У Х В А Л А

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача -
Кожух О.А.,

суддів -
Леска В.В., Чужі Ю.Г.,

при секретарі -
Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03 жовтня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до АКБ "Укрсоцбанк",
приватного нотаріуса Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання виконавчого напису
натаріуса таким, що не підлягає
виконанню та зустрічним позовом ПАТ
"Укрсоцбанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

В лютому 2011 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до АКБ СР
„Укрсоцбанк" (далі по тексту - Банк),
приватного нотаріуса Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.

Позовну вимогу обґрунтовувала тим, що
приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
вчинено виконавчий напис,
зареєстрований у реєстрі за № 3193 від
06.10.2010 року, за договором іпотеки про
стягнення з неї грошових коштів на
загальну суму 1038086.49 грн.

Вважає даний виконавчий напис таким, що
не підлягає виконанню, оскільки
нотаріусом не перевірено факт
наявності чи відсутності спору щодо
заборгованості. Сума, вказана у
виконавчому написі, не може складати
1038086,49 грн., оскільки вона погашала борг
перед Банком і сума боргу є істотно
меншою. Крім того, банк не
проінформував її про розмір
заборгованості до моменту вчинення
виконавчого напису і в разі
відсутності заперечень з її сторони
стосовно розміру заборгованості,
зазначена сума набула би статусу
безспірної. Жодних повідомлень про
усунення порушень вона не отримувала, а
тому вчинення виконавчого напису щодо
заборгованості, про яку не були
повідомлені позичальник та
іпотекодавець, і визнання такої
заборгованості безспірною, суперечить
вимогам закону. Також не згідна з
розміром суми витрат за вчинення
виконавчого напису, оскільки дана сума
значно перевищує розмір гранично
встановлений Декретом КМУ «Про
державне мито».

В травні 2011 року ПАТ „Укрсоцбанк"
звернувся до суду із зустрічним
позовом, та, уточнивши в подальшому
позовні вимоги, остаточно просив суд
стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ „Укрсоцбанк" заборгованість в сумі
1020756.29 коп.. Зустрічний позов мотивовано
тим, що 19.07.2007 між Банком, та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір № 08/290/27,
згідно якого позичальник отримала від
Банку кредит в сумі 108000 доларів США зі
сплатою відсотків за його користування
у розмірі 12,2% річних з кінцевим
терміном повернення 18.07.2032. В
забезпечення виконання зобов'язання за
цим кредитним договором 19.07.2007 між
Банком і ОСОБА_2 був укладений
Іпотечний договір №08/290/27, згідно якого
в іпотеку було передано майно, а саме:
житловий будинок з приналежними
надвірними спорудами і прибудовами, та
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1. Додатковою угодою від 02.07.2009 до
договору кредиту було збільшено суму
кредиту з 108000 доларів США до 114601.16
доларів США та збільшено строк
кредитування із встановленням
кінцевого терміну погашення до 18.07.2037.
Також в якості забезпечення виконання
ОСОБА_2 за кредитним договором, 19.07.2007
між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки № 08/290/27, згідно
якого поручитель відповідає перед
кредитором в повному обсязі.
Позичальник умови кредитного договору
належним чином не виконувала,
внаслідок чого станом на 24.05.2011 виникла
заборгованість у загальному розмірі
1021189.40 грн. Заборгованість з розрахунку
12,2 % річних становила 1020756.29 грн., яку
Банк просив стягнути з відповідачів
солідарно.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 03 жовтня 2013
року в задоволенні позовної заяви
відмовлено. Зустрічний позов ПАТ
"Укрсоцбанк" задоволено: стягнуто з
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ
"Укрсоцбанк" суму боргу в розмірі 1020756,29
грн. Також стягнуто суму судового збору
в розмірі 114 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_6 - просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким, задовольнивши позовну заяву
ОСОБА_2, визнати виконавчий напис
таким, що не підлягає виконанню, та
відмовити в задоволенні зустрічного
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

В запереченнях на апеляційну
скаргу представник Банку просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, рішення суду залишити без
змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, поясненя осіб, що з"явились
в судове засіданя, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що вона не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, 19.07.2007 між АКБ СР „Укрсоцбанк"
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір № 08/290/27, згідно якого
позичальник отримала від банку кредит
в сумі 108000 доларів США на придбання
нерухомого майна, зі сплатою відсотків
за його користування у розмірі 12,2%
річних з кінцевим терміном повернення
18.07.2032 (а.с.10-16). Щомісячний ануїтетний
платіж, згідно графіку погашення
заборгованості за кредитом та сплати
відсотків, становив 1168 доларів США
(а.с.17-22). Відповідно до п. 2.1. Договору
кредиту надання кредиту проводилось
шляхом видачі позичальнику готівкових
грошей, і згідно заяви на видачу
готівки № 1 кошти були отримані
позичальником 19.07.2007 (а.с.64).

Як вбачається з копій квитанцій про
сплату коштів на погашення боргу за
кредитним договором, з серпня 2007 року
по грудень 2008 року боржником
дотримувався графік погашення
заборгованості (а.с. 29-36). Проте, згідно
вказаного графіку, оплата частини
кредиту за цей період склала лише 933,07
доларів США.

Додатковою угодою від 02.07.2009 внесено
зміни до Договору кредиту № 08/290/27 від
19.07.2007, згідно яких було збільшено суму
кредиту з 108000 доларів США на 114601.16
доларів США, визначено відсоткову
ставку 12,32 % річних та збільшено строк
кредитування із встановленням
кінцевого терміну погашення - до 18.07.2037,
визначено новий графік погашення
заборгованості (а.с.24-25).

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором 19.07.2007 між
Банком і ОСОБА_2 був укладений
Іпотечний договір №08/290/27 та додатковий
правочин про внесення змін та
доповнень до іпотечного договору №
08/290/27 від 19.07.2007 року, згідно яких в
іпотеку було передано майно, для
придбання якого було отримано кредит, а
саме: житловий будинок з приналежними
надвірними спорудами і прибудовами та
земельну ділянку, на якій розташований
будинок, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.26-27, 28).

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, яке здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 32 вказаного Закону
встановлено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Відповідно до п 4.5.2. Іпотечного
договору передбачено право
Іпотекодержателя звернути стягнення
на Предмет іпотеки, зокрема, на
підставі виконавчого напису нотаріуса.

Таким чином, вказаними нормами Закону
та Іпотечним договором передбачено
право іпотекодержателя розпочати
звернення стягнення на предмет іпотеки
на підставі виконавчого напису
нотаріуса у разі незадоволення
іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя
про виконання порушеного боржником
зобов'язання у тридцятиденний строк.

Як убачається з матеріалів справи ПАТ
„Укрсоцбанк" надіслав ОСОБА_2 досудову
вимогу щодо погашення заборгованості
по кредиту та відсоткам за його
використання згідно кредитного
договору, яка станом на 7 липня 2010
склала 124420,29 доларів США, з яких
заборгованість по поточному кредиту -
113668,16 доларів США, загальна
заборгованість за відсотками - 10752,14
доларів США. У цій вимозі Банк
попередив про можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки (а.с.45-46).
Така вимога була отримана ОСОБА_2 15
липня 2010 року, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення (а.с.47-48).

Тобто, матеріалами справи повністю
спростовано твердження позивача про
неповідомлення її щодо наявності
заборгованості та можливості
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

6 жовтня 2010 року Банк звернувся до
заявою до приватного нотаріуса
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про вчинення виконавчого
напису, відповідно до якої, зокрема,
заборгованість по кредиту станом на 6
жовтня 2010 року становила 113668,16 доларів
США (як було зазначено і у надісланій
ОСОБА_2 вимозі про усунення порушень
зобов'язання). До заяви було надано
виписку по рахунку заборгованості,
згідно якої загальна сума
заборгованості становила 131238,89 доларів
США (а.с.49-50).

Відповідно до ст. 18 ЦК України
нотаріус здійснює захист цивільних
прав шляхом вчинення виконавчого
напису на борговому документі у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України
«Про нотаріат» для стягнення грошових
сум або витребування від боржника
майна нотаріуси вчиняють виконавчі
написи на документах, що встановлюють
заборгованість. Перелік документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України. Відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 29
червня 1999 р. N 1172 «Про затвердження
переліку документів, за якими
стягнення заборгованості провадиться
у безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів», у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів
проводиться стягнення заборгованості
за нотаріально посвідченими угодами,
що передбачають, зокрема, право
звернення стягнення на заставлене
майно. Для одержання виконавчого
напису подаються: а) оригінал
нотаріально посвідченої угоди; б)
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Приватним нотаріусом Ужгородського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
на підставі статті 87-91 Закону України
«Про нотаріат» та пункту 1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29.06.99 № 1172, було
вчинено виконавчий напис № 3193 від 06
жовтня 2010 року, відповідно до якого
запропоновано звернути стягнення на
нерухоме майно, а саме: житловий
будинок з приналежними надвірними
спорудами та прибудовами, а також
земельну ділянку площею 0,0710 га,
кадастровий № 21100000:52:004:0032, що
знаходяться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.7).

Постановою від 04 лютого 2011 року
головним державним виконавцем МВ ДВС
Ужгородського МРУЮ по вказаному
виконавчому напису відкрито виконавче
провадження (а.с.8-9). Виконавче
провадження відповідно до ухвали
Ужгородського міськрайонного суду від
24.10.2011 про забезпечення позову ОСОБА_2 -
зупинено (а.с.83).

Порядок вчинення виконавчих написів
було визначено Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою Наказом
Міністерства юстиції України від 3
березня 2004 року N 20/5 (в редакції яка
діяла станом на час вчинення
виконавчого напису, далі по тексту -
Інструкція).

Частинами 4, 6 пункту 283 Інструкції
передбачено, що вчинення виконавчого
напису в разі порушення основного
зобов'язання та (або) умов іпотечного
договору здійснюється нотаріусом
після спливу тридцяти днів з моменту
одержання іпотекодавцем та боржником,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмової вимоги про усунення
порушень. Виконавчий напис на
іпотечному договорі, що передбачає
задоволення вимоги іпотекодержателя
за основним зобов'язанням, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами основного зобов'язання,
вчиняється нотаріусом за умови подання
іпотекодержателем документів,
достатніх для встановлення
безспірності заборгованості та
прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та
п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє
виконавчий напис, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років.

Пунктом 286 Інструкції передбачено, що
при вчиненні виконавчого напису
нотаріус повинен перевірити, чи подано
на обґрунтування стягнення документи,
зазначені у Переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів.

Відповідно до пункту 1 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку документів, за
якими стягнення заборгованості
провадиться у безспірному порядку на
підставі виконавчих написів
нотаріусів» від 29 червня 1999 року № 1172
для одержання виконавчого напису для
стягнення заборгованості за
нотаріально посвідченими угодами
подаються, зокрема, оригінал
нотаріально посвідченої угоди;
документи, що підтверджують
безспірність заборгованості боржника
та встановлюють прострочення
виконання зобов'язання.

Зокрема, Банком приватному нотаріусу
для вчинення виконавчого напису в
підтвердження наявності
заборгованості було подано наступні
документи: оригінал та дві копії
Іпотечного договору; копія договору
кредиту; виписка по рахунках
заборгованості ОСОБА_2 (а.с.49)

Враховуючи, що позивачем була
отримана вимога про необхідність
погашення боргу, однак, протягом
тридцяти днів не виконана, а нотаріусу
були надані документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості, він правомірно з
дотриманням вимог діючого
законодавства вчинив виконавчий напис
та звернув стягнення на нерухоме майно,
передане в іпотеку Банку.

Також не береться до уваги колегією
суддів посилання позивача на Декрет
КМУ «Про державне мито», оскільки, як
слідує з п.3 ч.1 ст. 2 Декрету (в редакції
чинній на момент вчинення виконавчого
напису) він поширює свою дію лише на
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами і виконавчими
комітетами сільських, селищних,
міських Рад народних депутатів. В той
же час, згідно ч.1 ст. 31 ЗУ «Про нотаріат»
приватні нотаріуси за вчинення
нотаріальних дій справляють плату,
розмір якої визначається за
домовленістю між нотаріусом та
громадянином або юридичною особою.
Таким чином, стягнення нотаріусом 3500
грн., як плати за вчинення виконавчого
напису, не суперечить чинному
законодавству.

Зважаючи на викладене, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо правомірності дій
нотаріуса при вчиненні оспорюваного
виконавчого напису, і відсутності
підстав для визнання його таким, що не
підлягає виконанню. Рішення суду
першої інстанції є правильним та таким,
що ухвалено з дотримання норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи зустрічні позовні
вимоги Банку суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 належним
чином не виконувалися умови кредитного
договору, було допущено
заборгованість, тому Банк мав законні
підстави для пред'явлення вимоги про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

З таким висновком суду першої
інстанції судова колегія погоджується
в повній мірі.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, також в якості
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором, 19.07.2007 р.
між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки № 08/290/27, згідно
якого поручитель відповідає перед
кредитором в повному обсязі (а.с. 63).
Відповідальність Позичальника та
Поручителя є солідарною. Відповідно до
п. 2.3. Договору поруки у разі збільшення
розміру забезпеченого Порукою
зобов'язання без внесення змін до цього
Договору, Порука зберігається, а
Поручитель відповідає перед
кредитором лише частково, в обсязі,
визначеному в п. 2.1 цього Договору
(тобто, виходячи з відсоткової ставки
12,2 % річних).

Банк в уточненнях до позовних вимог за
зустрічним позовом просив стягнути
солідарно суму заборгованості
виходячи саме з відсоткової ставки 12,2 %
річних (а.с.109).

Відповідно до ст. 554 ЦК України в
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Апеляційним судом провадження у даній
справі зупинялось до набрання законної
сили судовим рішенням по справі
№308/20181/13-ц за позовом представника
ОСОБА_4- ОСОБА_6 до ПАТ "Укрсоцбанк",
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
припиненим, що розглядалась
Ужгородським міськрайонним судом.
Позовні вимоги були мотивовані тим, що
відсоткову ставку за договором кредиту
та строк повернення кредиту було
змінено, внаслідок чого збільшився
обсяг відповідальності поручителя.
Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 24 березня 2014
року у задоволені позову відмовлено
(а.с.185-187).

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт
зазначав, що відповідно до вчиненого
виконавчого напису право дострокового
повернення кредитних коштів у позивача
виникло у 2010 році. Проте протягом шести
місяців з моменту настання цих
обставин позивач не звертався до
поручителя з вимогою про дострокове
повернення кредиту. Посилаючись на
положення ст. 559 ч. 4 ЦК України, апелянт
вважає, що позивачем було пропущено
строк пред'явлення вимоги до
поручителя.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Кінцевий термін погашення
заборгованості за кредитом визначено 18
липня 2032 року. З вимогою про дострокове
повернення позики до поручителя Банк
не звертався, а вчинення виконавчого
напису нотаріусом про звернення
стягнення на нерухоме майно, передане в
іпотеку за іпотечним договором, не є
настанням строку виконання основного
зобов'язання. Тому посилання апелянта
на положення ст. 559 ч. 4 ЦК України є
безпідставним, оскільки порука не є
припиненою.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції в частині задоволення
зустрічного позову Банку відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Зважаючи на викладене, судова колегії
вважає, що підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає. Рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права. Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.
Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 03 жовтня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня на
брання нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді