Справа № 452/1217/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
міськрайонний суд Львівської області
головуючого - судді Галина В.П.,
секретарі Задорожній В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті Самборі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення боргу в сумі 2070
грн. та сплаченого судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп. У обґрунтування
позову посилається на те, що у липні 2013
року ОСОБА_2 позичила у нього гроші в
сумі 4950 грн., про що склала розписку. У
вересні 2013 року відповідачка з
позиченої суми повернула 2750 грн. та
забрала написану нею розписку, а восени
2013 року позичила ще 70 грн. і сказала що
незабаром поверне усі гроші. У грудні
2013 року він звернувся до ОСОБА_2 з
вимогою повернути борг, однак у
відповідь вона заявила, що грошей у неї
немає і борг вона повертати не буде.
Тоді він звернувся з усною заявою до
дільничного інспектора Самбірського
МВ ГУМВСУ у Львівській області Кіс М.Р.
щодо неповернення боргу відповідачкою.
В подальшому ОСОБА_2 у присутності Кіс
М.Р. заявила, що до квітня 2014 року
поверне борг у сумі 2270 грн., про що
написала розписку. 14 квітня 2014 року
ОСОБА_2 повернула борг у сумі лише 200
грн., а тому з огляду на вищенаведене
просить стягнути з ОСОБА_2 - 2070 грн.
основного боргу за договором позики та
сплачену суму судового збору у розмірі
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
змінив позовні вимоги та просив
стягнути із відповідача борг в сумі 1670
грн., оскільки напередодні нею
повернуто 400 грн., а також вказану суму
судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явилась, але це не перешкоджає
вирішенню спору в порядку ч.1 ст. 224 ЦПК
України, оскільки позивач проти цього
не заперечує, а відповідач була належно
повідомлена про дату, час і місце
слухання справи.
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача,
з'ясувавши всі обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
задоволення з наступних підстав:
Як вбачається з розписки, між позивачем
та відповідачем було укладено договір
позики грошових коштів, на підставі
якого ОСОБА_1 передав у власність
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 2200 + 70 грн.,
які остання зобов'язалася повернути до
квітня 2014 року. (а.с. 4).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.
Відповідач у попередньому судовому
засіданні визнала факт позики нею
грошей у позивача, зазначивши, що
згідна їх йому повернути.
Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.
У відповідності до ч. 1 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах. Крім цього ч. 2 цієї ж статті
передбачає, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
Таким чином, між сторонами при
укладенні договору позики було
дотримано просту письмову форму
договору, яка полягала у складені
розписки в якій сторони обумовили
умови вказаного договору, що була
підписана відповідачем.
Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до переконання, що позов є підставним
та підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути документально підтверджені
сплачені ним судові витрати у розмірі
243 грн. 60 коп. судового збору.
Керуючись ст. ст. 208, 209, 212, 213-215, 224 ЦПК
України, ст.ст. 207, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт
серії НОМЕР_3, виданий Самбірським РВ
УМВСУ у Львівській області 13.06.1996 року,
ідентифікаційний код особи НОМЕР_1,
проживаючої за адресою АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт
серії НОМЕР_4, виданий Самбірським РВ
УМВСУ у Львівській області 11.09.1998 року,
ідентифікаційний код особи НОМЕР_2,
проживаючого за адресою АДРЕСА_2) борг у
сумі 1670 (одну тисячу шістсот сімдесят)
гривень 00 коп. та сплачену суму
судового збору у розмірі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 коп.
На заочне рішення позивачем може бути
подано апеляційну скаргу до
апеляційного суду Львівської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а відповідачем може бути
подана заява про перегляд заочного
рішення протягом десяти днів з часу
отримання його копії.

Суддя
- підпис -

Згідно з оригіналом

Суддя
В.П. Галин