Провадження №2/173/423/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області в складі

головуючого - судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання -
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщені суду цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулося до Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області з позовом до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості. На підставі
ухвали Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 9 грудня 2013 року дану справу
було передано за підсудністю до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що 11 січня 2008 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір б/н, відповідно до
умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у
розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
Договір, що підтверджується підписом у
заяві. У зв'язку з порушенням строків
повернення кредиту та сплаті відсотків
за користування наданим кредитом
станом на 6 жовтня 2013 року
заборгованість складає 37445 грн. 09 коп.,
в тому числі заборгованість за
кредитом - 5000 грн., заборгованість за
процентами за користування кредитом -
19535 грн.80 коп.; заборгованість за
комісією - 10650 грн. та штраф - 500 грн.
(фіксована частина) та 1759 грн. 29 коп.
(процентна складова), яку позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь, а також стягнути судові
витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримала та просила
суд задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснила, що останній платіж в рахунок
погашення заборгованості було
здійснено відповідачем в вересні 2009
року, і з того часу відповідач припинив
погашати заборгованість за кредитом та
сплаті відсотків і тим самим порушив
зобов'язання. Договору про збільшення
строку позовної давності між сторонами
не має. Також зауважила, що договір
кредиту є діючим, оскільки відповідно
до умов договору за відсутності заяви
клієнта про закриття картрахунку строк
дії договору пролонгується на той
самий строк, у випадку ненадходження
від клієнта письмової заяви про
закриття картрахунку та про припинення
дії договору. При цьому представник
позивача зауважила, що дати виконання
зобов'язання за договором не визначено,
а тому він є безстроковим. Кредит мав
повертатися щомісячними платежами.
Письмові вимоги про необхідність
погашення заборгованості відповідачу
не надсилалися.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнав, проти задоволення
позовних вимог заперечував, подав суду
заяву про застосування позовної
давності. Суду пояснив, що дійсно брав
кредит, пам'ятає, що погашав його та
вважав, що не має заборгованості,
оскільки до нього жодні вимоги не
пред'являлися вже більше ніж три роки, а
тому відповідач просив суд відмовити у
позові у зв'язку з попуском строку
давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та оцінивши
докази в їх сукупності, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

11 січня 2008 року між публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» (правонаступник -
закритого акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк») (Банком)
та ОСОБА_1 (Позичальником) було укладено
договір про надання банківських
послуг. Відповідно до умов договору
Позичальнику було надано кредитні
кошти 5000 грн. готівкою з умовами сплати
2 % на місяць за користування кредитними
колштами. Згідно з довідкою про
стандартні умови кредитування
Пиватбанку та орієнтовну сукупну
вартість cash-кредиту, з яким був
ознайомлений ОСОБА_1, про що свідчить
його підпис, строк кредитування - 12
місяців (а.с.53). В той же час п. 9.12 Умов та
правил надання банківських послуг, які
є невід'ємною частиною договору,
передбачено, що якщо протягом 12 місяців
з моменту підписання договору, жодна зі
сторін не проінформує другу сторону
про припинення дії договору, він
автоматично лонгується на той самий
строк. Оскільки сторони не надали суду
доказів того, що строк дії договору
було припинено за ініціативною однієї
зі сторони або сторін, суд приходить до
висновку, що строк дії договору не
закінчився.

Умовами договору було
передбачено, що погашення
заборгованості по кредиту мало
здійснюватись щомісячними платежами в
розмірі 13 % від суми заборгованості, про
що було зазначено в пам'ятці клієнта
ОСОБА_1 (а.с.54). Підписуючи заяву про
видачу cash-кредиту, ОСОБА_1, погодився з
Умовами надання банківських послуг та
Тарифами Банку, які є договором між ним
та Банком (а.с. 8).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов`язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов`язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Пунктом 6.5 (розділ І) Умов та правил
надання банківських послуг
передбачено обов'язок Позичальника
погашати заборгованість по кредиту,
процентах за його користування,
сплачувати комісію.

Уклавши із закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Приватбанк» кредитний договір та
отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності
ОСОБА_1 порушив договірні зобов`язання,
що призвело до виникненя
заборгованості, яка станом на 6 жовтня
2013 року становить 35185 грн. 80 коп.: 5000 грн.
- заборгованість за кредитом; 19535 грн. 80
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом; 10650 грн. -
заборгованість за комісією.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Умовами договору передбачено
відповідальність за невиконання
зобов'язання. Так п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг
встановлено, що при порушені Клієнтом
строків платежу за будь-яким грошовим
зобов'язанням, передбаченим договором
більше ніж на 120 днів, Клієнт
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Згідно з розрахунком позивача (а.с.10) за
порушення строків повернення кредиту
та сплаті відсотків за користування
кредитом відповідно до умов договору
станом на 6 жовтня 2013 року нараховано
штраф в сумі 2259 грн. 29 коп.: 500 грн. -
штраф (фіксована частка) та 1759 грн. 29
коп. - штраф (процентна складова).

В судовому засіданні встановлено, що
виконувати зобов'язання по договору
відповідач припинив в вересні 2009 року,
що підтверджується розрахунком
заборгованості, випискою по особовому
рахунку та не заперечувалось
представником позивачем. Згідно з
виписки особового рахунку ОСОБА_1
отримав готівку (суму кредиту) 5000 грн. 11
січня 2008 року (а.с.50) Останнє погашення
кредиту відбулося 27 вересня 2009 року в
сумі 500 грн. (а.с.50). З цього часу
відповідач заборгованість не
сплачував.

Доказів повернення кредиту на день
ухвалення рішення сторонами суду не
надано.

Таким чином, Позичальник порушив
зобов'язання щодо своєчасного
повернення заборгованості по кредиту
та відсотках у відповідності до п.5.4
Умов та правил надання банківських
послуг і про це порушення Банку було
відомо вже після спливу одного місяця
від останньої дати погашення
заборгованості, а саме в жовтні 2009 року.
При цьому суд вважає, що саме несплата
чергового щомісячного платежу є
порушенням зобов'язання з боку
відповідача, що також підтверджується
випискою по особовому рахунку, згідно з
якою виникнення заборгованості
пов'язується саме з невнесенням
поточного щомісячного платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 261 Цивільного
кодексу України перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатись
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
встановлено загальну позовну давність
тривалістю у три роки. Доказів
укладення між Банком та Позичальником
договору про збільшення позовної
давності сторонами не надано.

Таким чином строк, у межах якого Банк
мав право звернутися до суду з вимогою
про захист свого права закінчився в
жовтні 2012 року, проте позивач звернувся
до суду з позовом лише в жовтні 2013 року
(згідно зі штампом вхідної
кореспонденції Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області).

Відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності за
відсутності поважних причин її
пропущення, є підставою для відмови у
позові. Згідно зі ст. 266 Цивільного
кодексу України зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Суд відхиляє доводи представника
позивача про те, що позовна давність не
може в даному випадку застосовуватись,
оскільки строк дії договору не
припинено з огляду на те, що обчислення
позовної давності (її початок перебігу
та спливу) пов'язано лише з датою, коли
особа довідалася або могла довідатись
про порушення свого права, та не
пов'язано зі строком дії договору.
Згідно зі ст. 631 Цивільного кодексу
України строком дії договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору. В
даному випадку, оскільки строк дії
кредитного договору не припинено,
ОСОБА_1 фактично має право
користуватися кредитними коштами та
повертати заборгованість згідно з
умовами договору. В той же час ст. 530
Цивільного кодексу України визначено,
що строк виконання зобов'язання - це
строк, протягом якого боржник повинен
виконати свій обов'язок, у випадку
кредитного договору - повернути
кредитні кошти, сплатити відсотки та
штрафи.

Поряд з цим, Верховний Суд України 6
листопада 2013 року розглянув справу №
6-116цс13, предметом якої був спір щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором і зробив правовий висновок,
згідно з яким початок перебігу строку
позовної давності відповідно до ст. 261
Цивільного кодексу України співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Згідно зі ст. 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Наявність поважних причин пропущення
строку позовної давності позивачем не
доведено.

Враховуючи вищевикладене, а також ту
обставину, що відповідачем було
зроблено заяву про застосування
позовної давності, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
відмови у позові в повному обсязі, як до
основної вимоги щодо стягнення
заборгованості по кредиту, процентами
за користування кредитом, комісії за
користування кредитом так і щодо
стягнення штрафу.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керуючись вимогами ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України приходить до висновку, що
судові витрати, понесені позивачем, а
саме сплачений ним судовий збір за
подання позовної заяви, не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 266, 267, 526, 610, 612, 1054,
Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11,
60, 79, 88, 212-215, 360-7 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

В позові публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
проголошення рішення суду мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко