АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19 Ткаченко С.Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. РІШЕННЯ
28 лютого 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодорога В. М.
суддівБородійчук В. Г. , Василенко Л. І.
при секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Чигиринського
районного суду Черкаської області від
25 жовтня 2012 року в справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа:
виконавчий комітет Чигиринської
міської ради про визнання права
власності та поділ спільного майна
подружжя, визнання недійсним договорів
дарування, витребування майна з чужого
незаконного володіння, -
в с т а н о в и л а :
Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа ВК
Чигиринської міської ради про визнання
права власності та поділ спільного
майна подружжя, визнання недійсними
договорів дарування магазину та
земельної ділянки, витребування майна
з чужого незаконного володіння.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27
липня 1991 року вона зареєструвала шлюб з
відповідачем, від шлюбу мають
неповнолітню дочку ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу вони набули
наступне спільне майно:
житловий будинок з надвірними
спорудами за адресою: АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
магазин за адресою: АДРЕСА_2
металевий павільйон, розташований за
металевий павільйон, розташований за
легковий автомобіль Мерседес-Віто, 2003
року випуску, реєстраційний номер
торгівельне обладнання та товар, що
знаходяться в магазині-павільйоні
«ІНФОРМАЦІЯ_2», магазинах
«ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4» та в
Під час перебування в шлюбі 16 серпня 2002
року відповідач уклав з нею договір
дарування незакінченого будівництва
будинку (96% готовності) з надвірними
спорудами, що знаходиться за
Після завершення будівництва в 2004 році,
відповідач, приховавши даний факт,
надав виконавчому комітету
Чигиринської міської ради документи
для затвердження акту державної
технічної комісії про готовність
закінченого будівництвом будинку до
експлуатації та оформлення у свою
приватну власність вказаного будинку,
після чого відповідно до рішення
виконавчому комітету Чигиринської
міської ради №10-637 від 18 жовтня 2004
року йому було видане свідоцтво про
право власності на дане домоволодіння.
Просила визнати зазначене свідоцтво
недійсним та визнати за нею право
на домоволодіння вартістю 700 000 грн. за
на ? частину магазину за адресою:
на ? частину земельної ділянки площею
0,18 га, що знаходиться за адресою:
на 50% торгівельного обладнання та
товару, що знаходяться в
магазині-павільйоні «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
магазинах «ІНФОРМАЦІЯ_3»,
«ІНФОРМАЦІЯ_4» та в приміщенні складу,
згідно переліку обладнання та товару і
його вартості, вказаних в додатку до
позову, а також судові витрати стягнути
Позивачка збільшила свої позовні
визнати магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2» за
адресою: АДРЕСА_2 об'єктом права
спільної сумісної власності, вважаючи
рішення виконавчого комітету
Чигиринської міської зади №7-361 від
08.06.2011 року про скасування права
власності на даний магазин незаконним;

визнати недійсним договір дарування
магазину "ІНФОРМАЦІЯ_5", укладеного
25.11.2011 року між відповідачами та
договір дарування земельної ділянки
площею 0,0476га, укладеного 25.11.2011 року між
тими ж особами;

витребувати вказане майно з чужого
незаконного володіння, визнавши дане
майно, об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя та визнати за нею
право власності на ? частину цього
майна;

визнати право власності на ? частину
земельних ділянок площею 0,0617 га,
розташованих за адресою: АДРЕСА_3 та
АДРЕСА_4

Рішенням Чигиринського районного суду
Черкаської області від 25 жовтня 2012 року
позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
житловий будинок з надвірними
спорудами та на земельну ділянку
площею 0,0611га, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Визнано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно - жилий будинок з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_1 від 08.02.2007 року недійсним.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2
частину земельної ділянки загальною
площею 0,0617га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2
частину земельної ділянки загальною
площею 0,0617га, розташованої за адресою:
АДРЕСА_3.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
змінити рішення суду першої інстанції,
яким у задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення норм процесуального та
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 27.07.1991 року, який відповідно до
рішення Чигиринського районного суду
від 11 липня 2011 року було розірвано.

Під час шлюбу вони побудували жилий
будинок з надвірними спорудами за
адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується договором на
будівництво жилого будинку на правах
приватної власності від 02 березня 1995
року, який в подальшому був подарований
відповідачем позивачці відповідно до
договору дарування будинку
незакінченого будівництва від 16 серпня
2002 року.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 243 ЦК УРСР 1963
року (чинного на час укладення даного
договору) за договором дарування одна
сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір
дарування вважається укладеним з
моменту передачі майна обдарованому.

Судом було встановлено, що даний
будинок позивачкою було прийнято в дар,
вона в ньому зареєстрована та проживає
по даний час, тому є безпідставними
доводи відповідача, що позивачка не
набула права власності на спірний
будинок, оскільки договір дарування не
був зареєстрований в БТІ.

Крім того факт правомірного володіння
позивачкою вказаним будинком
встановлено рішенням апеляційного
суду Черкаської області від 24 травня 2012
року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Володіння позивачкою спірним
домоволодінням на законних підставах
тягне за собою недійсність свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 08 лютого 2007 року, незаконно видане
на ім'я ОСОБА_7, позивачка, як
встановлено судом, дізналася про його
наявність при зверненні до суду з даним
позовом, що виключає пропуск строку
позовною давності щодо його
оскарження.

Із зазначеного вище договору дарування
випливає, що подароване домоволодіння
мало 96% готовності та, як встановлено
судом, закінчення будівництва інших 4%
будинку здійснювалося позивачкою і
відповідачем як подружжям і є їх
спільною власністю.

В п.22 постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що вартість майна, яке підлягає поділу,
визначається за погодженням із
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсності його вартості на
час розгляду справи.

Позивачкою вказане домоволодіння
оцінене у 700 000 гривень, проти чого
заперечень від відповідача не
надходило, у зв'язку з чим суд,
враховуючи, що позивачці належить за
договором дарування 96% будинку з
надвірними спорудами та є підстави для
залишення у її власності домоволодіння
в цілому, міг би зобов'язати останню
сплатити на користь відповідача ОСОБА_7
1/2 частину вартості 4% домоволодіння, що
становило б 14 000 грн. (700тис.грн.
х4%=28тис.грн.:2= 14тис.грн.), але відповідач
категорично не бажає отримувати
компенсацію, вважаючи, що спірний
будинок є його власністю.

Разом з тим, суд першої інстанції
правомірно визнав за позивачкою право
власності на ? частину земельної
ділянки площею 0,0617га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, так як з державного
акту на право приватної власності на
землю серії ЧР № 18-1-116 вбачається, що ця
земельна ділянка була придбана на
підставі договору купівлі-продажу від
04 травня 2001 року, тобто під час
перебування сторін в шлюбі і може бути
визнана об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та розподілена в
рівних частинах між позивачкою та
відповідачем, виходячи з вимог ч. 1 ст. 70
СК України, де зазначено, що у разі
поділу майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна та дружини чоловіка є рівними.
Судом першої інстанції неправомірно
відмовлено ОСОБА_6 у визнанні права
власності на 12 частину земельної
ділянки, розташованої по АДРЕСА_4,
оскільки дана земельна ділянка була
придбана ними у шлюбі та являється
спільним майном подружжя і це визнано
сторонами та підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю, серія ЧР 18-1-60 від
17.02.1999 року ( т.4 а.с. 41). Крім того, сторони
погодились в тій частині, що кожен з них
має право на ? частину даної земельної
ділянки, як на спільне майно подружжя.
Із зазначеною позицією сторін
погоджується і судова колегія.

Земельна ділянка, набута ОСОБА_7 в
період шлюбу шляхом приватизації є
його особистою власністю, тому суд
обґрунтовано відмовив ОСОБА_6 в позові
про визнання права власності на ?
частину земельної ділянки,
розташованої по АДРЕСА_2

Розглянувши справу з приводу даних
правовідносин, Верховний суд України в
своїй постанові від 11 червня 2012 року
вказав, що « за змістом частини першої
статті 81 Земельного кодексу України
громадяни України можуть набувати
право власності на земельну ділянку
шляхом приватизації за умови наявності
підстав набуття права на землю,
передбачених статтею 116 ЗК України.

Таким чином громадянин одержує у
власність частку із земельного фонду, а
тому земельна ділянка, одержана
громадянином у період шлюбу у приватну
власність шляхом приватизації, є його
особистою приватною власністю.»

Відповідно до вимог ст. 360 -7 ЦПК України
правова позиція є обов'язковою для
всіх судів України.

Позовні вимоги позивачки в частині
стягнення з відповідача на її користь ?
частини вартості автомобіля Mercedes Vito 108
CDI в сумі 46500 гривень є безпідставними,
оскільки відповідно до облікової
картки приватного транспортного
засобу № НОМЕР_1 власником вказаного
автомобіля є ОСОБА_12, а не відповідача.
(а.с.168, т.2).

Також суд не знаходить достатніх
підстав для задоволення вимог
позивачки в частині визнання за нею
права власності на ? частину
торгівельного обладнання і
відшкодування вартості товару, що
знаходиться в магазинах «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
«ІНФОРМАЦІЯ_3», «ІНФОРМАЦІЯ_4» та в
приміщенні складу "ІНФОРМАЦІЯ_5",
оскільки відповідачем ОСОБА_7 надано
суду письмові докази у вигляді
договорів на реалізацію товару та
договорів оренди торгового обладнання
(а.с. 42-47, 83-95, т. 1), з яких слідує, що ні
товар, ні торгівельне обладнання йому
на праві власності не належить. З
даними висновками суду погоджується і
судова колегія.

За змістом ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За правилами ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Ухвалою судової колегії судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області
від 29 січня 2014 року задоволено заяву
ОСОБА_7 про відмову від апеляційної
скарги на рішення Чигиринського
районного суду Черкаської області від
25 жовтня 2012 року та апеляційне
провадження по зазначеній скарзі
закрито, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України.

01 квітня 2013 року колегією суддів
Судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області
було призначено судову будівельно -
технічну експертизу.

Відповідно до експертизи:

Дійсна вартість 4/25 (квартира НОМЕР_2)
об'єкта нерухомості - магазину
(будинковолодіння) «ІНФОРМАЦІЯ_5»,
розташованого по АДРЕСА_2, на момент
дарування - 20.05.2005 року, згідно Договору
дарування, складала 7920 грн., що
відповідає 4/25 частини від загальної
вартості вказаної в технічному
паспорті (49500грн.х4/25=7920 грн.).

Згідно даних Технічного паспорту БТІ
станом на 11 травня 2005 року експлікація
внутрішніх площ до плану житлового
будинку) загальна площа 4/25 об'єкта
нерухомості - магазину
(будинковолодіння) «ІНФОРМАЦІЯ_5»,
розташованого по АДРЕСА_2, а саме
квартири НОМЕР_2 складає 47,2 кв. м.

З моменту дарування до моменту
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_7 (
з 20.05.2005р. по 11.07.20011р.) загальна площа
будинку, розташована по АДРЕСА_2,
збільшилась на 107 кв.м, ринкова (дійсна)
вартість будинку з надвірними
спорудами збільшилась без урахування
вартості земельної ділянки на 430824
(чотириста тридцять тисяч вісімсот
двадцять чотири) гривні, з урахуванням
вартості земельної ділянки - на 452142
(чотириста п'ятдесят дві тисячі сто
сорок дві) гривні.

Ринкова (дійсна) вартість даного
об'єкта нерухомості, з урахуванням його
фізичного зношення, на момент оцінки
складає 601869(шістсот одна тисяча
вісімсот шістдесят дев'ять) гривень, з
урахуванням вартістю земельної
ділянки, або 578450 (п'ятсот сімдесят вісім
тисяч чотириста п'ятдесят) гривень без
рахування вартості земельної ділянки.
Площа будинку літ. А-1, А-1, А-1, а, а
становить 175,6 кв.м.

ОСОБА_7 відповідно до договору
дарування від 20 травня 2005 року (а.с.49, т.1)
отримав у дар від ОСОБА_13 4/25 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, який
в подальшому було реконструйовано та
добудовано під магазин.

11 червня 2009 року відповідачу було
видано свідоцтво про право власності
на нерухоме майно (а.с.89, т.1).

Подарована ОСОБА_7 4/25 частина будинку
була добудована подружжям під час
шлюбу у магазин «ІНФОРМАЦІЯ_2», який
рішенням виконкому Чигиринської
міськради від 28.05.2009 року № 6-214 був
зареєстрований за ОСОБА_7 та видано
свідоцтво на право власності САВ 959082 на
його ім'я. Відповідно до висновків
судової будівельно-технічної
експертизи на момент договору
дарування від 20.05.2005 року дійсна
вартість 4/25 об'єкту нерухомості
складала - 7 920 грн., а площа - 47,2 кв.м. З
моменту дарування до моменту
розірвання шлюбу загальна площа
об'єкту нерухомості збільшилась на 107
кв.м., а ринкова дійсна вартість
становила 430 824 грн; дійсна вартість
об'єкту нерухомості на момент оцінки
становить 578 450 грн., а загальна площа -
175,6 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, якщо
майно дружини, чоловіка за час шлюбу
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових чи
грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
Ідеальна частка кожного з подружжя в
об'єкті нерухомості, який розташований
по АДРЕСА_2 складає 36,5549 %.Судова колегія
уважає, що в даному випадку в вочевидь
істотне збільшення у своїй вартості 4/25
будинку і дане майно можливо визнати
спільним майном подружжя.

І саме дана частка (36,5549%) зазначеного
об'єкта нерухомості повинна бути
визнана на праві власності за ОСОБА_6
Посилання суду на ті обставини, що
будинок (магазин), який розташований на
АДРЕСА_2 являється майном приватного
підприємця і не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та не
підлягає розподілу між сторонами
являється необґрунтованим, оскільки у
всіх правоустановлюючих документах на
нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_2
які були надані сторонами суду та
оцінені судом, ОСОБА_7 був вказаний, як
фізична особа, а не підприємець.(
Державний акт на право власності на
земельну ділянку від 31.10.2006 року - т.2 а.с.
118, Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 11.06.2009 року - т.2. а.с.
63). Суд першої інстанції не врахував
зазначені вимоги Закону та ухвалив в,
цій частині, незаконне та
необґрунтоване рішення, яке підлягає
скасуванню.

Згідно вимог ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судова колегія уважає, що оскільки
судом першої інстанції неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
тому, апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
скасуванню із ухвалення нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення Чигиринського районного суду
Черкаської області від 25 жовтня 2012 року
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 про визнання за
нею права власності на ? частину
земельної ділянки площею 0,0615 га, яка
розташована по АДРЕСА_4 та в частині
відмови про визнання нерухомого майна
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5» розташованого
по АДРЕСА_2 об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, визнання недійсним свідоцтва
про право власності САЕ № 104195 від 16.11.2011
року, видане на ім'я ОСОБА_7 на магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_5», по АДРЕСА_2, визнання
недійсним договору дарування магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_5» від 25.11.2011 року,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
посвідченого приватним нотаріусом
Чигиринського районного нотаріального
округу (реєстр №1909), що розташований по
АДРЕСА_2, визнання за ОСОБА_6 права
власності на ? частину нерухомого майна
- магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5»,
розташованого по АДРЕСА_2 -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 в цій частині
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на ?
частину земельної ділянки площею 0,0615
га, що розташована по АДРЕСА_4

Визнати 73,1099 % магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5»,
розташованого по АДРЕСА_2 об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Визнати за ОСОБА_6 право власності на
36,5549 % магазину «ІНФОРМАЦІЯ_5»,
розташованого по АДРЕСА_2.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності САЕ № 104195 від 16.11.2011
року, видане на ім'я ОСОБА_7 на магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_5», розташованого по
АДРЕСА_2, в частині 36,5549 %.

Договір дарування магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.11.2011 року, укладений
між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, посвідчений
нотаріусом Чигиринського районного
нотаріального округу (реєстр № 1907), в
частині дарування 36,5549 % даного
магазину визнати недійсним.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 805
грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскарженим в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ з
моменту набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :