У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Горелкіної Н.А.

суддів: Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

Євтушенко О.І.,
Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Бориславська
міська рада, управління
Держземагентства у Дрогобицькому
районі Львівської області про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, за касаційними
скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4, Бориславської
міської ради на рішення Бориславського
міського суду Львівської області від
25 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом, у якому з
урахуванням уточнень просили
встановити порядок користування
земельною ділянкою площею 883 кв. м по
АДРЕСА_1 для обслуговування житлового
будинку відповідно до розміру належних
їм часток в будинку.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що їм
на праві спільної часткової власності
в рівних частках належить квартира
АДРЕСА_1 в цьому будинку належить на
праві власності ОСОБА_5

За цим будинком закріплена земельна
ділянка площею 901 кв. м.

Посилаючись на те, що між
співвласниками будинку вже склався
певний порядок користування
прибудинковою земельною ділянкою, для
узаконення цього порядку та
приватизації земельної ділянки
просили задовольнити позов.

Рішенням Бориславського міського суду
Львівської області віл 25 червня 2013
року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 19 листопада 2013 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Встановлено між сторонами порядок
користування прибудинковою земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до
експертного висновку ЛНД1СЕ від 29 січня
2013 року № 757:

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У своїй касаційній скарзі Бориславська
міська рада просить також скасувати
рішення та ухвалу судів першої та
апеляційної інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, посилаючись на порушення норм
матеріального й процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_4
підлягає задоволенню, а касаційна
скарга Бориславської міської ради -
частковому задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що відповідно до договору
дарування від 24 вересня 2004 року ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є співвласниками в рівних
частках квартири АДРЕСА_1.

Квартира № 2 у вказаному вище будинку
належить на праві власності
ОСОБА_5

Рішенням виконкому Бориславської
міської ради народних депутатів від 20
серпня 1981 року № 254 «Про результати
обміру земель забудованих кварталів
№№ 24, 32, 36, 72а в м. Бориславі та про
часткові зміни в кварталі № 2»
зареєстровано за землекористувачами
будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку
площею 901 кв. м.

Також установлено, що попереднім
власником квартири АДРЕСА_1 була
ОСОБА_3, яка приватизувала квартиру
згідно із Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (розпорядження органу
приватизації Бориславської міської
ради № 764 від 30 листопада 1993 року).

Власник квартири № 2 ОСОБА_5 також
приватизувала квартиру згідно із ЗУ
«Про приватизацію державного
житлового фонду» (розпорядження органу
приватизації Бориславської міської
ради № 2923 від 30 серпня 1994 року).

Рішенням виконавчого комітету
Бориславської міської ради від 18
квітня 1996 року №206 «Про зняття з
балансу житлово-есплуатаційною
конторою № 3 приватизованих будинків»
будинок АДРЕСА_1 знятий з балансу цієї
контори.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновком якого
фактично погодився й апеляційний суд,
застосувавши до цих правовідносин
норми ст. 89, 120 Земельного кодексу
України, згідно з якими при переході
власності на будівлю право на земельну
ділянку визначається пропорційно
часткам осіб у вартості будівлі, якщо
інше не передбачено договором
відчуження та учасник спільної
часткової власності відповідно до
розміру своєї частки має право на
отримання її в володіння, користування,
виходив з того, що після приватизації
квартир у будинку АДРЕСА_1, до власників
квартир № 1 та № 2 перейшло право
користування земельною ділянкою,
закріпленою за цим будинком.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
вищезазначена земельна ділянка площею
910 кв. м закріплена за житловим
будинком АДРЕСА_1 на підставі рішення
виконавчого комітету Бориславської
міської ради народних депутатів від 20
серпня 1981 року № 254 «Про
результати обміру земель забудованих
кварталів № 24, 32 36, 72 „а" в м. Бориславі
та про часткові зміни в кварталі № 2» і
належить до власності територіальної
громади м. Борислава в особі
Бориславської міської ради.

Згідно зі ст. 30 Земельного Кодексу
України (в редакції 1990 року), що діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
при переході права власності на
будівлю і споруду разом з цими
об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу,
і право власності або право
користування земельною ділянкою без
зміни її цільового призначення і,
якщо інше не передбачено у договорі
відчуження - будівлі та споруди. У разі
зміни цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. При переході права
власності громадян на жилий будинок
і господарські будівлі та споруди до
кількох власників, а також при
переході права власності на частину
будинку в разі неможливості поділу
земельної ділянки між власниками без
шкоди для її раціонального
використання земельна ділянка
переходить у спільне користування
власників цих об'єктів.

При передачі підприємствами,
установами і організаціями будівель
та споруд іншим підприємствам,
установам і організаціям разом з цими
об'єктами до них переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій знаходяться зазначені будівлі
та споруди.

Право власності або право користування
земельною ділянкою у перелічених
випадках посвідчується Радами
народних депутатів відповідно до
вимог статті 23 цього Кодексу.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушення вимог ст.ст. 214, 215
ЦПК України не з'ясував, чи
вирішувалось питання переходу права
власності на спірну земельну ділянку в
порядку ст. 30 ЗК України (в редакції 1990
року).

Зазначивши, що за будинком АДРЕСА_1
закріплена земельна ділянка площею 901
кв. м, суд при цьому не з'ясував її
цільове призначення.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на зазначене також уваги не звернув, у
порушення вимог ст.ст. 303, 315 ЦПК
України доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив,
пославшись лише на помилкове
застосування місцевим судом норм ст. 89
ЗК України, допущені ним помилки не
виправив, залишивши його без змін.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити.

Касаційну скаргу Бориславської
міської ради задовольнити частково.

Рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 25
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від
19 листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
В.І. Журавель

О.І. Євтушенко

Ю.Г. Іваненко

О.М. Ситнік