Справа 206/5799/13-ц
Провадження 2/206/18/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" травня 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді:
Кушнірчука Р.О.,

при секретарі:
Ковтун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Управління Держземагенства у м.
Дніпропетровську, Самарська районна у
місті Дніпропетровську рада про
усунення перешкод в реалізації права
власності на домоволодіння, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2013 року позивач звернулася до
суду із вказаним позовом, який
обґрунтувала тим, що їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину ВЕІ
№153328 від 22.11.2006 року належить
домоволодіння, що знаходиться в м.
Дніпропетровську, вул. Щоглова, буд. 73,
яке розташоване на земельній ділянці
площею 609 кв. м. Поряд із її
домоволодінням за адресою АДРЕСА_1
проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3, котрі в
порушення санітарних вимог
розташували дві зливні ями біля її
будинку на відстані 1,5 - 1,9 м. Таке
розташування зливних ям завдало їй
значних матеріальних збитків та
призводить до поступового руйнування
будинку і гаражу. Крім того, ОСОБА_2
збудував огорожу між домоволодіннями
висотою 2,2-2,4 метри, що перешкоджає
проникненню сонячного світла в будівлю
і на земельну ділянку. З приводу
протиправних дій відповідачів, нею
подавались звернення до місцевих
органів влади. Своїми діями
відповідачі спричини їй матеріальну та
моральну шкоду, у зв'язку з чим позивач,
з урахуванням останніх уточнень,
просить суд стягнути з відповідачів
завдану матеріальну шкоду, яка
визначена висновком експерта, моральну
шкоду у розмірі 6000 гривень, зобов'язати
відповідачів перенести вигрібні ями на
відстань не менше 15 метрів від її
будинку і гаражу та знести металеву
огорожу, а також зобов'язати
відповідачів надати їй право
користування метровою зоною навколо
належного їй гаража для здійснення
його технічного обслуговування (т. 2
а.с.94-99).

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов не
визнали, просили відмовити в
задоволенні позивних вимог, оскільки
вигрібна яма будувалась спільно з
сином позивачки та батьком відповідача
і використовувалась ними спільно.
Службами водоканалу та екології
проводились перевірки та ніяких
порушень не було встановлено.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідачів, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог з
наступних підстав.

Суд встановив та підтверджується
матеріалами справи, що позивачу на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 22 листопада 2006 року
належить ? домоволодіння, що
знаходиться АДРЕСА_2 (т.с.1, а.с.9).

ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про
право на спадщину від 05 липня 2002 року та
реєстраційного посвідчення від 01.08.2002
року - є власником домоволодіння за
адресою АДРЕСА_1 (т.с.1, а.с. 89 - 91).

Разом з відповідачем у даному
домоволодінні проживає її чоловік -
ОСОБА_2.

В судовому засіданні встановлено, що
попередніми власниками домоволодіння
АДРЕСА_2 та № АДРЕСА_1 приблизно у 1994
році було викопану вигрібну яму під
позначкою № 5, яка розташована в межах
домоволодіння АДРЕСА_1 та спільно
використовувалася власниками обох
будинків.

Відповідно до технічного паспорту
станом на 18 листопада 2013 року, на
території домоволодіння АДРЕСА_1 існує
3 (три) вигрібні ями, 2 (дві) з яких з
позначками № 4, № 5 були побудовані
близько до спільної межі від житлового
будинку позивача приблизно 1,5 - 2 метри.

Ці обставини не заперечувалася
сторонами в судовому засіданні та
узгоджуються з відповідями органів
місцевого самоврядування на звернення
позивача (т. 1 а.с.10-15) та висновком
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз 24.04.2014 року
№2695/2696-13 (т. 2 а.с.64-90).

Так, з відповіді Самарської районної у
м. Дніпропетровську ради від 02 вересня
2009 року № М-34 вбачається, що під час
обстеження домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 встановлено, що в
домоволодінні АДРЕСА_1 близько
спільної межі розташовані дві вигрібні
ями, що суперечить нормам ДБН, у зв'язку
з чим власнику домоволодіння АДРЕСА_1
вказано на необхідність вжиття заходів
по приведенню до норм системи
каналізування житлового будинку (т.с.1
а.с.10).

Відповідно до висновку
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз 24.04.2014 року
№2695/2696-13 однією з причин пошкодження
зовнішніх стіни та внутрішнього
оздоблення житлового будинку «А-1»,
розташованого по вул. Щоглова, 73 у м.
Дніпропетровську, є довготривале
використання вигрібних ям № 4, № 5 у
домоволодінні АДРЕСА_1, а вартість
ремонтно-відновлювальних робіт
внутрішнього оздоблення приміщень 1-2 -
(7,7 м.кв.) - кухні та 1-3 - (15,2 м.кв.) -
житлової кімнати, в житловому будинку
№73 по вул. Щоглова у м.
Дніпропетровську, складає 12 519 грн. 60
коп. (т.с.2 а.с.65-71).

В судовому засіданні експерт ОСОБА_4,
який проводив дану будівельно -
технічну експертизу, підтвердив свої
висновки та наголосив на тому, що саме
використання вигрібних ям є однією з
причин руйнації будинку позивача,
оскільки такий висновок можна зробити
з того, що пошкодження будинку
відбувається виключно з боку
розташування цих ям, де має місце
просадка грунту та як наслідок самого
будинку позивача, що зупинити шляхом
встановлення будь яких захисних споруд
не можливо.

Такі доводи експерта ОСОБА_4 виключають
версію відповідачів про можливість
руйнації будинку з інших причин та
спростовують доводи останніх про не
вжиття заходів з належного догляду та
будівельно - технічного утримання
свого будинку позивачем.

Відповідно до п.3.26 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» дворові
вбиральні та очисні споруди
каналізації необхідно розташовувати у
глибині подвір'я не ближче ніж 15 метрів
від вікон житлових будинків, у тому
числі і сусідніх садиб.

Таким чином, при будівництві вигрібних
ям були порушені норми діючого
законодавства, що призвели до
пошкодження домоволодіння позивача та
подальше використання вигрібних ям
призводить до завдання збитків
позивачу, пов'язаних з руйнуванням її
будинку.

Твердження відповідача ОСОБА_3 про те,
що ці вигрібні ями використовувалися
спільно з позивачем на протязі
тривалого часу, не є підставою для
звільнення її від відповідальності за
завдану матеріальну шкоду та
необхідності усунення перешкод
позивачу у заявлений ним спосіб,
оскільки за загальним правилами ст. 319
ЦК України, при здійсненні своїх прав
та виконанні обов'язків власник
зобов'язаний додержуватися моральних
засад суспільства.

Згідно ч.4, 5 ст. 319 ЦК України, власність
зобов'язує. Власник не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Згідно п.2 ст. 152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного
кодексу України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного
Суду України, від 27.03.1992, № 6 "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Таким чином відповідальність за
загальним правилом настає лише за вини
заподіювача шкоди. Причинний зв'язок
між протиправною поведінкою особи та
завданою шкодою є обов'язковою умовою
відповідальності, яка передбачає, що
шкода стала об'єктивним наслідком
поведінки заподіювача шкоди.

З огляду на те, що висновком експерта
встановлено порушення норм п.3.26 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень» з боку
господаря (власника) будинку АДРЕСА_1 і
таке порушення має безпосередній
причинний зв'язок з пошкодженням майна
позивача, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог позивача в
частині стягнення з відповідачів
матеріальної шкоди, в сумі визначеній
висновком експерта на рівні 12519,60
гривень та зобов'язання відповідачів
перенести вигрібні ями з позначками № 4
та № 5, згідно технічного паспорту
станом на 18 листопада 2013 року, які
розташовані на території
домоволодіння № АДРЕСА_1 на відстань не
менше 15 метрів від будинку АДРЕСА_2 у
відповідності до ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень».

Розглядаючи позовні вимоги в частині
знесення огорожі, суд виходив з
наступного.

З технічного паспорту на будинок
відповідача ОСОБА_3 станом на 18
листопада 2013 року, вбачається, що
висота огорожі з позначкою № 3
побудованої відповідачем між
домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1
складає 1,80 метрів (а.с. 26-31) та
встановлена ця огорожа без згоди
позивача.

Відповідно до п. 4 ДБН 441-72, огорожа може
бути не вищою 1,2-1,6 м., прозорою із
металевої сітки або залізобетонна
гратна і не перешкоджати інсоляції
приміщень сусідніх житлових будинків.

Такі самі вимоги затверджені і
рішенням сесії Дніпропетровської
міської ради від 25.02.2009 р. №33/34 «Про
затвердження правил забудови м.
Дніпропетровська», про що наводиться у
відповіді Самарської районної у місті
Дніпропетровську ради від 01.06.2010 року
(а.с.13).

Відповідно до п. 2 ст. 108 Земельного
кодексу України власники сусідніх
земельних ділянок можуть
користуватися межовими спорудами
спільно за домовленістю між ними.

У відповідності до п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16.04.2004 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» та п. 2 ст. 152
ЗК України, власник земельної ділянки
або землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Вирішуючи питання щодо заявленого
позивачем способу захисту порушеного
права, суд виходить з приписів ст. 152 ЗК
України та наявності існуючих порушень
з боку відповідача ОСОБА_3 п. 4 ДБН 441-72 та
затверджених рішенням сесії
Дніпропетровської міської ради від
25.02.2009 р. №33/34 Правил забудови м.
Дніпропетровська, які встановлюють
вимоги до огорожі, а тому суд приходить
до висновку про задоволення позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача ОСОБА_3 встановити огорожу
відповідно до норм ДБН 441-72, а саме
висотою не більше 1,2-1,6 м, може бути із
стальної сітки або залізобетонна
гратна, допускається застосування
місцевих матеріалів з урахуванням
економічної і технічної доцільності,
але огорожа повинна бути
провітрюваною, прозорою, не
перешкоджати інсоляції території та
приміщень сусідніх житлових будинків.

Натомість суд вважає за необхідне
відмовити у задоволенні позовних вимог
в частині зобов'язання відповідачів
надати позивачу право користування
метровою зоною навколо належного їй
гаража для здійснення його технічного
обслуговування.

Приходячи до такого висновку суд
виходив з того, що земельна ділянка для
будівництва цього гаражу площею 18 кв.м.
виділялася рішенням виконавчого
комітету Самарської районної ради
народних депутатів від 24.04.1992 року № 206
не позивачу, а іншій особі - ОСОБА_5.

З технічного паспорту (штампу про
самовільне будівництво) на будинок
позивача АДРЕСА_2 станом на 25.11.2005 року
вбачається, що вказана земельна
ділянка не належить позивачці та не
належала її померлому чоловіку ОСОБА_6
(т.1 а.с.76-80).

Крім того, погодження та встановлення
чітких меж земельної ділянки
відповідача ОСОБА_3 підтверджується
копією державного акту на право
власності на земельну ділянку виданого
на її ім'я (т. 1 а.с.96) та актом
встановлення існуючих зовнішніх меж
земельної ділянки в натурі за підписом
самої позивачки ОСОБА_1, а тому
вирішення питання про право
користування чужої земельною ділянкою
для обслуговування гаражу повинно
вирішуватися в порядку встановлення
земельного сервітуту за нормами
Земельного кодексу України та за
заявою безпосередньо зацікавленої у
цьому особі.

У відповідності до ст. 23 Цивільного
кодексу України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Розмір грошового
відшкодування визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних чи душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вона є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Позовні вимоги позивач у частині
відшкодування моральної шкоди в сумі
6000 гривень мотивуються сильними
душевними стражданнями, нервовими
зривами, яких вона зазнала внаслідок
спричинення їй завданої матеріальної
шкоди.

Однак на думку суду зазначена сума є
значно завищеною, не відповідає
дійсним обставинам справи, глибині та
періоду страждань, не ґрунтується на
засадах розумності та справедливості,
а висунута позивачем через вкрай
виниклих неприязних стосунків між нею
та відповідачами, а тому розмір її
відшкодування слід зменшити до 1000
гривень.

Визначаючи саме такий розмір
компенсації позивачу моральної шкоди,
суд виходив з характеру та обсягу
душевних страждань, яких вона зазнала
за весь час вирішення питання з
відповідачами з приводу перенесення
вигрібних ям, від яких відбувалася
руйнація її будинку, їх тривалості та
враховує, що мова йде про розумне і
справедливе відшкодування
(компенсацію) моральної шкоди, якої б
вистачило для морального задоволення
позивачки з боку відповідача ОСОБА_3, а
не про покарання останньої за її
неправомірні дії, що не відповідало б
принципам цивільного законодавства,
визначеним статтею 3 ЦК України.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги лише до відповідача ОСОБА_3, суд
вважає її належним відповідачем по
справі, оскільки вона є єдиним
власником домоволодіння АДРЕСА_1, на
території якого знаходяться вигрібні
ями, які належать цьому власникові.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Розглядаючи позови в межах заявлених
вимог і на підставі наданих доказів, у
відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України, оцінюючи їх в сукупності та
аналізуючи зміст наведених вище норм
права, суд приходить до висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
колегія суддів приходе до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4 - 8, 10, 18, 33, 57 - 60, 88, 169, 208,
209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) перенести вигрібні ями з
позначками № 4 та № 5, згідно технічного
паспорту станом на 18 листопада 2013 року,
які розташовані на території
домоволодіння № АДРЕСА_1 на відстань не
менше 15 метрів від будинку АДРЕСА_2 у
відповідності до ДБН 360-92**
«Містобудування. Планування і забудова
міських та сільських поселень».

Зобов'язати ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) встановити огорожу № 3,
згідно технічного паспорту станом на 18
листопада 2013 року, яка розташована на
території домоволодіння № АДРЕСА_1 у
відповідності до п. 4 норм ДБН 441-72, а
саме висотою не більше 1,2-1,6 метрів, яка
повинна бути прозорою із металевої
сітки або залізобетонна гратна і не
перешкоджати інсоляції території та
приміщень власника житлового будинку
АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду у розмірі 12519,60
гривень, як вартість ремонтно -
відновлювальних робіт внутрішнього
оздоблення приміщень 1-2 - (7,7 м. кв.) -
кухні та 1-3 - (15,2 м.кв.) - житлової кімнати
в житловому будинку АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 1000 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
сплачені нею судові витрати по справі,
а саме судовий збір у розмірі 458,80
гривень, а також витрати з оплати
висновку судової будівельно -
технічної експертизи у розмірі 4945,92
гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м. Дніпропетровська.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя:
Р.О. Кушнірчук