Справа № 684/367/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

смт Стара СиняваСтаросинявський
районний суд Хмельницької області

Старосинявський районний суд
Хмельницької області в складі :

головуючого судді
Сегіна І.Р.

з участю :

секретаря
Ситніцького А.О.,

представника позивачів
ОСОБА_1,

позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши цивільний позов ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання недійсним свідоцтва про право
особистої власності на житловий
будинок та визнання права спільної
часткової власності на житловий
будинок, -

встановив :

Позивачі звернулися до суду з позовом
до ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок та
визнання права спільної часткової
власності на житловий будинок
посилаючись на те, що вони є членами
однієї сім’ї та проживають в будинку
по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці
Старосинявського району. Даний будинок
належав діду позивачки ОСОБА_2 – ОСОБА_7
та відносився до суспільної групи
господарств – колгоспних дворів. З 1985
року в будинку разом з ОСОБА_8 стала
проживати його онука ОСОБА_3, яка також
є сестрою позивачки ОСОБА_2 Після
смерті ОСОБА_7, 06.10.1986 року, позивачі
стали проживати в цьому будинку, а
ОСОБА_3 у 1986 році переїхала на
проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. У 2013 році
позивачка ОСОБА_2 звернулась до
Хмельницького БТІ для оформлення права
власності на даний будинок, однак там
вона дізналась, що право власності на
будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі Свідоцтва про право власності
на будинок, виданого виконкомом
Старосинявської районної ради 29.04.1989
року, відповідно до якого будинок
належить колгоспному двору, головою
якого є ОСОБА_3 А тому, враховуючи, що
дане свідоцтво є недійсне, оскільки
колгоспний двір був припинений 15.04.1991
року, коли був, згідно постанови
Верховної ОСОБА_3 Української РСР від
26.03.1991 року №885-ХІІ, введений в дію Закон
«Про власність», позивачі просять
визнати недійсним свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок та визнати права спільної
часткової власності на житловий
будинок з визначенням частки кожного
із них по ?.

Позивачка в судовому засіданні та
представник позивачів позов
підтримали з підстав, викладених у
ньому.

Відповідачка в судовому засіданні
позов визнала та просила його
задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та
перевіривши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, який був
дідом позивачки ОСОБА_2 та , належав
житловий будинок по вул.Колективній, 33,
в с.Паньківці Старосинявського району
та який відносився до суспільної групи
господарств – колгоспних дворів, що
стверджується довідкою виконкому
Лисанівської сільської ради
Старосинявського району та копіями
витягів з книг по господарського
обліку.

Позивач ОСОБА_4 є чоловіком позивачки
ОСОБА_2, а позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є
їхніми дітьми, які разом проживають у
житловому будинку по вул.Колективній,
33, в с.Паньківці Старосинявського
району, що стверджується копіями
свідоцтв про народження позивачів,
копіями паспортів позивачів, довідкою
виконкому Лисанівської сільської ради
Старосинявського району, копією
домової книги вказаного житлового
будинку.

З 1985 року в будинку разом з ОСОБА_8 стала
проживати його онука ОСОБА_3, яка також
є сестрою позивачки ОСОБА_2 Після
смерті ОСОБА_7 06.10.1986 року, позивачі
стали проживати в цьому будинку, а
ОСОБА_3 у 1986 році переїхала на
проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення № Лисанівської
сільської ради Старосинявського
району від 16.10.2013 року, передано у
приватну власність позивачу ОСОБА_4
земельну ділянку, на якій розташований
житловий будинок по вул.Колективній, 33,
в с.Паньківці Старосинявського району.

У 2013 році позивачка ОСОБА_2 звернулась
до Хмельницького БТІ для оформлення
права власності на даний будинок, однак
там вона дізналась, що право власності
на будинок зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі Свідоцтва про право власності
на будинок, виданого виконкомом
Старосинявської районної ради 29.04.1989
року, відповідно до якого будинок
належить колгоспному двору, головою
якого є ОСОБА_3, що стверджується
свідоцтвом про право власності на
житловий будинок, виданим виконавчим
комітетом Старосинявської районної
ради від 29.04.1989 року та технічним
паспортом на садибний житловий.

15.04.1991 року колгоспний двір був
припинений згідно постанови Верховної
ОСОБА_3 Української РСР від 26.03.1991 року
№885-ХІІ, якою був введений в дію Закон
«Про власність».

Згідно ст.120 ЦК УРСР (в редакції від 1963
року), майно колгоспного двору належить
його членам на праві спільної
власності.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності», спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15.04.1991 року, мають
вирішуватися за нормами, що регулювали
власність цього двору, зокрема право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглось після
припинення його існування, мають особи,
в тому числі і неповнолітні, які були
членами двору станом на 15.04.1991 року та
не втратили права на частку в його
майні. Розмір частки члена двору
визначається виходячи з рівності
часток усіх його членів, включаючи
неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до довідки виконкому
Лисанівської сільської ради
Старосинявського району, членами
даного колгоспного двору були лише
позивачі, які набули права спільної
часткової власності на будинок в
рівних частках.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема визнання права.

За таких обставин і відповідно до ст. 174
ЦПК України визнання позову не
суперечить закону, не порушує прав і
свобод сторін та інших осіб, суд
приймає визнання позову і вважає, що
позов обґрунтований і підлягає
задоволенню.

Зібрані по справі докази вказують, що
позивачі, які були членами колгоспного
двору, набули права спільної часткової
власності на будинок, що розташований
по вул.Колективній, 33, в с.Паньківці
Старосинявського району, в рівних
частках, а тому свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок, видане виконкомом
Старосинявської районної ради ОСОБА_3
є недійсним.

На підставі ст. ст. 15, 16, 328 ЦК України,
ст.ст. 120 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 р.,
керуючись ст.ст. 60, 174, 212-215, 218, 223, 294, 296
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок та
визнання права спільної часткової
власності на житловий будинок
задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право
особистої власності на житловий
будинок, видане виконкомом
Старосинявської районної ради 29.04.1989
року на ім.’я ОСОБА_3, зареєстроване
Хмельницьким БТІ 29.04.1989 року під
реєстровим №133.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
проживає : ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний код №, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_4, проживає : ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає :
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код
№, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає :
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код
№ право спільної часткової
власності на садибний (індивідуальний)
житловий будинок за адресою :
с.Паньківці Старосинявського району
вул.Колективна, 33 Хмельницької області
з визначенням частки кожного із них по
?? .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старосинявський районний суд шляхом
подачі протягом десяти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

Сегін І. Р.