Провадження № 2/755/2976/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2014 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарях Зіньковській Ю.М., Лисенко М.В., Бондар О.П., Сиченко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

В жовтні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 02 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та відповідачем був укладений кредитний договір №06/2429К-07, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в іноземній валюті в сумі 14 534 доларів США, строком до 01 липня 2012 року зі сплатою 12,5% річних за користування кредитом в подальшому відповідно до п. 7.1.2. кредитного договору починаючи з 15 липня 2008 року відсоткова ставка збільшена до 17 % річних. Свої зобов'язання позивач перед відповідачем виконав, надав кошти в сумі 14 534 доларів США, а відповідач не виконала взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим у Відповідача виникла прострочена заборгованість, яка складає 39 914 грн. 16 коп. Тому позивач звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39 914 грн. 16 коп., сплачений судовий збір в сумі 399 грн. 14 коп.

Представник позивача в судовому засіданні зменшив позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/2429К-07 в сумі 35198 грн. 79 коп., та сплачений судовий збір.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач не вперше звертається до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. В жовтні 2009 року судом було порушено провадження у справа №2-428/10, підчас розгляду позову з додатками, який був поданий позивачем до суду, відповідачем було встановлено та звернуто увагу суду на невідповідність викладених позивачем вимог у позові, обставинам справи та невідповідність розрахунку заборгованості наданого позивачем умовам кредитного договору, в подальшому позов залишений без розгляду.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що до початку фінансової кризи 2008 року всі платежі сплачувались в повному обсязі, але з початком фінансової кризи та враховуючи, що у листопаді 2008 року, в її батька було виявлено тяжку хворобу, лікування якої вимагало значних коштів. У відповідача почалась з'являтись заборгованість зі сплати обов'язкових платежів, фактично з'явилась заборгованість за березень, квітень, травень 2009 року, але в червні 2009 року відповідачем самостійно було сплачено позивачу кошти в сумі 807,27 доларів США, у липні 2009 року було сплачено кошти в сумі 500,00 доларів США, що на її думку мало погасити в повній мірі прострочену заборгованість за попередні періоди, у серпні та жовтні вона здійснювала сплату місячних платежів.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 02 липня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 06/2429К-07 (а.с.5-9). За даним договором відповідачу було надано кредит в сумі 14534 доларів США, строком до 01 липня 2012 року, зі сплатою 12,5% річних (п.1.1. кредитного договору).

Позивачем були виконані зобов'язання за укладеним кредитним договором, факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача в судовому засіданні підтвердила сама відповідач.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як зазначає в позовній заяві позивач відповідно до п. 7.1.2. кредитного договору починаючи з 15.07.2008 року відсоткова ставка була збільшена до 17,00% річних. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи на а.с.11-12 том 1 вбачається, що станом на 07.09.2012 року існує прострочена заборгованість по сумі кредиту в розмірі 3715,10 доларів США, заборгованість по відсотках - 821,51 доларів США (відсоткова ставка згідно договору - 12,50%, з 15.07.2008 року - 17,00%) та пеня в сумі 457,03 доларів США.

Відповідно до п. 7.1.2. кредитного договору при зміні облікової ставки НБУ, інфляційного індексу чи кон'юнктури ринку попиту на кредитні ресурси Банк має право переглянути встановлену п. 1.1. процентну ставку за користування кредиту, про що повідомляє Позичальника в письмовій формі за 10 - календарних днів до дня встановлення нової ставки.

Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не отримувала жодного листа від банку з повідомленням про збільшення відсоткової ставки. Отже, банком порушено передбачену кредитним договором процедуру підвищення процентної ставки.

Крім того, в судовому засіданні встановлено невідповідність зазначених у розрахунку заборгованості за кредитом сум на погашення тіла кредиту, з сумами зазначеними у графіку погашення заборгованості по кредиту додаток №1 до кредитного договору, тобто банком фактично внесено зміну в односторонньому порядку в умови кредитного договору в частині погашення заборгованості по тілу кредиту (а.с.10).

Так, з розрахунків заборгованості за кредитом, які надано позивачем вбачається, що позивач самостійно без укладання відповідної додаткової угоди змінив суми обов'язкового місячного платежу на погашення тіла кредиту з 230,12 дол. США до 226,61 дол. США.

В судовому засіданні судом було зобов'язано представника позивача надати відповідні документи, які б свідчили про законність внесення таких змін до додатку №1 кредитного договору, але позивачем проігноровано дану вимогу, жодного документу суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст.ст. 536 та 1054 ЦК України необхідною умовою кредитного договору є розмір процентної ставки, тобто це є істотною умовою, щодо якої сторони повинні дійти згоди в належній формі.

Належною формою кредитного договору на підставі ч. 1 ст. 1055 ЦК України є письмова форма. Наслідком недодержання письмової форми такого договору є його нікчемність (ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України).

Отже, у разі недосягнення сторонами кредитного договору згоди у письмовій формі щодо нового розміру процентної ставки умова кредитного договору, що передбачає такий розмір, є нікчемною (ч. 2 ст. 215, ч. 2 ст. 236 ЦК України). Вказівка закону на нікчемність договору є імперативною (ч. 2 ст. 215 ЦК України) і такий договір (чи його істотна умова) є недійсним з моменту його укладення (ст. 204, ч. 1 ст. 236 ЦК України) незалежно від того, чи виконали сторони його умови.

Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначає, що відповідачем належним чином виконувались умови кредитного договору, а з боку позивача порушувались умови кредитного договору, а саме: не надавалась необхідна інформація. Так, представник відповідача зазначив, що протягом 2009 - 2012 років відповідач неодноразово звертався до позивача з листами в яких просила надати розрахунок заборгованості для встановлення суми боргу за кредитом та її сплати. Звернення відповідача до позивача залишені без відповіді.

Листами від 09.07.2010 року, 10.08.2010 року, 16.12.2010 року, 21.01.2011 року підтверджується, що ОСОБА_1 зверталась до ПАТ «Універсал Банк» з заявами про надання розрахунку сплачених нею грошових коштів (а.с.40, 41, 42, 43).

З розрахунку заборгованості, який доданий до заяви про зменшення позовних вимог вбачається, що у відповідача станом на 05.02.2013 року існує заборгованість за тілом та відсотками (12,50% річних) по кредиту в сумі 3558,79 доларів США, заборгованість за відсотками 130,93 доларів США та пеня - 713,98 доларів США (т. 1 а.с.60-61). З розрахунку заборгованості, який міститься на а.с.148-149 том 2 вбачається, що станом на 04.07.2014 року існує заборгованість за тілом та відсотками (12,50% річних) по кредиту в сумі 2547,85 доларів США, заборгованість за відсотками 380,17 доларів США та пеня - 1269,23 доларів США.

За клопотанням відповідача судом було призначено судову фінансово-кредитну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2976/13-45 від 30.09.2013 року (а.с.87-95 том 1) на більшість питань, що ставились на вирішення експертизи експерт надав відповідь - не видається за можливе підтвердити, чи спростувати певні докази, а саме надані позивачем розрахунки заборгованості, з причини того, що на дослідження позивач не надав необхідні документи та документи, які надані містять дані, які не узгоджуються між собою.

У висновку експерта, в дослідницькій частині встановлено, що відповідно до наданих на дослідження квитанцій за період з 16.08.2007 року по 25.04.2008 року ОСОБА_1 сплачено 4238,13 доларів США.; відповідно до наданих на дослідження заяв на переказ готівки поповнено рахунок ОСОБА_1 на суму 5009 доларів США; згідно наданих на дослідження заяв на переказ готівки внесено готівки для погашення кредиту на суму 9310 доларів США; згідно заяви на переказ готівки поповнено рахунок ОСОБА_1 13.01.2009 року на 80 грн., згідно заяви на переказ готівки внесено готівки для погашення кредиту 11.06.2009 року - 550 грн.; відповідно до наданої на дослідження виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 з 12.05.2008 року по 11.06.2013 року поповнено рахунок всього на 13878 доларів США. Тобто, не зараховано 441 доларів США (400 за 25.10.2011р. та 41 за 10.02.2009р.) та 630 грн. (80 за 13.01.2009р. та 550 за 11.06.2009р.).

Крім того, експерт відмічає, що три розрахунки, які складені станом на дату розрахунку (10.07.2012 року) містять різну інформацію про прострочену заборгованість по сумі кредиту, відсотки та пеню. В роз'ясненні до розрахунку зазначено, що нарахування процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом здійснюється щомісячно. В наданій на дослідження банківській виписці нарахування процентів за кредитом здійснюється щоденно.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_2 підтвердила, що з наданих на дослідження матеріалів неможливо дати відповіді на запитання, які містяться в ухвалі про призначення експертизи.

Наполягаючи на задоволенні позову представник позивача зазначає, що відповідно до пункту 4.4. договору відповідач повинен, щомісячно в дату сплати щомісячних платежів сплачувати заборгованість по кредиту у терміни вказані в додатку №1 до договору та графіку щомісячних платежів визначених у додатку 2.

В судовому засіданні встановлено, що додаток №1 до кредитного договору є графік погашення заборгованості по кредиту, в якому зазначено лише порядок погашення тіла кредиту, тобто обов'язкова сума, яка мала сплачуватися відповідачем щомісяця на погашення тіла кредиту та не містить жодної дати проведення обов'язкового місячного платежу. Порядок проведення обов'язкових місячних платежів визначений безпосередньо у розділі 4 кредитного договору, а не у додатку №1 до кредитного договору. Щодо додатку № 2 Графіку щомісячних платежів до кредитного договору, то його взагалі не існує, сторони не укладали жодного додатку № 2 до Кредитного договору №06/2429К-07 від 02 липня 2007 року, а тому посилання позивача є безпідставні.

За клопотанням представника відповідача судом неодноразово було витребувано у ПАТ «Універсал Банк» розгорнутий розрахунок заборгованості складений відповідно до умов кредитного договору №06/2429К-07 від 02 липня 2007 року, але позивачем не надано розрахунку про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором відповідно до його умов. З розрахунків заборгованості, які були надані позивачем не вбачається можливим встановити суму заборгованості, оскільки вони складені з порушенням умов кредитного договору.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Статтями 1 ЦПК України регламентовано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, представником позивачем на виконання вимог статті 60 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження обставин викладених в позовній заяві, а саме: неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, наявності заборгованості за кредитним договором.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

З положень ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі - КЗПЛ), слідує, що кожен має право на … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, …, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...

Статтею 13 КЗПЛ визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

В свою чергу, суд враховує практику ЄСПЛ в частині законності дій відповідача та вважає висловлені у судовому засіданні доводи представника позивача такими, що мають сумнівну основу, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають в зв'язку з недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 215, 218, 236, 526, 536, 638, 1050, 1054, 1055 ЦК України,ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В позові Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя