АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/189/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1575/14
Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В.
Доповідач Лобов О. А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду
м.Полтави від 07 квітня 2014 року по
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення боргу з урахуванням штрафу,
збитку за індексом інфляції, 3 % річних

Колегія суддів, заслухавши
доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_2
звернулась до суду із вказаним позовом,
просила з урахуванням заяви про
залишення без розгляду частини
позовних вимог та уточнень ухвалити
рішення, яким стягнути з відповідача на
її користь суму боргу в розмірі 5 528
грн. 25 коп., штраф в розмірі 45 045 грн., 74, 98
грн. 3% річних, індекс інфляції 252,86 грн., 7
509,01 грн. судових витрат.

Обгрунтовувала вимоги тим, що 06
жовтня 2013 року між сторонами укладений
договір № 001178 про надання комплексу
послуг щодо набуття права власності на
нерухоме майно. На виконання умов
даної угоди, укладена угода про
завдаток, де визначено строк
оформлення договору купівлі-продажу
майна до 20 грудня 2013 року. У
послідуючому цей строк був продовжений
до 23 грудня 2013 року. Позивачем повністю
виконані умови договору, проте
відповідачем частково проведена
оплата у розмірі 5 733 грн., залишок
складає 5 528 грн. 25 коп. Умовами договору
передбачено, що в разі несплати у
встановлений строк винагороди,
нараховується штраф у сумі , що в
чотири рази більша від початкової.

Рішенням Київського
районного суду м.Полтави від 07 квітня
2014 року позов задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 суму боргу з
нарахованим індексом інфляції та 3 %
річних в розмірі 5 576 грн. 94 коп., 1 500
грн. штрафу, судові витрати у розмірі
243 грн. 60 коп., а всього 7 320 грн. 54 коп. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначила, що
висновок суду про укладення між
сторонами договору є хибним та не
відповідає фактичним обставинам і
наданим у справу доказам. Окрім того,
матеріалами справи підтверджується, що
відповідач сплатив повну суму вартості
наданих послуг у розмірі 2,5% від
вартості придбаного нерухомого майна.

ОСОБА_2 в апеляціній скарзі,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального і матеріального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог
апеляційної скарги зазначила, що
висновок суду першої інстанції про
зменшення неустойки не є обґрунтованим
та суперечить приписам ст..551 ЦК
України. Судом не встановлено факту
неналежного виконання зі сторони
позивача своїх зобов"язань за
укладенними угодами з відповідачем.
Окрім того, суд неправильно вирішив
питання щодо судових витрат у частині
відшкодування витрат на правову
допомогу.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дійшла висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково з наступних
підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4 ЦПК
України за результатами розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове по суті
заявлених вимог в разі неправильного
застосування судом матеріального
права.

Судом першої інстанції встановлено, що
16 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1
укладений договір №001178 про надання
комплексу послуг щодо набуття у
власність нерухомого майна. Згідно
укладеної угоди ОСОБА_1 зобов'язалася
оплатити надані ОСОБА_2 послуги у
розмірі 2,5% від ринкової вартості
об'єкту нерухомості, який буде обраний
нею, але не менше 4 000 грн.

ОСОБА_2 свої зобов'язання виконала -
підшукала для ОСОБА_1 садибу АДРЕСА_1.

29 жовтня 2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_1 і
ОСОБА_4 (власником садиби АДРЕСА_1)
укладений договір завдатку, згідно
умов якого з метою забезпечення
належного виконання зобов'язань
покупця ОСОБА_1 передала ОСОБА_4
завдаток у сумі 1 000 доларів США.
Вартість садиби АДРЕСА_1 покупець і
продавець визначили у сумі 450 450 грн., що
еквівалентно 55 000 доларів США. Всього
виконавцю - ОСОБА_2 підлягали до сплати
11 261 грн. 25 коп., з яких 5 733 грн. - під час
укладення договору завдатку, а решта 5
528 грн. 25 коп. - під час підписання
договору купівлі-продажу садиби.

Згідно акту приймання-здачі від 29
жовтня 2013 року роботи за договором
№001178 від 16 жовтня 2013 року з надання
комплексу послуг щодо набуття у
власність нерухомості виконані, ОСОБА_1
сплатила ОСОБА_2 частину обумовленої
вартості послуг у сумі 5 733 грн.

19 грудня 2013 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4
укладений договір купівлі-продажу
садиби АДРЕСА_1. У подальшому ОСОБА_1 не
сплатила ОСОБА_2 залишок винагороди у
раніше обумовленому розмірі.

Встановивши наведені обставини, суд
першої інстанції з дотриманням вимог
процесуального закону правомірно
визнав доведеним належними і
допустимими доказами факт укладення
між сторонами договору з надання
послуг та неналежного виконання
відповідачем своїх договірних
зобов'язань.

Заперечуючи в апеляційній скарзі проти
факту укладення договору з надання
послуг, відповідачка разом з тим по
суті визнає обставини його укладення,
її доводи зводяться до критики
«чесності і порядності агенції
нерухомості», проте належних і
допустимих доказів щодо виконання у
повному обсязі зобов'язання зі сплати
вартості отриманих послуг
відповідачкою суду не надано.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2, колегія суддів виходить з
наступного.

Положенням ч.3 ст.551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Зазначена норма
матеріального права передбачає
зменшення розміру неустойки при
наявності двох умов, які не
взаємопов'язані між собою. Ухвалюючи
рішення про зменшення розміру
неустойки (штрафу), передбаченої п.3.5
договору №001178 від 16 жовтня 2013 року, суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що її розмір значно перевищує
недоплачену суму винагороди за надані
послуги. Посилання в апеляційній
скарзі на те, що розмір неустойки може
бути зменшений судом за одночасної
наявності обох умов, перелічених у ч.3
ст.551 ЦК України, ґрунтується на
помилковому тлумаченні закону.

Відмовляючи у задоволенні вимоги
позивачки про відшкодування витрат на
правову допомогу, суд першої інстанції
послався на відсутність розрахунку
суми понесених позивачкою витрат.

З таким висновком колегія суддів
погодитися не може з огляду на
наступне.

За змістом п.2 ч.3 ст.79, ст..84, ст..88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, підлягають
компенсації за рахунок іншої сторони
витрати з надання правової допомоги,
граничний розмір яких встановлюється
законом.

Згідно ст..1 ЗУ «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах» граничний розмір такої
компенсації не може перевищувати 40%
встановленої законом мінімальної
місячної заробітної плати за годину
участі особи, яка надавала правову
допомогу, у судовому засіданні, під час
вчинення окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді.

Інших критеріїв для визначення розміру
вартості правової допомоги законом не
встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що 24
грудня 2013 року між ОСОБА_2 і адвокатом
ОСОБА_5 укладений договір про надання
правової допомоги у справі про
стягнення заборгованості з ОСОБА_1
(а.с.31-32). Адвокат ОСОБА_5 згідно журналів
судових засідань (а.с.75,97,112-116,136-139)
приймав участь у судових засіданнях
загальною тривалістю 4 год. 30 хв. Інших
дій з надання правової допомоги,
передбачених законом (окремі
процесуальні дії поза судовим
засіданням, ознайомлення з матеріалами
справи в суді) адвокат не вчиняв.

Розмір мінімальної заробітної плати у
2014 році становив 1 218 грн., а 40% - 487 грн. 20
коп.

Таким чином, на користь ОСОБА_2
підлягають компенсації витрати на
правову допомогу у розмірі: 4,5 х 487,2 = 2 192
грн. 40 коп.

Враховуючи наведене, рішення суду
першої інстанції у частині вирішення
питання про компенсацію витрат на
правову допомогу слід скасувати та
ухвалити нове, яким вимогу
задовольнити частково.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4,
ст.316, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду
м.Полтави від 07 квітня 2014 року у
частині вирішення питання про
компенсацію витрат на правову допомогу
скасувати, ухваливши у цій частині нове
рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 192
грн. 40 коп. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення Київського
районного суду м.Полтави від 07 квітня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий
О.А.Лобов

Судді:

В.М.Петренко

В.І.Акопян

З оригіналом згідно

Суддя
О.А.Лобов