11.04.2014 Справа № 756/4245/14-ц
Справа пр. № 2/756/2535/14
ун. № 756/4245/14-ц
У Х В А Л А

11 квітня 2014 року
м.
Київ

Суддя Оболонського районного
суду міста Києва Андрейчук Т.В.,
вирішуючи питання про відкриття
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_3, про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
виселення, -

в с
т а н о в и в :

Позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_3, про усунення перешкод в
користуванні квартирою та виселення
ухвалою судді Оболонського районного
суду м. Києва Андрейчука Т.В. від 01
квітня 2014 року була залишена без руху у
відповідності до ст.121 ЦПК України,
оскільки позивачем не дотримано вимог
ст.119 ЦПК України, а саме: позивач
просить суд усунути перешкоди у
здійсненні нею права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1.
Однак, у позовній заяві ОСОБА_1 відсутнє
посилання на докази на підтвердження
того, що їй чиняться відповідачем
перешкоди у користуванні
вищезазначеною квартирою (наприклад,
докази звернення до органів внутрішніх
справ з письмовими заявами про те, що
позивачеві чиняться перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою). Крім того,
ОСОБА_1 в прохальній частині позовної
заяви просить суд усунути перешкоди у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.
Проте, позивачем не зазначено
посилання на норми законодавства, які
передбачають порядок виселення особи з
жилого приміщення, та не вказано, на
яких підставах має бути здійснено
виселення відповідача з квартири.

Позивачеві суддею був
наданий строк на усунення недоліків у
термін до 10 квітня 2014 року, але не
пізніше п'яти днів з дня отримання нею
даної ухвали.

Ухвалу про залишення її
позовної заяви без руху ОСОБА_1
отримала 05 квітня 2014 року.

07 квітня 2014 року позивачем
подано до суду заяву на виконання
ухвали про залишення позову без руху
від 01 квітня 2014 року. Однак ОСОБА_1 не
виконані вимоги ст.ст.119,120 ЦПК України,
про усунення недоліків. Зокрема,
позивачем не зазначено посилання на
докази на підтвердження того, що їй
чиняться відповідачем перешкоди у
користуванні вищезазначеною квартирою
(наприклад, докази звернення до органів
внутрішніх справ з письмовими заявами
про те, що позивачеві чиняться
перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою).

Відповідно до ст.98 ЖК УРСР
наймач жилого приміщення та члени його
сім'ї, які проживають разом з ним,
можуть за взаємною згодою дозволити
тимчасове проживання в жилому
приміщенні, що є в їх користуванні,
інших осіб без стягнення плати за
користування приміщенням (тимчасових
жильців), в тому числі опікуна чи
піклувальника, який не є членом сім'ї
наймача. Тимчасові жильці на вимогу
наймача або членів сім'ї, які
проживають разом з ним, зобов'язані
негайно звільнити приміщення, а в разі
відмовлення - підлягають виселенню в
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення. Згідно з ч.1 ст.99 ЖК
УРСР піднаймачі і тимчасові жильці
самостійного права на займане жиле
приміщення не набувають незалежно від
тривалості проживання.

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві
керується ст.ст.98,99 ЖК УРСР та зазначає,
що відповідач є тимчасовим жильцем.
Однак, з доданої до матеріалів позовної
заяви копії свідоцтва про право
власності на житло вбачається, що
квартира АДРЕСА_1 приватизована згідно
з Законом України "Про приватизацію
державного житлового фонду" та
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Відповідач ОСОБА_2 є
чоловіком ОСОБА_3, та відповідно членом
її сім'ї, а не тимчасовим жильцем.
Згідно з ч.1 ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Крім того, ст.157 ЖК УРСР
визначено, що членів сім'ї власника
жилого будинку (квартири) може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Зокрема, у ч.1 ст.116 ЖК УРСР
вказано, якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом з
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи в одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Однак, у позовній заяві
відсутнє посилання на зазначені
правові норми для обгрунтування
позовних вимог.

Крім того, позивач у своїй
позовній заяві вказує, що відповідач
ОСОБА_2 створює умови, неможливі для
спільного проживання, чинить їй
перешкоди у користуванні належною їй
частиною майна. Проте, ОСОБА_1 не
зазначає посилання на докази на
підтвердження даного факту, зокрема,
докази звернення до органів внутрішніх
справ з письмовими заявами про те, що їй
чиняться перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою.

Таким чином, станом на 11
квітня 2014 року вимоги ухвали судді від
01 квітня 2014 року про приведення
позовної заяви у відповідність до
вимог ст.119 ЦПК України ОСОБА_1 виконані
не були.

Згідно з нормою ч.2 ст.121 ЦПК
України, якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк не
виконає вимоги, визначені ст.ст.119,120 ЦПК
України, позовна заява вважається
неподаною та повертається позивачеві.

Зважаючи на вищенаведене,
керуючись ст.121 ЦПК України, суддя, -

у
х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселення вважати
неподаною та повернути позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя

Т.В. Андрейчук