Провадження № 2/403/5579
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого - судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі -
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа – Приватне
підприємство «Енергодаррембуд», про
розділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду із вказаним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог, з
урахуванням уточнень, позивачка
посилається на те, що 29.02.1981 року між нею
та відповідачем було зареєстровано
шлюб, який був розірваний 24.11.2009 року.
Від шлюбу вони мають синів – Сергія,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
Івана, ІНФОРМАЦІЯ_3. За час спільного
подружнього життя ними було придбано:
квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську,
загальною площею 45,4 кв.м., житловою
площею 27,4 кв.м., вартістю 280 000.00 грн.;
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 48,8 кв.м., житловою
площею 27,6 кв.м., вартістю 320 000.00 грн.;
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартістю
280 000.00 грн.; приватне підприємство
«Енергодаррембуд», вартістю 320 000.00 грн.;
автомобіль «Оpel Vectra», державний
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 40 000.00
грн.; автомобіль «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2. вартістю 160 000,00
грн.           Все вказане майно
оформлене на відповідача, угода про
спосіб розподілу спільного майна та
виділу її частки з нього між ними не
досягнута, порядок користування
квартирами та автомобілями
встановлений в інтересах відповідача,
який користується всім спільним
майном, будь-яка компенсація вартості
майна їй не надавалася, з чим вона не
згодна, оскільки має право на ? частину
спільного майна подружжя.

Позивач просить визнати за
нею право власності на ? частину
квартири №42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську,
встановити порядок користування
квартирою, виділивши їй у користування
кімнату літ.7, площею 17,0 кв.м., лоджію
літ. І, площею 2,1 кв.м.; відповідачу
виділити у користування кімнату літ.6,
площею 10,4 кв.м., у спільне користування
виділити коридор літ.1, площею 4,7 кв.м.,
кухню літ.5, площею 7,6 кв.м., туалет літ.1,
2, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату літ.3,
площею 2,1 кв.м. кладову літ.2, площею 0,3
кв.м.

Позивач також просить
визнати за нею право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, встановивши
порядок користування квартирою,
виділивши їй у користування: кімнату
літ.5, площею 15,1 кв.м., балкон літ.І,
площею 1,0 кв.м.; у користування
відповідача виділити:кімнату літ.6
площею 12,5 кв.м., лоджію літ.ІІ площею 1,4
кв.м., у спільне користування виділити:
коридор літ.1 площею 7,7 кв.м., кухню літ.4,
площею 7,2 кв.м., ванну кімнату літ.2,
площею 2,7 кв.м., туалет літ.3, площею 1,2
кв.м.; визнати за нею право власності на
? частину автомобіля «Оpel Vectra»,
державний номерний знак НОМЕР_1, та
автомобіля «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2, на ? частину
квартири АДРЕСА_2; визнати за нею
майнове право на Приватне підприємство
«Енергодаррембуд» і доходи від його
діяльності стягнути на її користь
прибуток від діяльності підприємства у
розмірі 180 000,00 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного
суду м.Дніпропетровська від 15.05.2014 року
за заявою позивачки позовна заяві в
частині позовних вимог про визнання
права власності на ? частину квартири
АДРЕСА_3, встановлення порядку
користування квартирою та про визнання
майнового права на Приватне
підприємство «Енергодаррембуд» і
доходи від діяльності підприємства,
стягнення прибутку від діяльності
підприємства – залишені без розгляду.

В судовому засіданні позивач з
представником, посилаючись на
обставини, викладені в позові та в
уточнені до нього, позовні вимоги
підтримали.

В судовому засіданні відповідач з
представником позовні вимоги не
визнали, посилаючись на те, що
автомобіль «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2, не є спільним
майном подружжя, оскільки був
придбаний, коли вони з позивачкою вже
припинили шлюбні відносини, та за
гроші, які відповідач позичив у брата.
Також відповідач з представником
заперечували проти вказаного
позивачкою порядку розділу квартир,
посилаючись на те, що при їх покупці
вони вибирали квартири кожний для себе
і квартира АДРЕСА_1 покупалася для
проживання саме відповідача, в якій він
наразі проживає з новою сім»єю, зробив
в ній ремонт та вважає, що вона повинна
бути виділена саме йому.

Вислухавши пояснення осіб,
які з»явилися, свідків, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов до
висновку, що заявлені позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60
Сімейного кодексу України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, придбана за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Об»єкти права спільної
сумісної власності подружжя визначені
статтею 61 Сімейного кодексу України.

У відповідності до ч.1 ст.61 Сімейного
Кодексу України об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу
України дружина та чоловік мають
рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного
кодексу України у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
кодексу України розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу
України, дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу.

Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори про поділ
майна подружжя, суди повинні
враховувати, що саме по собі розірвання
шлюбу не припиняє права спільної
сумісної власності на майно, набуте за
час шлюбу. Проте розпорядження таким
майном після розірвання шлюбу
здійснюється колишнім подружжям
виключно за взаємною згодою відповідно
до положень ЦК, оскільки в таких
випадках презумпція згоди одного з
подружжя на укладення другим договорів
з розпорядження майном, що є у спільній
сумісній власності подружжя, вже не
діє.

Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного
Кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 41
Конституції України право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом, і
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Як встановлено в судовому
засіданні, 28.02.1981 року між позивачкою та
відповідачем було зареєстровано шлюб,
що підтверджується Свідоцтвом про
укладення шлюбу серії ІІ-ГС № 364532,
виданим 28.02.1981 року ЗАГСом м.Майлі-Сай
Ошської області Киргизької РСР,
актовий запис № 35.

Від шлюбу сторони мають синів –
Сергія, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, Івана, ІНФОРМАЦІЯ_3.

24.11.2009 року шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 був розірваний, що
підтверджується Свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії 1-ЖС № 065826,
виданим 24.11.2009 року Відділом реєстрації
актів цивільного стану
Енергодарського міського управління
юстиції Запорізької області, актовий
запис № 244.

В період перебування у шлюбі
подружжям ОСОБА_1 було придбано:
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
квартири від 25.01.2008 року - двокімнатну
квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську,
загальною площею 45,4 кв.м., житловою
площею 27,4 кв.м.; відповідно до
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 09.01.2008 року
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 48,8 кв.м., житловою
площею 27,6 кв.м.; 10.07.2004 року був
придбаний автомобіль «Оpel Vectra»,
державний номерний знак НОМЕР_1; 21.10.2008
року був придбаний автомобіль «Hyundai
Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2.

Право власності на все
вищевказане майно зареєстроване за
ОСОБА_2, угода про спосіб розподілу
цього майна та виділу частки з нього
між сторонами не досягнута, як і не
досягнутий порядок користування
майном подружжя, що стало приводом для
звернення позивача до суду із даним
позовом.

Встановлено, що в двокімнатній
квартирі № 42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м. Дніпропетровську
проживає позивачка з сином та його
цивільною дружиною, ця квартира має
загальну площу 45,4 кв.м., житлову площу
27,4 кв.м., складається з: 1-коридор, площею
4,7 кв.м.; 2-кладова, площею 0,3 кв.м.; 3-ванна,
площею 2,1 кв.м.; 4-туалет, площею 1,2 кв.м.;
5-кухня, площею 7,6 кв.м.; 6 – житлова,
площею 10,4 кв.м.; 7 – житлова, площею 17,0
кв.м.; І – лоджія.

В двокімнатній квартирі АДРЕСА_4,
загальною площею 48,8 кв.м., житловою
площею 27,6 кв.м., проживає ОСОБА_2 з
дружиною ОСОБА_4, з якою перебуває у
шлюбі з 27.10.2012 року, та її донькою
ОСОБА_5, які зареєстровані за вказаною
адресою з 08.02.2014 року.

Вказана квартира складається
з:1-коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-ванна,
площею 2,7 кв.м.; 3-туалет, площею 1,2 кв.м.;
4-кухня, площею 7,2 кв.м., 5-житлова, площею
15,1 кв.м.; 6-житлова, площею 12,5 кв.м.;
І-балкон, площею 1,0 кв.м., ІІ-лоджа,
площею 1,4 кв.м.

За домовленістю сторін автомобіль
«Оpel Vectra», державний номерний знак
НОМЕР_1, переданий позивачем в
користування сина сторін ОСОБА_3, що
підтверджено сторонами в судовому
засіданні.

Автомобіль «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2, перебуває у
користуванні ОСОБА_2

В обґрунтування своїх заперечень
проти позовних вимог позивача
відповідач з представником посилалися
на те, що автомобіль «Hyundai Tucson»,
державний номерний знак НОМЕР_2, був
придбаний відповідачем 21.10.2008 року і
відповідачка не має ніякого відношення
до нього, оскільки вони перестали вести
спільне господарство приблизно з липня
2007 року, а з вересня 2007 року він
проживає однією сім»єю з ОСОБА_6, з якою
в подальшому зареєстрував шлюб. За
твердженням відповідача зазначений
автомобіль є спільним майном, набутим
ним за час спільного проживання з
ОСОБА_7 та за гроші, які він взяв у борг у
ОСОБА_3

На підтвердження пояснень відповідача
в судовому засіданні надали свідчення
свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 та ОСОБА_9,
ОСОБА_10

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
пояснив, що в лютому 2008 року його брат
ОСОБА_2, який на той час проживав з новою
дружиною, взяв у нього в борг на покупку
автомобіля грошові кошти у розмірі
125000,00 грн., про що написав йому розписку.
Через два роки він почав з ним
розраховуватися, в грудні 2013 року він
повернув йому останні 3000,00 грн. в
рахунок погашення боргу. Йому відомо,
що в кінці 2007 року ОСОБА_2 вже
зустрічався з ОСОБА_6 та не жив з ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що зустрічатися з ОСОБА_2 вони
почали з листопада 2006 року, а з
червня-серпня 2007 року вони разом з
ОСОБА_2 проживали разом в ІНФОРМАЦІЯ_4,
вели сумісне господарство, оскільки з
цього часу між ним та його дружиною
ОСОБА_1 були припинені шлюбні
відносини. ОСОБА_1 часто йому
телефонувала та просила віддати їй
автомобіль «Опель», тому ОСОБА_2
вирішив віддати цей автомобіль сину
ОСОБА_11, а собі купив автомобіль «Оpel
Vectra», грошові на покупку якого 29.09.2008
року в сумі 125000,00 грн. він позичив у
ОСОБА_3 З 2011 року вони почали віддавати
борг ОСОБА_3 і в кінці 2013 року віддали
йому останні 3000,00 грн., в зв»язку з чим
він повернув йому розписку. В квартирі
АДРЕСА_5 вона разом з ОСОБА_2 в 2011 році
робили ремонт, купили бойлер.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому
засіданні пояснили, що є сусідами
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, вони вселилися в
квартиру АДРЕСА_6 в 2010 році. Знають, що у
вказаній квартирі вони зробили ремонт.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснив, що є сусідом ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
познайомився з ними в 2008 році, коли вони
робили ремонт в квартирі АДРЕСА_7, в
якій вони зараз проживають.

Разом з цим, в судовому засідання
позивач ОСОБА_1 пояснила, що вона з
ОСОБА_2І припинили ведення спільного
господарства за півроку перед
розірванням з ним шлюбу, тобто в травні
2009 року і до початку 2009 року вона часто
їздила до нього в квартиру по вул.
Курчатова в м.Енергодар Запорізької
області, де він на той час проживав,
прала його речі, готувала їсти, вони
вели спільне господарство.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього
Кодексу доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наданих у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Зважаючи на наведені обставини
та вказані положення
цивільно-процесуального
законодавства, суд розглядає справу на
підставі наявних у справі доказів.

Суд, вважає, що відповідачем не надано
достатніх доказів того, що автомобіль
«Hyundai Tucson», державний номерний знак
НОМЕР_2, не є спільним майном подружжя,
оскільки свідок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
свідчили на користь відповідача щодо
часу припинення ним подружніх відносин
з позивачкою та щодо походження
грошових коштів, за які був придбаний
вказаний автомобіль, є відповідно його
братом та дружиною, тобто
заінтересованими на користь
відповідача особами.

Крім того, на підтвердження своїх
заперечень проти позову відповідачем
була надана копія розписки від 20.09.2008
року, відповідно до тексту якої він
взяв в борг 125 000,00 грн. у свого брата
ОСОБА_3 для придбання автомобіля, які
зобов»язався повернути до 30.12.2013 року.

Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК
України особи, які беруть участь у
справі, для підтвердження своїх
заперечень зобов»язані подати усі
наявні у них докази до або під час
попереднього судового засідання, а
якщо попереднє судове засідання у
справі не проводиться – до початку
розгляду справи по суті. Згідно до ч.3
цієї статті особи, які беруть участь у
справі, зобов»язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права і
виконувати процесуальні обов»язки.

Зазначена розписка була надана
відповідачем суду лише 15.02.2014 року
майже в кінці судового розгляду справи,
про неї як про доказ своїх заперечень
він суд не повідомляв під час
попереднього засідання, ні перед
початком судового розгляду, крім того,
в письмових запереченнях від 09.09.2013
року, наданих суду, він зазначає, що цей
автомобіль є спільним майном, набутим
за час його проживання з ОСОБА_7,
доказів чого не надав, а відтак, суд
вважає цю розписку неналежним доказом.
Із наведених обставин суд вважає
необґрунтованими доводи відповідача
про те, що цю розписку він раніше не міг
надати суду, оскільки її йому віддав
ОСОБА_12 після того, як він в грудні 2013
року повернув йому останню суму боргу.

З огляду на вище встановлені
обставини, суд вважає, що відповідачем
не надано належних та допустимих
доказів того, що автомобіль «Hyundai Tucson»,
державний номерний знак НОМЕР_2, був
придбаний ним за гроші, які він позичив
у брата, та які не були сумісними з
позивачкою грошима, і тому цей
автомобіль не може бути спільним
майном подружжя.

Тому суд вважає, що квартира №42 корпус
№ 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в
м.Дніпропетровську, квартира АДРЕСА_1,
автомобіль «Оpel Vectra», державний
номерний знак НОМЕР_1; автомобіль «Hyundai
Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2,
які були придбані в період перебування
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі, є спільним
майном подружжя, а тому воно підлягає
розподілу між ними, при цьому, виходячи
з вищенаведених вимог закону, їх частки
в цьому спірному майні є рівними.

Разом з цим, суд вважає необхідним
поділити вказане майно подружжя між
сторонами у справі слідуючим чином:
визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську та
автомобіль «Оpel Vectra», державний
номерний знак НОМЕР_1; залишити у
власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та
автомобіль «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2.

При розділі спільного
спірного майна подружжя бере до уваги
те, що ОСОБА_1 не спростовано те, що
кожна із спірних квартир придбавалася
подружжям для кожного з них та за їх
згодою і за домовленістю між ними
ОСОБА_1 проживає в квартирі № 42 корпус
№ 3 у будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в м.
Дніпропетровську, а в квартирі АДРЕСА_4
проживає відповідач. Ці квартири майже
однакові за розміром загальної та
житлової площі, кількістю кімнат та
допоміжних приміщень, поверховістю
розташування. В судовому засіданні
встановлено, що після придбання цих
квартир в квартирі, де живе ОСОБА_1, нею
ремонт не здійснювався, а в квартирі,
яку займає ОСОБА_2, ним разом з дружиною
ОСОБА_4 здійснені ремонтні роботи та
облаштування квартири, на що ними
понесені відповідні витрати, що
підтверджено доказами. Разом з цим, з
урахуванням встановлених обставин
ОСОБА_1 не надано суду належних та
допустимих доказів необхідності
розділення спірних квартир саме
вказаним нею способом та визначення
при цьому того порядку користування
цими квартирами, як зазначено
позивачем у позові. Доводи ОСОБА_1 в
суді про те, що в квартирі №42 з нею
проживає син з дружиною, не можуть бути
підставою для задоволення заявлених
нею вимог.

Вирішуючи питання про залишення у
власності відповідача автомобілю «Hyundai
Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2,
суд виходить з того, що цей автомобіль
перебуває у його постійному
користуванні. Автомобіль «Оpel Vectra»,
державний номерний знак НОМЕР_1,
виділяється у власність позивачки, що
відповідає раніше досягнутих
домовленістей між подружжям.

Зважаючи на вказаний судом
порядок розділу майна подружжя, суд
вважає, що позовні вимоги позивачки
про визначення порядку користування
квартирами задоволенню не підлягають.

В позовній заяві та в судовому
засіданні позивачка оцінила спільне
майно подружжя слідуючим чином:
квартиру №42 корпус № 3 у будинку № 22 на
ж/м Тополя-2 в м.Дніпропетровську в 280
000.00 грн., квартиру АДРЕСА_1 в 320 000.00 грн.;
автомобіль «Оpel Vectra», державний
номерний знак НОМЕР_1, - в 40 000.00 грн.;
автомобіль «Hyundai Tucson», державний
номерний знак НОМЕР_2, - в 160 000,00 грн.

В судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти
вказаної позивачкою вартості спірного
вищезазначеного майна, погодився з нею,
будь-якого клопотання про призначення
судової товарознавчої експертизи для
визначення вартості спірного майна на
час розгляду справи ніхто із сторін в
судовому засіданні не заявив, тому
відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами, у даному
випадку щодо вартості спірного майна,
не підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Тому суд вважає за необхідне
в якості відшкодування грошової
компенсації перевищення вартості
майна, яке залишилося у власності
ОСОБА_2, стягнути з нього на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію у
загальному розмірі 160 000,00 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК
України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню понесені нею
витрати по справі - сплачений судовий
збір у сумі 3 219,00 грн.

Разом з цим, не підлягають
задоволенню вимоги позивачки про
стягнення з відповідача понесених нею
витрат на правову допомогу з боку її
представника ОСОБА_13 у розмірі 5000,00
грн., оскільки нею не надано доказів
того, за яку саме правову допомогу
сплачена нею ця сума, в якому обсязі при
цьому виконувалися ці послуги
представником.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И
В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 –
задовольнити частково.

Розділити майно, що є об»єктом
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності на квартиру №42 корпус № 3 у
будинку № 22 на ж/м Тополя-2 в
м.Дніпропетровську та автомобіль «Оpel
Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1.

Залишити у власності ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль «Hyundai
Tucson», державний номерний знак НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі
160 000,00 грн., понесені витрати по справі
– сплачений судовий збір у сумі 3 219,00
грн., а всього 163 219,00 грн.

Відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позовних вимог про
встановлення порядку користування
квартирами та стягнення понесених
витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня його проголошення.

Суддя

Т.О. Кудрявцева