№ 233/1399/14-ц
28 травня 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді
представника позивача
представника відповідача
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Костянтинівка
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним, -
21 лютого 2014 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним.
Він обгрунтовував позовні
вимоги тим, що є сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла у
с.Білокузьминівка Костянтинівського
району Донецької області 19 серпня 2013
року. Після смерті матері йому стало
відомо, що вона за життя, 1 червня 2012
року, склала заповіт, яким заповіла
своїй внучці, ОСОБА_3, земельну ділянку
площею 3,8978га, яка належала їй на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№433281. Вважає, що мати, внаслідок свого
похилого віку та психічного стану в
момент складання заповіту не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, та просив визнати
вказаний заповіт недійсним.
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
підтримала позовні вимоги, посилаючись
на обставини, викладені в позові.
Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнала та пояснила суду, що є внучкою
ОСОБА_5, а позивач є її рідним дядьком.
ОСОБА_5 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_2,
незважаючи на свій похилий вік, вела
активний образ життя, багато читала,
доглядала спочатку дітей позивача, а
потім і її дітей. Згодом стан її
здоров’я погіршився, було хворе серце
та ноги, взимку 2012 року закінчилось
пальне і її до себе забрав позивач.
Поживши у нього кілька днів, ОСОБА_5
стала проситься додому, і вона забрала
її до себе, де вона і жила до смерті. У
травні 2012 року ОСОБА_5 сказала їй, що
бажає заповісти їй свою землю в знак
подяки за догляд і попросила взнати
процедуру складання заповіту.
Державний нотаріус роз’яснив, що
заповіт може посвідчити і секретар
сільської ради, враховуючи труднощі з
поїздкою у місто. Про це вона сказала
ОСОБА_5, яка попросила посприяти
добратись до сільради. 1 червня 2012 року,
у першій половині дня, на автомобілі
свого кума Яковенко, вона відвезла
ОСОБА_5 у приміщення
Білокузьминівської сільради, і та сама
увійшла у кабінет секретаря сільради
ОСОБА_6 Через деякий час ОСОБА_5 вийшла
звідти, сказала, що склала на неї
заповіт на землю. Вважає, що підстав для
визнання заповіту недійсним немає,
оскільки ОСОБА_5 повністю
усвідомлювала свої дії та керувала
Представник відповідача
ОСОБА_4 позов не визнав, та, доповнивши
пояснення відповідача, вказав, що
померла ОСОБА_5 повністю усвідомлювала
свої дії при складанні заповіту на
ім’я ОСОБА_3, і цим заповітом
підтвердила свій давній намір на
розпорядження своїм майном, оскільки
ще у 2000 році заповідала своє майно
відповідачу. У свою чергу, позивач не
надав будь-яких доказів, які б свідчили
про нездатність ОСОБА_5 у момент
вчинення правочину усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
Заслухавши учасників
судового розгляду, свідків, дослідивши
письмові докази у справі, суд вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити по
наступним підставам.
Судом встановлено, що 1 червня 2012
року ОСОБА_5 склала заповіт, за яким
заповіла своїй внучці, ОСОБА_3, земельну
ділянку площею 3,8978га, яка належала їй
на підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№433281. Цей заповіт був посвідчений
секретарем Білокузьминівської
сільської ради Костянтинівського
району Донецької області (а.с.48), та
зареєстрований у Спадковому реєстрі 14
червня 2012 року (а.с.13-14).
19 серпня 2013 року ОСОБА_5 померла в
с.Білокузьминівка Костянтинівського
району Донецької області (а.с.11).
Частиною 1 статті 225 ЦК України
передбачено, що правочин, який
дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнана судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті – за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
Позивач ОСОБА_1 є сином померлої
ОСОБА_5 (а.с.12) і звернувся в суд з
зазначеним позовом, вважаючи порушеним
право на спадкування за законом після
У відповідності до вимог статті 60
ЦПК України кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.
В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався по покази свідків,
які начебто свідчать про
неспроможність ОСОБА_5 в момент
складання заповіту усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними.
Однак, допитані судом свідки з боку
позивача про такі обставини пояснити
Так, свідок ОСОБА_7 пояснила суду,
що є односельчанкою ОСОБА_5, але
проживали вони на різних вулицях на
значній відстані. Обставини проживання
ОСОБА_8 з сином та онучкою у 2012-2013 році
їй невідомі. Десь за 2 роки до смерті
ОСОБА_8 вони зустрічались на вулиці і та
скаржилась на здоров’я. Їй здалося, що
ОСОБА_5 має психічні вади, але в чому
вони виражалися пояснити суду не
Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що є
родичкою ОСОБА_1 і в останній раз
бачилась з ОСОБА_5 у лютому 2012 року, але
з нею не спілкувалась і не може дати
пояснень щодо її психічного стану.
В той же час, свідки з боку
відповідача дали пояснення щодо
психічного стану спадкодавця, який
свідчить про її волевиявлення без
будь-яких психічних вад.
Так, свідок ОСОБА_6 пояснила суду,
що 1 червня 2012 року нею, як секретарем
сільської ради, був посвідчений
заповіт ОСОБА_5, яка заповіла свою
земельну ділянку внучці ОСОБА_3 При
цьому вона переконалась у її
дієздатності, роз’яснила вимоги
закону щодо заповіту, і ОСОБА_5, яка усе
гарно розуміла і усвідомлювала,
висловила свою волю призначити
спадкоємцем ОСОБА_3, склавши заповіт на
земельну ділянку і особисто його
Свідок ОСОБА_10 пояснила в
судовому засіданні, що працює
завідуючою фельдшерським пунктом у
с.Білокузьминівка, і знала ОСОБА_5 з 1980
року. Та перебувала на обліку у зв’язку
із хворобою серця, і вона по роду своєї
роботи систематично з нею
спілкувалась, оказуючи медичну
допомогу. Будь яких розумових
відхилень у ОСОБА_5 не було до самої
смерті. Вона багато читала, пам’ятала
усіх внуків, і ніколи не висловлювала
У відповідності до довідки КЛПЗ
«Міський психіатричний диспансер
м.Костянтинівки» ОСОБА_5 під наглядом у
лікаря-психіатра не знаходилась (а.с.38).
Від призначення по справі
судової посмертної психіатричної
експертизи щодо встановлення
психічного стану ОСОБА_5 в момент
вчинення правочину позивач та його
представник відмовились.
Таким чином, позивачем та його
представником не надано суду доказів,
які б свідчили про те, що в момент
складання заповіту ОСОБА_5 не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, у зв’язку з чим
відсутні підстави для визнання цього
правочину недійсним на підставі ч.1ст.225
Керуючись ст.ст.60,212-215 ЦПК України,
ст.225 ЦК України, -
Відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту
Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Донецької області
шляхом подачі апеляційної скарги до
Костянтинівського міськрайонного суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя