Номер провадження: 22-ц/785/5099/14
Головуючий у першій інстанції Мазун І.
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до комунального підприємства КП
ЖСК «Черемушки» про визначення права
користування житловим приміщенням
(кімнатою у гуртожитку) за апеляційною
скаргою представника комунального
підприємства КП ЖСК «Черемушки» на
заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 22 січня 2014
року, -

встановила:

У листопаді 2013 року позивач звернувся в
суд з позовом до відповідача про
визнання права користування жилим
приміщенням (кімнатою у гуртожитку).

В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилався на те,
що з 1994 року він зі своїм батьком ОСОБА_3
проживали в гуртожитку по АДРЕСА_1. З
початку вони займали кімнату за НОМЕР_1
площею 9,1 кв.м., а потім з дозволу
відповідача в особі начальника
Одеського будівельно-монтажного
експлуатаційного управління №1 служби
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд Державного підприємства
«Одеська залізниця», зайняли ще
кімнату за НОМЕР_2 площею 12,0 кв.м. у тому
ж гуртожитку.

З того часу позивач з
батьком сплачували комунальні послуги
за ці дві кімнати. зробили ремонт,
змінили вікна та радіатори. Обліковий
рахунок на кімнату за НОМЕР_2 був
відкритий на батька позивача ОСОБА_3,
який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

На теперішній час позивач
продовжує проживати у цих кімнатах.
Сплачує комунальні послуги та
необхідні витрати по утриманню них.

Нещодавно до позивача
прийшов чоловік який представився
працівником ДП «Одеська залізниця» і
попередив її про те, що вона, найближчим
часом повинна звільнити кімнату за
НОМЕР_2 у гуртожитку за АДРЕСА_1, так як
позивач там не зареєстрована і
проживає там незаконно.

Дозволу відповідача та
ордера на заселення кімнати під НОМЕР_2,
який видавався батькові позивача
ОСОБА_3 у позивача не збереглися, але
довідки за № 69 від 16.05.2012 року та за № 286
від 15.08.2013 року, видані Одеським
будівельно-монтажним експлуатаційним
управлінням №1 служби
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд Державного підприємства
«Одеська залізниця», підтверджують той
факт, що вони з 1994 року займають кімнату
під НОМЕР_2 та сплачують за неї
комунальні послуги.

Посилаючись на
вищевикладене, позивач просив визнати
за нею право користування жилим
приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 та
зобов'язати Державне підприємство
«Одеська залізниця» укласти з
позивачем договір найму житлової площу
на кімнату АДРЕСА_1.

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 22 січня 2014 року позов
задоволений.

Не погодившись з рішенням суду
представник комунального підприємства
ЖСК «Черемушки» подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції посилався на те, що З довідки
про склад сім`ї та реєстрацію від 16.05.2012
року, вбачається, що в кімнаті за
АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 та оплачує
комунальні послуги с 1994 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЖК
України, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

Статтею 47 Конституції України
встановлено кожен має право на житло.
Держава створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду. Громадянам, які
потребують соціального захисту, житло
надається державою та органами
місцевого самоврядування безоплатно
або за доступну для них плату
відповідно до закону. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

У п. 9 Пленуму Верховного Суду
України "Про деякі питання, що
виникають в практиці застосування
судами Житлового кодексу України" від 12
квітня 1985 року із змінами, внесеними
згідно з Постановами Пленуму
Верховного Суду України №2 від 10.03.1989р.,
№13 від 25.12.1992р. та №15 від 25.05.1998р.
роз'яснено, що вирішуючи спори про
право користування жилим приміщенням
осіб, які вселилися до наймача, суд
повинен з'ясувати, чи дотриманий
встановлений порядок при їх вселенні,
зокрема: чи була письмова згода на це
всіх членів сім'ї наймача, чи приписані
вони в даному жилому приміщенні, чи
було це приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням. При цьому, як
роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.15 постанови від 1 листопада
1996 р. N 9 (v0009700-96) "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя", наявність чи відсутність
прописки сама по собі не може бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Однак відсутність письмової
згоди членів сім'ї наймача на вселення
сама по собі не свідчить про те, що
особи, які вселилися, не набули права
користування жилим приміщенням,
якщо за обставинами справи безспірно
встановлено, що вони висловлювали таку
згоду.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу задоволення позовних
вимог.

Як зазначила позивачка у
позовній заяві, вона виконує всі
зобов`язання для наймачів житлового
приміщення, утримує приміщення,
здійснює поточний ремонт, споживає та
оплачує житлово-комунальні послуги, що
підтверджується копіями квитанцій про
сплату, які є в матеріалах справи.

За таких обставин суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції колегія не погоджується.

Відповідно Ч.2 ст. 128, ст. 129 ЖК України,
пп. 9, 10 Примірного положення про
гуртожитки жила площа у гуртожитку
надається за спільним рішенням
адміністрації підприємства, установи,
організації чи органу кооперативної
або іншої громадської організації та
відповідного профспілкового комітету.
На підставі рішення про надання
житлової площі в гуртожитку
адміністрація підприємства, установи,
організації видає громадянинові
спеціальний ордер, який є єдиною
підставою для вселення на дану жилу
площу.

Спільного рішення адміністрації та
профспілкового комітету про надання
позивачу житлової площі - кімнати
АДРЕСА_1 не приймалося. Спеціальний
ордер адміністрацією Державного
підприємства «Одеська залізниця» на
вселення позивача в кімнату АДРЕСА_1 не
видавався.

На підставі наведеного колегія вважає,
що у суду першої інстанції не було
достатніх підстав для задоволення
позову, в зв'язку з чим колегія скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове рішення про відмову в
задоволенні заявлених позивачем
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 2, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
комунального підприємства КП ЖСК
«Черемушки» задовольнити частково.
Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 22 січня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 до
комунального підприємства КП ЖСК
«Черемушки» про визначення права
користування житловим приміщенням
(кімнатою у гуртожитку)

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржено до суду касаційної інстанції
на протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша