22-ц/775/727/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Мельник
Категорія № 52
е м У к р а ї н и
21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів -
Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Фірма
верхнього одягу «Фея» про визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітку за час вимушеного
прогулу, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Фірма верхнього одягу «Фея» на
рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 04 квітня 2014
року, -

В С Т А Н
О В И Л А :

27 грудня 2013 року позивачка звернулася
до суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «Фірма
верхнього одягу «Фея» (далі - ПАТ «ФіВО
«Фея»), про визнання звільнення
незаконним, скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог
позивачка посилалась на те, що в ПАТ
«ФіВО «Фея» вона працювала з 1998 року, з
2002 року перебувала на посаді
начальника експериментального цеху.
02.12.2013 року її було звільнено з роботи
на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, в
зв'язку з прогулом (відсутністю на
роботі більше трьох годин протягом
робочого дня) 28.11.2013 року без поважних
причин. Вважає, що її звільнено є
незаконним, оскільки 28 листопада 2013
року вона дійсно була відсутня на
роботі з поважних причин
сімейно-побутового характеру.
Наступного дня вона подала до відділу
кадрів підприємства письмову заяву, в
якій просила надати їй день 28 листопада
2013 року для пошуку роботи перед її
запланованим з 02.12.2013 року скороченням,
оскільки це передбачено чинним
законодавством та колективним
договором підприємства. Вважає, що
відповідачем при її звільнені було
грубо порушено трудове законодавство,
а саме вимоги ст.ст.43,149 КЗпП України.
Просила суд визнати незаконним та
скасувати наказ № 93/1-к від 02.12.2013 року,
про її звільнення, поновити її на
роботі на посаду начальника
експериментального цеху ПАТ «ФіВО
«Фея», стягнути з ПАТ «ФіВО «Фея» на її
користь середню заробітну плату за
весь час вимушеного прогулу, допустити
негайне виконання рішення в частині
поновлення на роботі та виплати
заробітної плати за весь час
вимушеного прогулу.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя від 04
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
до ПАТ «Фірма верхнього одягу «Фея» про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу задоволено. Визнано
незаконним та скасовано наказ ПАТ
«Фірма верхнього одягу «Фея» № 93/1-к
від 02 грудня 2013 року про звільнення
ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді
начальника експериментального цеху
ПАТ «Фірма верхнього одягу «Фея» з 07
квітня 2014 року. Стягнуто з відповідача
на її користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період 03 грудня
2013 року по 04 квітня 2014 року в сумі 20476
гривень 60 копійок, з якої при виплаті
підлягають відрахуванню податки та
обов'язкові платежі. Відповідно до ч.1
п.п.2,4 ст.367 ЦПК України допущено негайне
виконання рішення в частині поновлення
на роботі позивачки та виплати
присудженої їй заробітної плати, але не
більше ніж за один місяць.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, представник ПАТ
«Фірма верхнього одягу «Фея» в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову
ОСОБА_1 у повному обсязі. В скарзі
посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права,
необґрунтованість судового рішення,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідача
Романюк А.В., діючого на підставі
довіреності, який просив апеляційну
скаргу задовольнити, заперечення
позивачки ОСОБА_1, її представника
ОСОБА_3, які просили скаргу відхилити,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність у діях відповідача
упередженості і намагання складення
штучних умов для звільнення позивачки
ОСОБА_1 з підприємства ПАТ «ФіВО «Фея».
Перевіряючи правильність накладення
дисциплінарного стягнення, суд, із
врахуванням обставин справи вважав, що
адміністрацією ПАТ «ФіВО «Фея» не в
достатній мірі були врахований
характер даного конкретного проступку,
у зв'язку з цим суд дійшов до висновку
про невідповідність і передчасність
застосування відповідачем до ОСОБА_1
такої крайньої міри дисциплінарного
стягнення як звільнення. Таким чином,
суд вважав, що ПАТ «ФіВО «Фея»
звільнення позивача з роботи здійснено
з порушенням вимог ст.149 КЗпП України,
тобто незаконно, а тому наказ № 93/1-к від
02 грудня 2013 року про звільнення
начальника експериментального цеху
ПАТ «ФіВО «Фея» ОСОБА_1 за п.4 ст. 40 КЗпП
України підлягає скасуванню, і
позивачка підлягає поновленню на
роботі на посаді начальника
експериментального цеху ПАТ «ФіВО
«Фея», оскільки згідно зі ст. 235 цього
Кодексу, у випадку звільнення без
законних підстав з порушенням
встановленого порядку працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, що розглядає трудовий
спір.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
позивачка перебувала у трудових
правовідносинах з відповідачем (копія
трудової книжки серії НОМЕР_1,
заповненої на ім'я ОСОБА_1 24 липня 1981
року). 14 липня 2009 року вона прийнята по
переводу в ЗАО «ФіВО «Фея» начальником
експериментального цеху, 31 серпня 2009
року ЗАО «ФіВО «Фея» перейменовано в
ПАТ (а.с. 6-8).

Згідно з протоколом засідання
профспілкового комітету ПАТ «ФіВО
«Фея» від 02 грудня 2013 року,
постановлено надати згоду
адміністрації ПАТ «ФіВО «Фея» про
розірвання трудового договору з
начальником експериментального цеху
ОСОБА_1 з ініціативи ПАТ «ФіВО «Фея», в
зв'язку з її відсутністю на роботі 28
листопада 2013 року без поважних причин
(а.с.44).

Відповідно до наказу ПАТ «ФіВО «Фея» за
№ 93/1-к від 02 грудня 2013 року начальника
експериментального цеху ОСОБА_1
відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України
звільнено з роботи у зв'язку з прогулом
(відсутністю на робочому місці більше
трьох годин) без поважних причин. (а.с. 5)

Відсутність на робочому місці
працівника ОСОБА_1 28 листопада 2013 року з
10-00 до 16-00 годин, протягом 6 годин,
зафіксовано актом про відсутність
співробітника ПАТ «ФіВО «Фея» на
роботі, складеним 28 листопада 2013 року
інженером з підготовки кадрів ПАТ
«ФіВО «Фея» ОСОБА_4 та підписаним
директором по виробництву ОСОБА_5,
інженером з інформації та організації
праці ОСОБА_6 та начальником
виробничого відділу ОСОБА_7 (а.с.35)

Згідно з актом від 02.12.2013 року
ОСОБА_1 відмовилася пояснювати причини
своєї відсутності на робочому місці 28
листопада 2013 року, акт підтверджений
поясненнями свідків, складений за
підписами працівників ПАТ «ФіВО «Фея»
(а.с.45).

Разом з тим, з протоколу засідання
профспілкового комітету ПАТ «ФіВО
«Фея» від 02 грудня 2013 року, вбачається
що ОСОБА_1 на засіданні профкому надала
заяву на ім'я заступника голови
профкому ОСОБА_8, в якій пояснено
причини її відсутності на робочому
місті 28 листопада 2013 року та надано
ксерокопію довідки за № 7609 на ім'я
ОСОБА_9, яка зі слів ОСОБА_1 є її матір'ю.

Відповідно до довідки Маріупольської
міської лікарні Швидкої медичної
допомоги за №7609, ОСОБА_9 28 листопада 2013
року о 12 годині-15 хвили звернулася за
медичною допомогою в травмпункт ШМБ
міста Маріуполя, якій встановлено
діагноз - закритий перелом шийки лівого
стегна зі зміщенням, травму отримано о
10-00 годині 28 листопада 2013 року.

Згідно з свідоцтвом про народження,
ОСОБА_9 є матір'ю ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1.(а.с.15)

Після укладання шлюбу позивачкою,
дівоче прізвище якої - ОСОБА_1, останній
присвоєно прізвище ОСОБА_1.(а.с.16)

Факт того що ОСОБА_928 листопада
приблизно о 10-00 годині отримала травму,
знаходилась в безпорадному стані та їй
дійсно терміново була необхідна
допомога з боку позивачки,
підтверджено поясненнями свідка
ОСОБА_11.

З заяви ОСОБА_1 від 28 листопада 2013 року,
вбачається, що остання зверталася до
генерального директора ПАТ «ФіВО
«Фея» ОСОБА_12 з проханням відпустити її
з роботи 28.11.2013 року з 10-00 до 13 -00 години
за сімейними обставинами.

Згідно з положеннями п.3 ст.40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу ( в тому
числі відсутність на роботі більш
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як роз'яснено п.22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, у чому
конкретно проявилося порушення, що
стало приводом для звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ч.1
ст.40 КЗпП України. Пунктом 24 даної
постанови також роз'яснено, що при
розгляді справи про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того,
що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Зі справи вбачається, що позивачка
ОСОБА_1 дійсно було відсутні на
робочому місці 28 листопада 2013 року
більш 6 годин, що вона не оспорювала.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Відповідно до ч.3 ст.149 КЗпП України при
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Судом першої інстанції встановлено, і
колегія суддів з цим погоджується, що з
приводу порушень позивачкою трудових
обов'язків, відповідач при прийнятті
рішення про її звільнення, не прийняв
до уваги всі вищенаведені обставини, не
з'ясував причини відсутності її на
робочому місці, і передчасно, не
отримавши достатніх пояснень
позивачки з цього приводу, звільнив її
за ст..40 п.4 КЗпП України, що
неприпустимо. Встановивши
вищенаведені обставини,
проаналізувавши докази по справі, суд
дійшов до висновку про те, що
відповідач незаконно звільнив
позивачку, тому наказ про звільнення
слід скасувати, ОСОБА_1 на посаді
поновити.

У відповідності до вимог ч.2 ст.235 КЗпП
України при ухваленні рішення про
поновлення на роботі одночасно цей
орган розв'язує вимоги про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Розрахунок стягнутої на користь
позивачки суми середнього заробітку за
час вимушеного прогулу за період з
03.12.2013 року по день ухвалення рішення
04.04.2014 року, яка складає 20476,6 грн.,
сторони не оспорювали.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотримання норм
матеріального і процесуального права,
в ньому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються допустимими доказами,
дослідженими в судовому засіданні і
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачка не надала комітету
профспілки належно оформлюваного
листа непрацездатності у зв'язку із
хворобою матері, не надала документів,
що підтверджують її родинний зв'язок з
ОСОБА_9, не впливають на рішення суду,
оскільки при вирішенні поважності
причини відсутності позивачки на
роботі суд виходив з норми до ч.3 ст.149
КЗпП України, відповідно до якої при
обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника, і прийшов до правильного
висновку про задоволення позову.

Також неможливо погодитись із доводами
скарги про те, що причина відсутності
позивачки на робочому місці 28.11.2013 року
не є поважною у зв'язку з відсутністю
небезпеки життю її 78-річної матері,
оскільки такі доводи спростовані
матеріалами справи, на підставі яких
встановлений характер травми матері
позивачки, що потребує надання низки
невідкладних медичних заходів з
супроводженням хворої, надання їй
допомоги, оплати обстеження і ліків, що
є обов'язком тільки близького родича,
яким є дочка - ОСОБА_1, але ж ніяк не
сусідки позивачки свідок ОСОБА_13,

В апеляційній скарзі
відповідачем не наведено доводів та
фактів, які б не були предметом
дослідження суду першої інстанції, або
б вплинули на правильність його
висновків та належали б до тих підстав,
з якими процесуальне законодавство
пов'язує прийняття апеляційним судом
рішення щодо скасування або зміни
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції.

Таким чином, колегія суддів,
переглядаючи справу в межах
апеляційного оскарження та заявлених
позовних вимог, підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачає, у зв'язку з чим апеляційна
скарга відповідача підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.307, 308,313,314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Фірма
верхнього одягу «Фея» відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду міста Маріуполя від 04 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді :