату
страхового відшкодування ТОВ
«Зернотранс» за договором
добровільного страхування наземного
транспорту. Шкода належному ТОВ
«Зернотранс» транспортному засобу
була завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталась з вини відповідача.

Рішенням, що оскаржується суд
задовольнив позов. Стягнув з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Страхова компанія «АХА
Страхування» в порядку регресу
матеріальні збитки в розмірі 21 994,57 грн,
а також у відшкодування витрат по
сплаті судового збору 219,94 грн., а всього
22 214,51 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовані тим,
що розмір завданої шкоди не доведений
належними та допустимими доказами, а
також тим, що відшкодувати реальну
шкоду погоджувалась ПАТ «Страхова
компанія «Оранта-Лугань», але позивач
від цього відмовився.

Представник позивача просив
розглядати справу за його відсутністю,
про що подав відповідну заяву. (а.с.195)

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, представника
відповідача (апелянта), представника
третьої особи, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до п.п.1,2,3 ч.1 ст.307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право залишити рішення його без змін,
скасувати рішення і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог або
змінити рішення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.309 ЦПК України
підставами для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: 1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для
справи; 2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права. Норми матеріального права
вважаються порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано
закон, який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ст.ст.11,213 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального
права рішення суду першої інстанції не
відповідає.

З матеріалів справи вбачається
наступне.

04 травня 2011 року о 18 годині ОСОБА_1,
керуючи автомобілем марки MAN 18.403 FLT з
напівпричепом на автодорозі Київ -
Довжанський, порушивши Правила
дорожнього руху, не вжив заходів для
недопущення самовільного руху
транспортного засобу, внаслідок чого
автомобіль самостійно розпочав рух та
здійснив зіткнення з автомобілем марки
КАМАЗ. В результаті зіткнення
автомобілі були ушкоджені. Винним в
дорожньо-транспортній пригоді був
визнаний водій ОСОБА_1, який 09 червня 2011
року був притягнутий до
адміністративної відповідальності.

Власником автомобіля марки MAN 18.403 FLT
реєстраційний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_1

Власником автомобіля марки КАМАЗ 6520
реєстраційний номер НОМЕР_4 є ТОВ
«Зернотранс».

ОСОБА_1 27 січня 2011 року уклав договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів з ПАТ СК «Оранта-Лугань»
(поліс № АА/1863388) строком дії з 31 січня
2011 року по 30 січня 2012 року.

ТОВ «Зернотранс» 24 червня 2010 року
уклало договір добровільного
страхування з ПАТ СК «АХА Страхування»
строком дії з 30 червня 2010 року по 30 23
червня 2011 року.

ОСОБА_1 повідомив ПАТ СК
«Оранта-Лугань» про настання
страхового випадку.

ТОВ «Зернотранс», в свою чергу,
звернувся для отримання страхового
відшкодування до ПАТ СК «АХА
Страхування», яка 15 червня 2011 року
виплатила страхове відшкодування за
завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоду
транспортному засобу в розмірі 21 994,57
грн.

Після виплати страхового
відшкодування ПАТ СК «АХА Страхування»
зверталась до ПАТ СК«Оранта-Лугань» з
вимогою про стягнення 21 994,57 грн. в
порядку регресу, але обидві страхові
компанії не досягли згоди в розмірі
відшкодування.

Зазначені обставини підтверджені
наявними у справі письмовими доказами
і фактично сторонами визнаються.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на
відповідача як особу, винну в
заподіянні шкоди, покладається
обов'язок відповідно до ч.1 ст.1191 в
порядку регресу відшкодувати завдану
з його вини матеріальну шкоду (збитки).

Проте, до такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального.

Відповідно до норм діючого
законодавства про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки у випадку, коли
відповідальність або майно
застраховані на підставі договору
добровільного або обов'язкового
страхування, спричинені
страхувальнику збитки є страховим
випадком. У такого потерпілого
(страхувальника за договором
страхування) є дві можливості
відшкодування шкоди: за рахунок
безпосереднього заподіювача шкоди; за
рахунок страховика шляхом отримання
страхового відшкодування. Право вибору
належить самому потерпілому.

При вирішенні справи за позовом ПАТ СК
«АХА Страхування» (страховика) до
ОСОБА_1 (заподіювача шкоди) суд першої
інстанції не врахував, що
законодавством по різному тлумачаться
поняття «винний в нанесенні шкоди» та
«відповідальний за завдану шкоду».

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, за загальним правилом,
тягар цивільної відповідальності має
нести винна у завданні шкоди особа,
якою є водій автомобіля чи особа, яка на
відповідній правовій підставі
керувала автомобілем та з вини якої
сталась дорожньо-транспортна пригода.

Порядок та умови відшкодування шкоди
безпосередньо встановлено ЦК України,
відповідно до якого умовами
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, є протиправність
поведінки заподіювача шкоди; наявність
цієї шкоди у потерпілого і причинного
зв'язку між ними.

Разом з тим ст.1194 ЦК України
передбачено, що особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Зазначена норма матеріального права
помилково не була застосована судом до
правовідносин сторін.

З тієї ж підстави судом першої
інстанції помилково не застосовано до
правовідносин сторін норми Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV.

Відповідно до ст.2 вказаного Закону
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого
страхування Закон має на меті захист не
лише прав потерпілих на відшкодування
шкоди, але й захист інтересів
страхувальника - заподіювача шкоди.

Крім того, при вирішенні справи
суд не врахував правові позиції
викладені в Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року №4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

В п.27 вказаної Постанови зазначено, що
при вирішенні спорів про право
зворотної вимоги страховика суди
повинні розрізняти поняття «регрес» та
«суброгація». При цьому регрес
регулюється загальними нормами
цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК
України), а також ст.38 Закону № 1961-IV, а
для суброгації відповідно до ст.993 ЦК
України і ст.27 Закону України «Про
страхування» від 07 березня 1996 року

№85/96-ВР встановлено особливий
правовий режим.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, визначив, що правовідносини
між сторонами регулюються ст. 1191 ЦК
України (регрес). При цьому суд не
звернув уваги, що зобов'язання з
відшкодування шкоди, яке виникло у
ОСОБА_1 перед ТОВ «Зернотранс»
збереглося, однак у ньому змінилася
сторона (кредитор) і ці правовідносини
мають регулюватися ст. 993 ЦК України
(суброгація).

Суброгацією називається перехід права
вимоги від страхувальника
(вигодонабувача) до страховика. При
суброгації нового зобов'язання із
відшкодування збитків не виникає -
відбувається заміна кредитора:
потерпілий (а ним є страхувальник або
вигодонабувач) передає страховику своє
право вимоги до особи, відповідальної
за спричинення шкоди. Внаслідок цього
страховик виступає замість
потерпілого.

Ці інститути (регрес та суброгація)
мають різний режим правового
регулювання. Так, регрес регулюється
загальними нормами цивільного права, а
для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК
України встановлено особливий
правовий режим.

Статтею 993 ЦК України і ст. 27 Закону
України «Про страхування»
передбачено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, яка одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяні збитки.

Такою особою відповідно до закону
є ПАТ СК «Оранта-Лугань», до якої позов
не заявлявся, у зв'язку з цим
апеляційний суд на вправі робити
висновки про обґрунтованість розміру
заявленої шкоди.

За таких обставин пред'явлений до
відповідача ОСОБА_1 позов про стягнення
в порядку регресу матеріальних збитків
в розмірі 21 994,57 грн. є необґрунтованим
з нормативної точки зору.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що у
зв'язку з допущеними судом першої
інстанції порушеннями норм
матеріального права, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову з зазначених вище
підстав.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову не підлягають відшкодуванню
понесені позивачем судові витрати
згідно з вимогами ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 313-317,
319, 323-325, 327 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Луганська від 08 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ПАТ
«Страхова компанія «АХА Страхування»
до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції - Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач: