Справа № 1306/2-264/11
Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/1405/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7
на рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 29 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково
задоволено позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6,
законним представником якого є батьки
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, третя особа - органу
опіки та піклування Дрогобицької
райдержадміністрації про визнання
такими, що втратили право на
проживання, виселення з житлового
будинку та зняття з реєстраційного
обліку.

Виселено ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_7
з житлового будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7
просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апелянти вважають, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликаються на те,
що відсутність реєстрації дитини у
будинку АДРЕСА_1 у відділі
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб Дрогобицького РВ ГУ МВС
України у Львівській області є
недоліком в роботі секретаря
Почаєвицької сільської ради та не
повинно впливати на інтереси
малолітньої дитини в частині її права
на житло.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Судом та матеріалами справи
встановлено, що постановою від 22
вересня 2010 року відділ державної
виконавчої служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції при
примусовому виконанні судового наказу
№2-н-195 виданого 28.05.2009 року
Дрогобицьким міськрайонним судом про
стягнення солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_8 заборгованість на
суму 297 294 грн. та судового наказу №2-н-275
виданого 16.07.2010 року Дрогобицьким
міськрайонним судом про стягнення
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_8 заборгованість на суму 45 236, 91
грн., постановив в рахунок погашення
заборгованості передати у власність
ОСОБА_8 наступне майно: одноквартирний
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 100,4 кв.м., житловою площею 47,3 кв.м.
з надвірними будівлями і спорудами,
огорожею, колодязем, земельною
ділянкою, на якій розташований
вищевказаний будинок площею 0,1228 га.

22 вересня 2010 року на підставі Акта про
передачу майна в рахунок погашення
боргу, відділом ДВС Дрогобицького МРУЮ
майно передано ОСОБА_8

27 вересня 2010 року нотаріус
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_10 видав ОСОБА_8 свідоцтво
про право власності на вищевказане
майно та посвідчив право власності на
земельну ділянку.

Попередні власники та члени їх родини в
добровільному порядку не звільнили
житловий будинок для нового власника
та не вирішили питання придбання
житлового будинку.

Частково задовольняючи позовні вимоги
та виселяючи ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 з спірного житлового будинку,
суд першої інстанції вірно виходив з
положень ст. 317 ЦК України, встановивши
при цьому порушені права власника
будинку, який обмежений в користуванні
власністю. А відтак у відповідності до
вимог ст. 391 ЦК України має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном.

Відповідачі позбувся власності на
спірний будинок, не являються членами
сім"ї нового власника будинку, тому
позовна вимога нового власника про їх
виселення є законною та обґрунтованою
і підлягає до задоволення.

Безпідставними є покликання апелянтів
на те, що відсутність реєстрації
малолітньої дитини та її виселення з
спірного будинку порушує її права на
житло, враховуючи наступне.

Згідно ст. 31 Цивільного кодексу України
фізична особа, яка не досягла
чотирнадцяти років є малолітньою
особою.

Відповідно до ст. 242 ЦК та ст. 39 ЦПК
України законними представниками
інтересів малолітніх є їхні батьки.
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 є законним
представником малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання ОСОБА_5
та ОСОБА_7 зареєстроване за адресою:
АДРЕСА_1.

Враховуючи, що відповідно до положень
ч.3,ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання
фізичної особи, яка не досягла десяти
років, є місце проживання її батьків
або одного з них, а житлові будинки, в
яких проживають неповнолітні діти не
належать їм на праві власності
(сумісної,часткової), суд підставно
виселив відповідачів разом із
неповнолітньою дитиною з житлового
будинку, який на праві власності
належить позивачу.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Також не можуть братися до уваги
покликання апелянтів на те, що
позивачем вчинено щодо них шахрайські
дії, оскільки ними не представлено суду
належних та допустимих доказів
вчинення таких.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура передбачена ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 в своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 29
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: