інстанції Туманова К.Л.Провадження №
22-ц/780/2402/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за договором
позики ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В листопаді 2013 р. позивач звернувся з
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 25.12.2012 р. він передав в якості позики
ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 10 000 дол.
США., що за курсом НБУ становить 79 930,00
гривень з домовленістю повернути їх до
31.01.2013 р., однак у вказаний термін кошти
відповідачем не повернені, у зв'язку з
чим останній, з урахуванням остаточних
позовних вимог, просить стягнути з
ОСОБА_1 борг у розмірі 79 930
грн., три процента річних в розмірі 1 990,59
грн., та судові витрати.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року позов задоволено.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції обґрунтовував свої висновки
тим, що відповідач не виконала свого
обов'язку по поверненню грошових
коштів за умовами договору позики, тому
згідно ст. 1049 ЦК України ОСОБА_1
зобов'язана повернути ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 79 930 грн. та три процента
річних в розмірі 1 990,59 грн., відповідно
до вимог ст. 625 ЦК України.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини регулюються
статтями 1046-1049 ЦК України відповідно до
положень яких за договором позики
позикодавець передає позичальнику у
власність гроші, а позичальник
зобов'язується повернути таку ж суму.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.
Позичальник повинен повернути гроші в
обумовлений догором позики термін.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
25.12.2012 р. ОСОБА_2 в якості позики передав
ОСОБА_1 10 000 дол. США. В свою чергу
відповідач зобов'язався повернути борг
у термін до 31.01.2013 р., що підтверджується
копією розписки від 25.12.2012 р. (а. с. 5).
Оригінал для огляду було надано
представником позивача в судовому
засіданні.

Однак, станом на момент подачі позову
та розгляду справи кошти відповідно до
розписки від 25.12.2012 р. не повернуті.
Відповідач посилалася на те, що нею вже
було повернуто половину даного боргу
відповідачу. На підтвердження вище
зазначеного відповідач повідомила
суду, що окрім її слів інші докази, які
могли б підтвердити факт часткового
повернення нею грошових коштів
відсутні. Представник позивача
заперечував, та повідомив, що грошові
кошти відповідач на повертала, а
навпаки ухилялась від взятих на себе
зобов'язань, щодо повернення
зазначених коштів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

За таких обставин суд прийшов до
правильного висновку, про те, що
відповідач порушив права позивача, як
позикодавця, які підлягають до захисту
шляхом стягнення на його користь
позичених коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не в повній мірі дослідив наявні
обставини по справі, зокрема не взяв до
уваги її покази про те, що вона отримала
від позивача грошові кошти в борг в 2005
році, розписку про це не писала та що
вона фактично сплатила основну суму
боргу з частиною процентів, а розписку
написала в грудні 2013 року на вимогу
позивача для підтвердження залишкової
частини суми боргу за процентами та
вказала в розписці суму 10000 доларів США
і зазначила дату повернення до 31 січня
2013 року цілком довіряючи позивачу -
необґрунтовані.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги дані доводи, оскільки
всупереч вимогам ст.60 ЦПК України,
відповідач заперечуючи проти позову не
надала суду жодного доказу на
підтвердження своїх доводів.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим. Підстав для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: