АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/1997/14
Справа №2/638/5337/2013
Доповідач - Шаповал Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Котелевець А.В.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 10 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті
особи: Виконавчий комітет Харківської
міської ради управління служби у
справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, управління у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб ГУМВС України в
Харківській області про надання
дозволу на здійснення багаторазових
короткострокових поїздок за кордон
України та виготовлення проїзних
документів на право виїзду за межі
України без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з вказаним позовом, в якому
просила надати дозвіл неповнолітній
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на багаторазові
тимчасові виїзди за межі України до
досягнення нею 16 років, тобто, до
ІНФОРМАЦІЯ_6, та виготовлення проїзних
документів на право на багаторазові
тимчасові виїзди за межі України, у
супроводі матері ОСОБА_4 без згоди та
супроводу батька - ОСОБА_2, а також у
супроводі інших осіб, уповноважених її
матір»ю, без згоди та супроводу батька.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалася на те, що з відповідачем
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
1991 по 2010 рік. Від даного шлюбу вони
мають неповнолітню доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з
позивачкою. Як зазначає ОСОБА_4, вона
тривалий час мешкала в РФ, часто
відвідує рідних, які мешкають в РФ та
Туреччині. Всі ці подорожі вона хотіла
б здійснювати зі своєю донькою, проте,
без згоди батька - ОСОБА_2 ОСОБА_5 не може
перетнути кордон України. На
багаторазові звернення щодо надання
нотаріально завіреного дозволу на
виїзд дитини за кордон, ОСОБА_2
відповідає відмовою, в зв»язку з чим
позивачка вимушена була звернутись до
суду.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 10 грудня 2013 року позовну
заяву ОСОБА_4 задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасові
багаторазові виїзди за межі України
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати набрання
рішенням чинності і до досягнення нею
шістнадцяти річного віку (до
ІНФОРМАЦІЯ_6) з матір»ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та
супроводження її батька ОСОБА_2.

В іншій частині в позові відмовлено.

З таким рішенням суду не погодився
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказане рішення суду першої
інстанції в частині надання дозволу на
тимчасові багаторазові виїзди за межі
України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати
набрання рішенням чинності і до
досягнення нею шістнадцятирічного
віку (до ІНФОРМАЦІЯ_6) з матір»ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та
супроводження її батька ОСОБА_2 та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4

ОСОБА_4 та її представники до суду
апеляційної інстанції не з»являлися,
про час і місце слухання справи
повідомлялися належним чином, судові
повістки ними не отримані у зв'язку з
тим, що за значеною ними адресою вони не
проживають. ( а.с. 173 - 176)

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання (перебування,
знаходження) або місцезнаходження під
час провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судові повістки надсилаються на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
слухання справи, не перешкоджає
розглядові справи.

З урахуванням розумних строків
розгляду справи судом апеляційної
інстанції, судова колегія вважає за
можливе розглянути справу у
відсутності осіб, які не з»явилися.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України - у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід змінити з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Судом встановлено, що сторони є
батьками неповнолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Форми та методи виховання, крім тих, які
суперечать закону, моральним засадам
суспільства, батьки, відповідно до
положень ст. 151 СК України, вправі
обирати самі.

Згідно вимог ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
грунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Стаття 154 СК України надає батькам
право звернутися до суду за захистом
прав та інтересів дитини.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про
права дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про
права дитини», батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Згідно ст. 8 Закону України "Про
охорону дитинства" кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції
«Про права дитини» від 20 листопада 1989
року (ратифікована постановою
Верховної Ради України від 27.02.91 р.
№789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України усі
дії щодо дітей та регулювання сімейних
відносин мають здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Порядок оформлення документів для
виїзду громадян України за кордон
визначається Законом України "Про
порядок виїзду і в'їзду в Україну
громадян України" № 3858 - ХІІ від 21. 01. 1994
року, із змінами та доповненнями, (далі -
Закону), який у статті 4 передбачає, що
оформлення проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину. За відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Згідно з частиною 2 Правил перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадян України, які не
досягли 16 - річного віку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 57 від 27 січня 1995 року зі змінами,
внесеними постановою Кабінету
Міністрів України № 932 від 11 липня 2007
року, виїзд за межі України громадян
України, які не досягли 16 - річного віку,
у супроводі одного з батьків або в
супроводі осіб, які уповноважені одним
з батьків за нотаріально посвідченою
згодою, здійснюється у разі
пред'явлення оригіналу або нотаріально
посвідченої копії рішення суду про
надання дозволу на виїзд за межі
України громадянина, який не досяг 16 -
річного віку, без згоди та супроводу
другого з батьків.

По справі встановлено, що неповнолітня
ОСОБА_5 проживає разом із позивачкою.

Приймаючи рішення про дозвіл на
тимчасові, багаторазові виїзду за межі
України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю
ОСОБА_4, районний суд не звернув уваги
на вимоги ч. 2 ст. 4 Закону, що регулює
виїзд дитини за кордон.

При цьому слід указувати у рішенні
дозвіл на конкретний виїзд
(одноразовий), з визначенням його
початку й закінчення.

З урахуванням наведеного, рішення суду
у частині надання дозволу на тимчасові
багаторазові виїзди за межі України
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати набрання
рішенням чинності і до досягнення нею
шістнадцятирічного віку (до
ІНФОРМАЦІЯ_6) з матір»ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, без згоди та
супроводження її батька - ОСОБА_2, слід
скасувати і у задоволенні позову
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 10 грудня 2013 року
змінити.

У частині надання дозволу на тимчасові
багаторазові виїзди за межі України
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати набрання
рішенням чинності і до досягнення нею
шістнадцяти річного віку (до
ІНФОРМАЦІЯ_6) з матір»ю ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, буз згоди та
супроводження її батька - ОСОБА_2,
рішення суду скасувати, у задоволенні
позову у цій частині відмовити.

У іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: