УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О., суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Наумчука М.І.,Остапчука Д.О.,розглянувши
у судовому засіданні справу за позовом
Четвертого воєнізованого
гірничорятувального загону ДВГРС
України до ОСОБА_7, третя особа -
начальник Артемівського РВ у м.
Луганську УДМС України в Луганській
області Фаустов О.С., про примусове
виселення і зняття з реєстраційного
обліку з службового приміщення, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Апеляційного суду Луганської області
від 10 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року Четвертий
воєнізований гірничорятувальний загін
ДВГРС України звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що відповідач перебував з позивачем
у трудових відносинах з 09 серпня 2008
року по 10 жовтня 2011 року, займаючи
посаду командиру загону. На підставі
рішення спільного засідання
командування та житлово-побутової
комісії Четвертого ВГРЗ, протокол № 1
від 15 лютого 2010 року, рішення виконкому
№ 69 від 16 березня 2010 року ОСОБА_7 було
надано квартиру АДРЕСА_2 по службовому
ордеру № 004829 від 18 березня 2010 року
відповідач був заселений до зазначеної
квартири.

Після звільнення, ОСОБА_7 квартиру в
добровільному порядку не звільнив, у
зв'язку з чим позивач просив суд
примусово виселити відповідача із
службової квартири за адресою: АДРЕСА_2
без надання іншого житлового
приміщення.

Рішенням Артемівського районного суду
міста Луганська від 19 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 10 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове, яким позов задоволено.
Виселено ОСОБА_7 зі службової квартири
за адресою: АДРЕСА_2, без надання іншого
житлового приміщення та знято його з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Луганської області
від 10 вересня 2013 року, із залишенням в
силі рішення Артемівського районного
суду міста Луганська від 19 липня 2013
року, мотивуючи свої вимоги порушенням
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_7 вселився в спірну
службову квартиру в законному порядку,
останній працював в ДВГРС з вересня 1998
року по 10 жовтня 2011 року, тобто більше 10
років, в 4 ВГРЗ був направлений
Центральним штабом ДВГРС, де по умовам
контракту йому була надана спірна
службова квартира.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про задоволення позову, апеляційний
суд виходив з того, що службове житло
було надано відповідачу Четвертим
воєнізованим гірничорятувальним
загоном, яке є самостійною юридичною
особою, у трудових відносинах з яким
відповідач знаходився менш ніж 10 років.

Судами встановлено, що відповідно до
контракту № 299 від 08 серпня 2008 року
укладеного між ЦШ ДВГРС (Роботодавець)
та ОСОБА_7 (Керівник), останнього
призначено виконуючим обов'язки
командира Четвертого воєнізованого
гірничорятувального загону ДВГРС
України. Пунктом 20 зазначеного
контракту передбачено, що керівникові
надаються соціально-побутові пільги,
зокрема, забезпечення службовим жилим
приміщенням на пільгових умовах згідно
законодавства.

Наказом начальника Центрального штаба
ДВГРС від 08 серпня 2008 року № 82-к ОСОБА_7,
згідно вищезазначеного контракту,
призначено на посаду виконуючого
обов'язки командира 4 ВГРЗ.

Згідно наказу начальника Центрального
штаба ДВГРС № 125-к від 14 жовтня 2008 року
ОСОБА_7, за погодженням з Міністерством
вугілля та промисловості України
№889/01/01-03 та на підставі контракту № 299
від 08 серпня 2008 року, призначено на
посаду командира 4 ВГРЗ.

На підставі рішення виконкому № 69 від 16
березня 2010 року ОСОБА_7 було видано
службовий ордер на житлове приміщення
№ 004829 на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до наказу начальника
Центрального штаба ДВГРС № 168-к
від 10 жовтня 2011 року ОСОБА_7 звільнено з
займаної посади та достроково
розірвано контракт на підставі ст. 36
КЗпП України.

Статтею 124 ЖК України передбачено, що
робітники і службовці, що припинили
трудові відносини з підприємством,
установою, організацією, а також
громадяни, які виключені з членів
колгоспу або вийшли з колгоспу за
власним бажанням, підлягають виселенню
з службового жилого приміщення з усіма
особами, які з ними проживають, без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 125 ЖК України без
надання іншого жилого приміщення у
випадках, зазначених у статті 124 цього
Кодексу, не може бути виселено, зокрема,
осіб, які пропрацювали на підприємстві,
в установі, організації, що надали їм
службове жиле приміщення, не менш як
десять років.

Враховуючи наведене колегія суддів
вважає, що суд апеляційної інстанції
дійшов вірного висновку про
задоволення позову, оскільки службове
житло було надано відповідачу саме
Четвертим воєнізованим
гірничорятувальним загоном ДВГРС
України, у трудових відносинах з яким
останній перебував менше 10 років.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали
справи та зміст оскаржуваних судових
рішень, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Луганської
області від 10 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова О.В. Кадєтова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук