Справа № 504/455/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 рокусмт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області в складі:

головуючої судді - Вінської Н.В.

при секретарях: Латка І.В., Білаш А.М.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідачки - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні смт. Комінтернівське
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна чоловіка та жінки які
проживали однією сім'єю без шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Комінтернівського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу в
період часу з 06 жовтня 2007 року по 23
вересня 2011 рік та визнати квартиру та
майно, що були придбані під час спільно
проживання спільною сумісною
власністю, визнати за ним право на ?
часину квартири та стягнути з
відповідачки на його користь ? частини
ціни майна набутого під час проживання
на суму 2 394 грн., стягнути з
відповідачки судові витрати.

В судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав просив суд їх
задовольнити. Посилався на те, що у 2001
році познайомився з відповідачкою та з
лютого 2002 року вони почали
зустрічатися. З 2003 по 2007 рік вони
проживали порізно, але підтримували
стосунки. В 2007 році він запропонував
відповідачці переїхати до нього та
проживати разом. З 06 жовтня 2007 року вони
почали проживати разом, як подружжя та
жили у квартирі, яку він почав
орендувати з травня 2007 року в смт.
Чорноморське Комінтернівського
району. Приблизно у травні-липні 2010
року за спільні кошти, а саме 230 000 грн.
за договором пайової участі у
будівництві багатоквартирного
житлового будинку вони придбали
однокімнатну квартиру в с. Фонтанка
Комінтернівського району Одеської
області. Договір про пайову участь у
будівництві відповідачка без його
згоди оформила на своє ім'я, документи
на квартиру до цього часу від нього
ховає. 23 вересня 2011 року вони
посварилися та стали жити нарізно. Він
залишив відповідачці орендовану
квартиру з усім майном, відповідачка
надала йому лише особисті речі та речі
необхідні для першого часу проживання.
По питанню розподілу спільного майна
вони до цього часу не можуть дійти
згоди, в зв'язку з чим звернувся до суду
та просив задовольнити його вимоги.

Представник відповідача в
судовому засіданні повідомив, що
відповідачка позовні вимоги позивача
не визнає в повному обсязі. Повідомив,
що сторони проживали разом в період
часу з 2007 по 2010 рік, речі побуту
придбавались ними або до початку їх
стосунків, або після. Квартиру придбала
після припинення їх стосунків і за
кошти її матері. Крім того, просив
застосувати строки позовної давності,
оскільки їх відносини припинились у
січні 2010 року, в зв'язку з чим строк
позовної давності припинився.

Розглянувши поданий позов,
матеріали справи, вислухавши пояснення
сторін та свідків, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову виходячи з наступного.

Судовим розглядом справи
встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали разом з 2007 року по жовтень 2009
року.

Відмовляючи у задоволенні позову
суд виходив з того, що судовим
розглядом справи не встановлено що між
позивачем та відповідачкою склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю.

При ухваленні рішення суд
критично оцінює показання свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6 щодо спільного
проживання сторін однією сім'єю, так як
їх покази є не конкретними, містять
загальні фрази, мають значні
розбіжності щодо дат, які мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи.

Суд приймає до уваги фотографії
надані в якості доказів, які позначені
датою та містять спільне зображення
позивача та відповідачки (а.с. 53, верхнє
фото, 53, 54 фото знизу, 55, 56, 59, 60 -62, 63
зверху) з яких вбачається період часу з
18 липня 2008 року по 11 жовтня 2009 року. Інші
фотографії суд не приймає до уваги,
оскільки вони або не містять спільного
зображення сторін, або не містять дати
виконання фотографії електронним
засобом.

Крім того, з прийнятих до уваги
світлин, суд не вбачає прояву подружніх
відносин, які притаманні подружжю, а
саме прояву спільного проживання,
прояву спільного ведення господарства,
опікування одне одним, наявності прав
та обов'язків одне перед одним.

Суд приймає до уваги показання
свідка ОСОБА_7, щодо того, що у сторін по
справі були відносини в період часу з
2007 по кінець 2009 року. Позивач у 2009 року
не працював. Квартира була придбана
після розірвання між ними відносин за
кошти родини ОСОБА_3 (її батько на той
час був підприємцем у них була власна
станція технічного обслуговування).
Під час спільного проживання з ОСОБА_1
ОСОБА_3 скаржилась на брак коштів,
інколи позичала у неї. Починаючи з 2009
року їх стосунки погіршилися, а в
подальшому з ініціативи ОСОБА_1 були
закінчені.

Щодо термінів проживання сторін
разом суд приймає до уваги також
показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Відповідно до п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» при застосуванні ст. 74 СК що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

При ухваленні рішення суд приймає
до уваги, що позивачем не надано
жодного доказу його доходів або
платоспроможності за спірних
стосунків, та не приймає до уваги його
пояснення, щодо продажу його родиною
квартири бабусі, родиною відповідачки,
не здійснення з ним розрахунку за даний
правочин, та перерахування цих коштів з
рахунку матері відповідачки на рахунок
відповідачки для придбання ними
спільної квартири, оскільки дані
обґрунтування є припущенням.

Суд приймає до уваги довідку ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», трудову
книжку відповідачки, довідку про
заробітну плату відповідачки, рух
коштів по її рахунку, платіжні
доручення за сплату суми договору,
договір про пайову участь (а.с. 28-42).

Відмовляючи у задоволенні позову
суд вважає за правильне застосувати
строки позовної давності, за
клопотанням представника відповідача,
оскільки судовим розглядом
встановлено, що відносини між
сторонами припинилися в жовтні 2009 року,
а договір про пайову участь укладено
22.12.2009 року і при обізнаності позивача
про наявність такого договору він мав
би звернутись до суду не пізніше жовтня
2012 року.

Застосування строків позовної
давності до вимог, що випливають із
сімейних відносин врегульовані
нормами ст. 20 СК України, яка визначає
що, до вимог, що випливають із сімейних
відносин, позовна давність не
застосовується, крім випадків,
передбачених частиною другою статті 72,
частиною другою статті 129, частиною
третьою статті 138, частиною третьою
статті 139 цього Кодексу. У випадках,
передбачених частиною першою цієї
статті, позовна давність
застосовується судом відповідно до
Цивільного кодексу України, якщо інше
не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України,
позовна давність, - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
відповідно до ст. 257 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ч. 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Ухвалюючи рішення по суті, суд вважає
за доцільне скасувати заходи
забезпечення позову, накладені судом
ухвалю від 30 квітня 2014 року.

На підставі вищевикладеного,
відповідно до ст. ст. 20 СК України, ст.
256-257 ЦК України, керуючись ст. ст. ст. 10,
11, 57, 58, 60, 62-64, 67-73, 212, 214, 215, 256 ЦПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна чоловіка та жінки які проживали
однією сім'єю без шлюбу - відмовити
повністю.

Скасувати заходи забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 06.09.2010 року
виданого виконавчим комітетом
Фонтанської сільської ради
Комінтернівського району Одеської
області на підставі рішення від 30.08.2010
року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення рішення, а особами, що не
були присутні у судовому засіданні під
час його проголошення протягом десяти
днів з дня отримання копії даного
рішення.

Суддя Н. В. Вінська