Головуючий суду 1 інстанції - Смирнов
Доповідач - Дмитрієва Л.Д.
Справа № 412/1706/14-ц
Провадження № 22ц/782/2015/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області у складі:

Головуючого - Дмитрієвої Л.Д.

Суддів: Коротенко Є.В.,Околот Г.М.

при секретарі: Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську апеляційні
скарги ПАТ «Краснодонвугілля» і ОСОБА_2
в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Краснодонського сміськрайсуду від
04.04.2014 року за позовом ОСОБА_3 до ПАТ
Краснодонвугілля про відшкодування
моральної шкоди , завданої
пошкодженням на виробництві,3-я особа
ВВД ФССНВВПЗ України в м.Краснодоні,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Краснодонського міського
суду Луганської області від 04.04.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ
«Краснодонвугілля», третя особа
Відділення виконавчої дирекції Фрнду
соціального страхування від нещасного
випадку на виробництві і
профзахворювання України в
м.Краснодоні Луганської області про
відшкодування шкоди , завданої
пошкодженням здоров»я задоволені
частково.

Стягнуто з ПАТ Краснодонвугілля на
користь ОСОБА_3 15 00 гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ПАТ Краснодонвугілля
судовий збір в розмірі 242,60 грн в дохід
держави.

В іншої частині позовних вимог
відмовлено.

Відповідач ПАТ Краснодонвугілля
подав апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати оскаржуване рішення суду
першої інстанції, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позовних вимог через пропуск строку
звернення до суду, посилаючись на
порушення судом першої норм
процесуального та матеріального права.

Представник позивача ОСОБА_2 діюча в
інтересах ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу в якій просить рішення суду
першої інстанції змінити, збільшивши
розмір стягнутої моральної шкоди з 15000
грн до 400 000 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах апеляційних скарг,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що апеляційні скарги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені у судовому засіданні.

В ст. 303 ЦПК України зазначено, що під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що позивач ОСОБА_3 з 18.17.1996
року по 31.07.2012 року перебував у трудових
відносинах з ПАТ "Краснодонвугілля" що
підтверджується його трудовою книжкою
та особовою карткою (а.с. 6-10). Останнім
місце його роботи була шахта
«Баракова». Згідно з актом
розслідування хронічного професійного
захворювання від 16.09.2013 року № 32
складеним відповідною комісією,
професійне захворювання позивача
виникло у зв'язку з тим, що він тривалий
час працював в умовах, де технологічний
процес та обладнання, що
використовується, є причинами
виділення вугільно-природного пилу у
концентраціях, що перевищують
нормативи, перевищення норм показників
робочої зони, перевищення рівня
виробничого шуму,комплексу
несприятливих виробничих факторів
(а.с. 16-25). Згідно з епікризом, наявним у
справі, позивач з 03.01.2012 року по 11.01.2012
року лікувався в умовах денного
стаціонару в КУ «Краснододська міська
амбулаторія №2» з діагнозом хронічний
бронхіт у стадії загострення, зі
скаргами на кашель, задишку, головний
біль слабкість (а.с. 26).

Відповідно до виписки № 1116 та
медичного висновку Центральної
лікарсько-експертної комісії від 21.08.2013
року № 29/1300, позивачу був встановлений
основний діагноз: хронічний бронхіт II
ст., фаза затухаючого загострення,
прикореневий пневмосклероз, ЛН I-II ст.
захворювання професійне, встановлене
вперше (а.с. 11-1З).

У результаті первинного огляду
Медико-соціальною експертною комісією
(надалі МСЕК) 14.11.2012 року позивачу було
встановлено 10 % втрати професійної
працездатності 08.11.2012 року по 01.12.2013
року (а.с. 14). Внаслідок повторного
огляду МСЕК йому встановлено 40 % втрати
професійної працездатності з 11.11.2013
року по 01.12.2015 року, що підтверджується
відповідною довідкою (а.с. 15).

Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 23
Цивільного кодексу України, особа має
право відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Оскільки професійне захворювання з
втратою професійної працездатності
позивачем отримано внаслідок не
створення відповідачем належних умов
праці, тобто з вини відповідача, що
підтверджується матеріалами справи, у
тому числі висновками та актами
розслідування професійного
захворювання, і саме внаслідок
вказаних дій відповідача позивачеві
заподіяно моральну шкоду, тому позивач
має право на відшкодування моральної
шкоди саме з ПАТ "Краснодонвугілля".

Колегія суддів з урахуванням положень
ч. 2 ст. 214, ст. 360-7 ЦПК України, враховує
правову позицію Верховного Суду
України за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення із
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка
викладена у постанові від № 6-26 цс 12 від
18.04.2012 року, щодо застосування правової
норми у правовідносинах про
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП
України забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або на уповноважений ним
орган. За частиною 4 цієї ж статті
власник або уповноважений ним орган
повинен впроваджувати сучасні засоби
техніки безпеки, які запобігають
виробничому травматизмові і
забезпечувати санітарно-гігієнічні
умови, що запобігають виникненню
професійних захворювань працівників.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В рішенні Конституційного Суду України
від 8 жовтня 2008 року у справі за
конституційним поданням
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини щодо відповідності
Конституції України
(конституційності) положень підпункту
"б" підпункту 4 пункту 3статті 7 Закону
України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", пункту 1, абзацу
третього пункту 5, пункту 9, абзаців
другого, третього пункту 10, пункту 11
розділу І Закону України "Про внесення
змін до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" (справа про страхові "
виплати), зазначено, що хоча і скасовано
право застрахованих громадян, що
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
на відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
проте Конституційний Суд України
вважає, що саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу України та статтею
237-1 Кодексу законів про працю України
їм надано право відшкодовувати
моральну шкоду за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків щодо
відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить вимогам
статті 22 Конституції України.

В пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" зазначено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст. 237-1
КЗпП України (набрала чинності 13 січня
2000 р.) за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової шкоди)
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
"Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", Закону від 14 жовтня 1992
року № 2694-XII "Про охорону праці" у
редакції Закону від 21 листопада 2002 року
№ 229-IV, КЗпП України, а також
законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Законом України від 23 лютого 2007 року N
717-V "Про внесення змін до Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" внесені зміни до
абзацу 4 статті 1, підпункту "е" пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28, а також виключено
частину третю статті 34 вказаного
Закону, скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Отже, припинення дії Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" в частині
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України моральної шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку не звільняє роботодавця від
відшкодування зазначеної моральної
шкоди відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП
України.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку, що позивач має
право на відшкодування моральної шкоди
у зв'язку з отриманим професійним
захворюванням і ця шкода повинна бути
відшкодована відповідачем як
роботодавцем. Визначаючи розмір
моральної шкоди у сумі 15000 грн., суд
першої інстанції керувався засадами
розумності, виваженості і
справедливості; врахував характер і
обсяг фізичних і душевних страждань,
які зазнав і продовжує зазнавати
позивач; встановлення ступеня втрати
професійної працездатності у розмірі 40
% , неможливість відновлення
професійної працездатності та
продовжувати працювати за професією
шахтаря, зніженості самооцінки,
важкість вимушених змін в житті
позивача, характер додаткових зусиль
для організації його життя,
необхідності постійного
медикаментозного лікування та
обов'язкового стаціонарного лікування
з приводу хронічного захворюваня.

Апеляційний суд не знаходить підстав
для зміни суми, стягнутої рішенням суду
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача щодо розміру
стягнутої з відповідача суми моральної
шкоди не заслуговують на увагу,
оскільки визначаючи розмір моральної
шкоди у сумі 15000 грн., суд першої
інстанції врахував характер,
тривалість і обсяг фізичних і душевних
страждань, які зазнав і продовжує
зазнавати позивач; неможливість
відновлення професійної
працездатності, ступень втрати
професійної працездатності, діагноз
захворювання, характер додаткових
зусиль для організації його життя при
цьому суд керувався засадами
розумності, виваженості і
справедливості;

Доводи апеляційної скарги ПАТ
«Краснодонвугілля» про те, що в
матеріалах справи відсутні медичні
документи, що підтверджують факт
спричинення позивачу моральної шкоди,
а саме висновок експертизи про
наявність у позивача моральних
страждань не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доведення
цих обставин із боку позивача можливе
на підставі доказів, перелічених у
статті 57 ЦПК України. До таких доказів
належить і висновок експертизи, проте
він не є як єдиним можливим і достатнім
доказом спричинення моральної шкоди,
так і підставою визначення її розміру,
так як згідно з ч. 2 статті 212 ЦПК України
жоден доказ не має для суду
заздалегідь встановленого значення.

У разі, якщо відповідач не погоджується
з доводами позивача про наявність
моральної шкоди та її розміру, то
відповідач, відповідно до вимог статей
10,60 ЦПК України, не був позбавлений
можливості заявити клопотання про
призначення такої експертизи. Як
вбачається із матеріалів справи
відповідачем як під час розгляду
справи в суді першої інстанції, так і
під час розгляду справи в суді
апеляційної інстанції клопотань про
призначення експертизи не заявлялося.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК
щодо допустимості доказів, норми КЗпП
або будь-якій інший закон не вимагає
підтвердження саме висновком МСЕК
наявність моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ПАТ
«Краснодонвугілля» про те, що
позивачем пропущений строк звернення
до суду з даним позовом, встановлений
ст. 233 КЗпП України, оскільки спірні
правовідносини витікають із трудових
відносин не заслуговують на увагу,
оскільки до вимог про відшкодування
моральної шкоди у випадках,
передбачених трудовим законодавством,
дійсно застосовується тримісячний
строк звернення до суду (ст.233 КЗпП
України). Однак, відповідно до пункту 3
частини першої статті 268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз'яснення надано у пункті
16 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (із відповідними змінами).

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача не спростовують
правильних висновків суду щодо
обов'язку відповідача відшкодувати
позивачу моральну шкоду.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ПАТ
Краснодонвугілля та ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Краснодонського міськрайсуду
від 04.04.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: