Справа № 686/2201/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2014

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області в складі

головуючої судді - Заворотної О.Л.

при секретарі -Попіль С.М., Шкляруку М.В.

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Хмельницькому цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю,

встановив :

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю, в
обґрунтування якого вказав, що є
власником 64/100 будинку АДРЕСА_1 на
підставі договору дарування від 23.09.1968
року. Після смерті батька позивач
успадкував 9/100 частин вказаного
будинку, а 9/50 частин успадкувала мати
ОСОБА_4. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_4 відкрилась спадщина на 27/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1.
Спадкоємцями за законом є позивач та
його сестра ОСОБА_5, яка подала заяву в
нотаріальну контору про прийняття
спадщини. Позивач отримав свідоцтво
про право на спадщину на 1/2 частку
спадкового майна після смерті матері,
проте ОСОБА_5 не оформила свідоцтво про
право на спадщину, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5
померла. З дня смерті матері, позивач
відкрито, добросовісно, безперервно
володіє частиною будинковолодіння,
яким володіла мати, після смерті сестри
її спадкоємцями є чоловік ОСОБА_2 та
син ОСОБА_3, проте своїх прав на
спадкове майно не заявили. У зв'язку з
цим позивач звернувся до суду із
позовом про визнання за ним права
власності на 27/200 частини житлового
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
за набувальною давністю на підставі ст.
344 ЦК України.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги та просив
задоволити в повному обсязі, проти
заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про день та час слухання
справи повідомлені в установленому
законом порядку, причини неявки суду не
повідомили.

Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
необхідним винести заочне рішення у
справі.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача, суд
встановив наступні обставини справи та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від
23.09.1968р. ОСОБА_6 подарував, а ОСОБА_1
прийняв в дар 64/100 чистин житлового
будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 06 жовтня 1984
року ОСОБА_1 успадкував 9/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, після
смерті батька ОСОБА_6. На 9/50 чистин
будинку видано свідоцтво про право
власності дружині померлого ОСОБА_4, а
також свідоцтво про право на спадщину
на 9/100 частин житлового будинку з
надвірними будівлями.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла, після
її смерті відкрилась спадщина на 27/100
житлового будинку АДРЕСА_1, що належали
спадкодавцеві на праві власності
відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 06.05.2004р.
№ 3519273.

19 серпня 1986 року ОСОБА_5 звернулась із
заявою до Першої Хмельницької
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті матері ОСОБА_4 До
цього часу свідоцтво про право на
спадщину ОСОБА_5 не оформила.

Згідно з інформаційною довідкою зі
Спадкового реєстру № 37022596 від 31.03.2014р.
інформація про спадкові справи та
видані ні їх підставі свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_5
відсутня.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину від 19 квітня 2006 року ОСОБА_1 є
спадкоємцем 1/2 частини майна ОСОБА_4,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і складається
з 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

На 1/2 частину спадкового майна
свідоцтво про право на спадщину не
видавалось.

Згідно ст. 524 ЦК України, у редакції 1963
року, чинній на момент виникнення
правовідносин, спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

З огляду на зміст ст. 549 ЦК України, у
редакції 1963 року, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину у двох
випадках: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном чи якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що
позивач, як володілець майна, протягом
всього часу володіння ним має бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього. У
такому випаду при вирішенні питання
щодо визнання права власності на майно
в порядку набувальної давності
необхідно виходити із того, що
задоволення таких вимог можливе лише
за умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може
бути набуто право власності на
нерухоме майно, яке не має власника, або
власник якого невідомий, або власник
відмовився від права власності на
належне йому нерухоме майно та майно,
що придбане добросовісним набувачем і
у витребуванні якого його власнику
було відмовлено.

Для набуття права власності на чужі
речі за набувальною давністю згідно ч. 1
ст. 344 ЦК України необхідні такі умови:
річ, що опинилась у володінні особи, є
об'єктивно чужою; володілець
суб'єктивно вважає майно своїм;
володілець майна має бути
добросовісним набувачем; володіння
здійснювалось протягом усього строку
відкрито; володіння майном
продовжувалось безперервно; строк
такого володіння нерухомим майном
складає 10 років, рухомим - 5 років.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:
законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння,
відкритість володіння, давність
володіння та його безперервність
(строк володіння).

Добросовісність як одна із загальних
засад цивільного судочинства означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність підлягає
врахуванню добросовісність саме на
момент передачі позивачу майна /речі/,
тобто на початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець, протягом
усього часу володіння майном повинен
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа
заволоділа чужим майном). Право
власності на стороні володільця за
давністю виникає поза волею та
незалежно від волі колишнього
власника, позов про право власності за
давністю володіння не може
пред'являтися законним володільцем,
тобто особою, яка володіє майном по
волі власника і завжди знає хто є
власником майна.

Давність володіння є добросовісною,
якщо особа при заволодінні майном не
знала і не повинна була знати про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності.

Проте як вбачається з матеріалів
справи та з наданих в судовому
засіданні пояснень, позивач був
обізнаний про заву ОСОБА_5 про
прийняття спадщини після смерті
матері, неодноразово вів з нею розмову
про оформлення спадкових прав на це
майно, проте за життя ОСОБА_5 своїх
спадкових прав так і не оформила. Також
позивачеві відомо, що спадкоємцями
після смерті сестри є її є чоловік
ОСОБА_2 та син ОСОБА_3.

Враховуючи вищевикладене, позов ОСОБА_1
про визнання права власності за
набувальною давністю задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 209, 212-215, 224
ЦПК України, ст.ст. 344 ЦК України (ред.
2003р.), ст.ст. 524, 549 ЦК України (ред. 1963р.),
суд -

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом 10 днів з дня його
проголошення через Хмельницький
міськрайонний суд до апеляційного суду
Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: