Справа № 159/330/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Логвинюк І.М. Провадження №
22-ц/773/588/14 Категорія: 50 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

при секретарі - Мельничук Т.Ю.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

прокурора - Супрунюк Т.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - орган опіки та
піклування Ковельської районної
державної адміністрації Волинської
області про позбавлення батьківських
прав,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1
на рішення Ковельського
міськрайонного суду від 27 лютого 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду від 27 лютого 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача -
орган опіки та піклування Ковельської
районної державної адміністрації
Волинської області про позбавлення
батьківських - відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду
першої інстанції, ухвалити нове про
задоволення позову. Покликається на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясуванні обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що
відповідач не цікавився навчанням
дочки ОСОБА_4, не відвідує батьківських
зборів. Також, всупереч прийнятого
органом опіки і піклування рішення,
відповідач не піклується про фізичний
і духовний розвиток дітей, їх
навчанням, підготовкою до самостійного
життя, не спілкується з дітьми в обсязі,
необхідному для їх самоусвідомлення,
не надає допомоги. Вважає, що суд першої
інстанції не дослідив спілкування
відповідача з дітьми, а тому прийняв не
правильне рішення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
покликаючись на доводи, викладені в
ній.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3, прокурор Супрунюк Т.А.
апеляційну скаргу заперечили, оскільки
вважають, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Просили
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Судом першої інстанції встановлено, що
підстав, для вжиття крайнього заходу
відносно відповідача ОСОБА_2 про
позбавлення його батьківських прав не
має.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду першої інстанції залишенню без
змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з
14.09.1999 року по 20.12.2013 року сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі.
Від спільного проживання у них
народилося троє дітей, а саме: дочка
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, сини - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Отже, батьком неповнолітніх дітей є
відповідач по справі, ОСОБА_2

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини. Особи
можуть бути позбавлені батьківських
прав лише щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України.

Згідно з пп. 15, 16 роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
березня 2007 року № 3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» (зі змінами)
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін.), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Судом встановлено, що позивач та
неповнолітні діти проживають з жовтня
2012 року окремо від відповідача за
іншою адресою - у помешканні батьків
позивача у АДРЕСА_1. Зареєстровані всі
за адресою АДРЕСА_2

Із наданих суду доказів встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 спілкується із
класним керівником класу, у якому
навчається дочка ОСОБА_4, цікавиться
навчанням, вихованням останньої. Однак,
судом встановлено, що на даний час його
спроби налагодити спілкування із
дочкою не мають успіху з огляду на
відсутність бажання до цього у самої
дитини.

Щодо маленького Олександра, відповідач
в своїх поясненнях вказав, що має намір
брати участь і у його вихованні, однак
син є ще малим і йому потрібна постійна
допомога матері. А оскільки із
позивачем у нього напружені відносини,
тому його участь у вихованні
найменшого сина незначна.

Згідно довідки - розрахунку № 1244 від
02.12.2013 року, виданої відділом
виконавчої служби Ковельського
міськрайонного управління юстиції
Волинської області, на виконанні якої з
18.03.2013 року перебуває виконавчий лист
про стягнення з відповідача на користь
позивача аліментів на утримання трьох
неповнолітніх дітей, зокрема і на
дітей, відносно яких позивач просить
позбавити відповідача батьківських
прав. Станом на 01.02.2014 року існує
заборгованість в сумі - 372 грн. 67 коп.

Згідно висновку органу опіки і
піклування при Ковельській
райдержадміністрації позбавлення
батьківських прав відповідача ОСОБА_2
відносно двох дітей: дочки ОСОБА_4 та
сина ОСОБА_5 є недоцільним (а.с. 49).

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що підстав, для
вжиття крайнього заходу відносно
відповідача ОСОБА_2 про позбавлення
його батьківських прав не має, оскільки
судом не встановлено обставин, що
батько ухиляється від виконання своїх
обов'язків щодо дочки ОСОБА_4 та сина
ОСОБА_5. А отже, суд першої інстанції
повно дослідив матеріали справи,
надані сторонами докази та прийняв
рішення відповідно до вимог
процесуального та матеріального права.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Проте, позивач не надала суду
переконливих доказів в підтвердження
своїх доводів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319, 218
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду від 27 лютого 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: