Номер провадження: 22-ц/785/2898/14
Номер справи місцевого суду: 1519/116/2012
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Стукпакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції
«Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості, за апеляційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль»
Слободи Олени Михайлівни на рішення
Малиновського районного суду міста
Одеси від 13 листопада 2013 року, -

встановила:

До Малиновського районного суду міста
Одеси звернувся ПАТ «Райффайзен банк
Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен банк Аваль» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
вказував, що 07 серпня 2003 року між АППБ
«Аваль» - з однієї сторони, та ОСОБА_4 - з
іншої сторони, було укладено кредитний
договір № 010/03-5/3739, відповідно до умов
якого банк надав позичальникові кредит
у розмірі 260 000,00 гривень строком до 07
серпня 2006 року під 24% річних з
погашенням кредиту та процентів за
користування кредитом щомісячно
згідно із відповідним графіком, а
боржник в свою чергу - зобов'язувався
повернути кредит та сплатити проценти
за користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання, 13 серпня 2003 року між АППБ
«Аваль» - з одної сторони, та ОСОБА_6,
ОСОБА_7 укладено договори майнової
поруки, згідно яких поручителі
передають в заставу банкові належне їм
майно та беруть на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором по
зобов'язанням боржника ОСОБА_4

02 листопада 2004 року між АППБ «Аваль» - з
одної сторони, та ОСОБА_5 - з іншої
сторони, був укладений договір поруки,
відповідно до умов якого поручитель
ОСОБА_5 бере на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором по
зобов'язанням боржника ОСОБА_4

Однак як зазначила сторона позивача, не
зважаючи на взяті на себе зобов'язання,
боржник в порушення умов укладеного
договору суму кредиту не повертав та
проценти не сплачував.

Справа вже розглядалась судом. Так,
згідно заочного рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 17 червня
2009 року заявлений позов був
задоволений, постановлено стягнути
солідарно з відповідачів загальну суму
заборгованості та судові витрати. Але
за заявою сторони відповідача ОСОБА_6

Ухвалою Малиновського районного суду
міста Одеси від 11 січня 2012 року вказане
заочне рішення скасовано та призначено
справу до розгляду в загальному
порядку.

При новому розгляді справи банк,
неодноразово уточнивши заявлені
вимоги, остаточно просив суд стягнути
солідарно з відповідачів суму
заборгованості у загальному розмірі 253
494,34 гривень та судові витрати.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явився, від представника
надійшла заява про підтримання
заявлених вимог в повному обсязі та
розгляд справи за відсутності сторони.

Представник відповідача ОСОБА_6 у
судове засідання не з'явився, від
представника надійшла заява про
заперечення проти заявлених вимог в
повному обсязі та розгляд справи за
відсутності сторони.

Інші учасники судового процесу у
відкрите судове засідання не з'явились.

Рішенням Малиновського районного суду
міста Одеси від 13 листопада 2013 року
позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Одеської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення
заборгованості задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
заборгованості за кредитним договором
№ 010/03-5/3739 від 07 серпня 2003 року - в
загальному розмірі 253494,34 гривень, з
яких сума заборгованості за тілом
кредиту - 120940,11 гривень; сума
заборгованості за процентами - 1,93
гривень; сума пені за прострочення
повернення кредиту - 132550,36 гривень; сума
пені за прострочення сплати процентів -
1,94 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму
оплаченого судового збору (державного
мита) - в розмірі 1700,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Одеської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» суму оплачених
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу - в
розмірі 30,00 гривень.

В задоволенні вимог ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким позовні
вимоги позивача задовольнити в повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

На підставі наведеного колегія суддів
розглядає тільки доводи апеляційної
скарги стосовно не задоволення вимог
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Судом встановлено, що 07 серпня 2003 року
між АППБ «Аваль» з одної сторони, та
ОСОБА_4 з іншої сторони, було укладено
кредитний договір № 010/03-5/3739,
відповідно до умов якого банк надав
позичальникові кредит у розмірі 260 000,00
гривень строком до 07 серпня 2006 року під
24% річних з погашенням кредиту та
процентів за користування кредитом
щомісячно згідно із відповідним
графіком, а боржник в свою чергу -
зобов'язувався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановлених кредитним
договором.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання, 13 серпня 2003 року між АППБ
«Аваль» із одної сторони, та ОСОБА_6 з
іншої сторони, був укладений договір
застави (майнової поруки), посвідчений
приватним нотаріусом Ширяївського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
під реєстровим № 1547, відповідно до умов
якого в якості забезпечення виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором іпотекодавець ОСОБА_6
передає в заставу банкові майно:
зернозбиральний комбайн CD 108SL, 1996 року
виготовлення, реєстраційний номер
НОМЕР_1 вартістю 407275,00 гривень,
визначеною та погодженою сторонами
договору.

13 серпня 2003 року між АППБ «Аваль» - з
одної сторони, та ОСОБА_7 - з іншої
сторони, був укладений договір застави
(майнової поруки), посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_9
під реєстровим №10159, відповідно до умов
якого в якості забезпечення виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором іпотекодавець ОСОБА_7
передає в заставу банкові майно:
трактор К-700А, 1994 року виготовлення,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
110000,00 гривень, визначеною та погодженою
сторонами договору.

02 листопада 2004 року між АППБ «Аваль» - з
одної сторони, та ОСОБА_5 - з іншої
сторони, був укладений договір поруки,
відповідно до умов якого поручитель
ОСОБА_5 бере на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором по
зобов'язанням боржника ОСОБА_4

В порушення вимог кредитного договору,
боржник умови договору своєчасно і у
повному обсязі не виконував, кредит не
повертав, проценти не сплачував.

Згідно договору поруки від 02 листопада
2004 року, укладеного між АППБ «Аваль» та
ОСОБА_5, сторони погодили, що договір
втрачає свою дію з моменту закінчення
забезпеченого ним зобов'язання (п.4.1.).

В силу ст. 559 ч. 4 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Оскільки кредитний договір був наданий
строком до 07 серпня 2006 року, а позивач
звернувся до суду тільки 26.03.2009 року, то
суд першої інстанції обґрунтовано
вважав, що дія договору поруки
припинилася, а тому підстав для
задоволення позовних вимог щодо
поручителя ОСОБА_5 не має.

Згідно договорів застави від 13 серпня
2003 року, укладених між АППБ «Аваль» та
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 сторони погодили, що
дія договору припиняється після
виконання всіх зобов'язань за
кредитним договором (п.25 договору з
ОСОБА_6 та п.23 договору з ОСОБА_7).

Між тим суд першої інстанції в рішенні
зазначив, що така умова договору про
дію майнової поруки до повного
виконання позичальником зобов'язання
перед кредитором не може розглядатися
як установлення строку дії майнової
поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статей 85 ЦК УРСР та 84, 86 ЦПК
УРСР.

При цьому суд першої інстанції вважав,
що оскільки виконання основного
зобов'язання є 07 серпня 2006 року та
банком не направлялась вимог про
погашення боргу поручителем протягом
шести місяців, а з позовом банк
звернувся 26 березня 2009 року, то банком
пропущений встановлений законом строк
звернення з вимогами до поручителя
боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п. 9 прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності 1 січня 2004 року, до
договорів, що були укладені до 1 січня
2004 року і продовжують діяти після
набрання чинності Цивільним кодексом
України, застосовуються правила цього
Кодексу щодо підстав, порядку і
наслідків зміни або розірвання
договорів окремих видів незалежно від
дати їх укладення.

Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів, суди мають виходити з
того, що відповідно до статті 11 Закону
України «Про заставу», статей 1, 11
Закону України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК України застава (іпотека) та порука є
різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553-559
ЦК), не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

У зв'язку із цим солідарна
відповідальність боржника та
майнового поручителя нормами ЦК не
передбачена.

При таких даних у суду першої інстанції
не було правових підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог банку до
поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з
зазначених обставин.

Між тим з матеріалів справи вбачається,
що позивач після уточнення позовних
вимог звернувся до майнових
поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про
стягнення суми заборгованості у
розмірі визначеної заставної вартості
заставленого майна.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного заволодіння, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Тобто майновий поручитель відповідає
перед позивачем за виконання боржником
основного зобов'язання, а позивач має
право звернути стягнення на предмет
застави відповідно до договору
застави.

Оскільки позивач звернувся до майнових
поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про
стягнення суми заборгованості у
розмірі визначеної заставної вартості
заставленого майна, а не просив
звернути стягнення на предмет застави,
то у суду апеляційної інстанції не має
законних підстав для задоволення цих
позовних вимог.

Крім того позивач звертаючись до
майнових поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7
про стягнення суми заборгованості у
розмірі визначеної заставної вартості
заставленого майна не зазначив та не
надав доказів щодо вартості цього
заставного майна.

Зазначене не позбавляє ПАТ «Райффайзен
банк Аваль», з урахуванням вказаних
обставин, знову звернутися до суду з
відповідними позовними вимогами.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підстав наведеного колегія судів
вважає необхідним змінити рішення суду
першої інстанції в частині мотивування
відмови в задоволенні позовних вимог
банку до поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а
в іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» Слободи Олени
Михайлівни - задовольнити частково.

В рішенні Малиновського районного суду
міста Одеси від 13 листопада 2013 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» в особі Одеської обласної
дирекції «Райффайзен банк Аваль» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення заборгованості змінити
мотивувальну частину в частині
мотивування відмови в задоволенні
позовних вимог банку до поручителів
ОСОБА_6 і ОСОБА_7, а в іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
О.Д.
Варикаша

О.А.
Ступаков