№ 233/1285/14-ц
11 квітня 2014 року Костянтинівський
міськрайонний суд Донецької області у
головуючого судді
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Луганського національного
агараного університету про
відшкодування збитків,-
17 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Луганського
національного аграрного університету
про відшкодування збитків, в якому
зазначив, що рішенням
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 15 червня 2010 року
його поновлено на роботі у
відокремлений підрозділ
Костянтинівський технікум Луганського
національного аграрного університету.
15 червня 2010 року відповідачеві було
вручено виконавчий лист для негайного
виконання рішення в частині поновлення
його на роботі, але до теперішнього
часу рішення суду не виконано.
Відповідач по справі умисно не виконує
рішення суду та з метою затягування
його виконання звертається із
численними незаконними скаргами до
різних інстанцій. Ухилення відповідача
від виконання рішення суду порушує
гарантоване право позивача на працю,
оскільки в його трудовій книжці
зроблений запис про звільнення з
роботи з 17 грудня 2009 року та відсутній
запис про поновлення на роботі. З вини
Луганського національного аграрного
університету позивачеві завдано
збитків у вигляді не отриманих доходів,
які позивач міг би реально отримати у
випадку, якщо його право на працю не
було б порушено відповідачем. Позивач
ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача
на його користь збитки, завдані
внаслідок невиконання рішення суду у
розмірі 147735грн, виходячи із
середньомісячної заробітної плати
штатних працівників по Донецькій
області.

Під час розгляду справи позивач
уточнив вимоги (а.с.73-74) і просив
стягнути з Луганського національного
аграрного університета на його користь
на підставі ст.22 ЦПК України завдані
внаслідок порушення цивільних прав
збитки в розмірі 149121гривня.

Позивач підтримав заявлені позовні
вимоги, зазначивши, що в даному випадку
правовідносини, які виникли між
сторонами по справі регулюються саме
нормами цивільного, а не трудового
законодавства і він має право саме на
відшкодування упущеної вигоди,
оскільки, не виконавши рішення суду про
його поновлення на роботі, відповідач
не вніс відповідного запису до його
трудової книжки. Наявність запису про
звільнення за п.3 ч.1ст.40КЗпП України
компроментує його і позбавило
можливості працевлаштуватися на
посаду, обрану за власним бажанням.
Зазначив, що у випадку, якщо відповідач
по справі дотримався б вимог закону і
виконав би рішення суду про його
поновлення негайно та вніс до трудової
книжки відповідний запис, він можливо
не став би продовжувати перебувати у
трудових відносинах із ЛНАУ і протягом
часу невиконання рішення суду від 15
червня 2010 року про його поновлення на
роботі він міг би працевлаштуватися на
іншому підприємстві і отримувати
дохід, розмір якого визначив виходячи
із розміру середньої заробітної плати
працівників по Донецькій області. Не
звертався до адміністрації
відповідача з вимогою про внесення
запису про поновлення на роботі, більш
того, просив не вносити відповідний
запис, оскільки вважає, що наказ про
його поновлення не має юридичної сили,
виданий з порушенням діючого
законодавства; конкретизувати на якому
саме підприємстві йому з вини
відповідача було відмовлено у
працевлаштуванні не зміг. Пояснив, що
не може приступити до виконання
посадових обов*язків механіка у зв*язку
з тим, що адміністрація Луганського
національного аграрного університету
не надала йому того самого робочого
місця, яке існувало на момент
звільнення. В теперішній час він
фактично допущений до виконання
обов*язків.

Представник відповідача Іваненко
С.І. позов не визнав і заперечував проти
його задоволення у зв*язку з його
безпідставністю та необґрунтованістю.
Пояснив, що не зважаючи на видання 12
грудня 2012 року Луганським національним
аграрним університетом наказу про
поновлення позивача на роботі на
посаді механіка, останній фактично
відмовляється приступати до виконання
посадових обов*язків, висуваючи
необґрунтовані вимоги про надання
робочого місця механіка, яке існувало
до скорочення посади. В наказі про
прийняття ОСОБА_1 на роботі конкретне
робоче місце визначене не було. В
теперішній час відповідачем створено
робоче місце механіка на території
гаражу, забезпечені всі необхідні
умови для виконання ним посадових
обов*язків. Отже, з боку відповідача
вжито всіх заходів для поновлення
ОСОБА_1 на роботі, але останній цьому
перешкоджає та ухиляється від
поновлення на роботі та виконання
своїх посадових обов*язків. Крім того,
трудову книжку для внесення
відповідних записів позивач
адміністрації не надав; доказів того,
що йому відмовлено у працевлаштуванні
на іншому підприємстві у зв*язку з
відсутністю у трудовій книжці
відповідних записів не представив;
визначена позивачем до відшкодування
сума є необґрунтованою. Оскільки
позивач наполягав на тому, що відносини
між сторонами регулюються нормами ЦК
України щодо відшкодування збитків,
просив застосувати наслідки пропуску
позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін по
справі, дослідивши докази по справі,
суд встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що
ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах
із відповідачем по справі; 17 грудня 2009
року був звільнений із посади механіка
(0,5 ставки) на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП
України за сиситематичне невиконання
без поважних причин обов*язків,
покладених трудовим договром або
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року, яке набрало
законної сили 29 жовтня 2010 року, ОСОБА_1
поновлено на посаді механіка
Відокремленого підрозділу
Костянтинівського технікуму
Луганського національного аграрного
університету (а.с.8).

Позивач не заперечував, що відповідач
сплатив на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 17
грудня 2009 року по 15 червня 2010 року у
розмірі 2766грн 73коп відповідно до
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року.

Відповідачем з метою виконання
зазначеного рішення суду вживалися
заходи щодо отримання роз*яснень з
приводу поновлення ОСОБА_1 на посаді
механіка за умови відсутності цієї
посади у штатному розкладі, що
підтверджується відповідними листами
№ 157 від 06 квітня 2012 року (а.с.77-78), № 424
від 18 грудня 2010 року (а.с.79), 79-5 від 01
лютого 2012 року (а.с.80).

Ухвалою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 липня 2010 року постанову старшого
державного виконавця ВДВС
Костянтинівського МРУЮ про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
відмову в прийнятті виконавчого листа,
виданого 15 червня 2010 року
Костянтинівським міськрайонним судом
Донецької області, скасовано (а.с.9).

16 листопада 2010 року державним
виконавцем ВДВС Костянтинівського
МРУЮ відкрите виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-340/10, виданого 15 червня 2010 року
про примусове виконання рішення суду
про поновлення ОСОБА_1 на посаді
механіка (а.с.21).

Відповідно до ухвали
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 03 грудня 2010 року
(а.с.10) ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні
скарги на постанову про відкриття
виконавчого провадження від 16
листопада 2010 року за виконавчим листом
№ 2-340/10, виданим Костянтинівським
міськрайонним судом Донецької області
про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Згідно ухвали Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 03 грудня 2010 року (а.с.11) ОСОБА_3
відмовлено в задоволенні скарги на
постанову від 22 листопада 2010 року про
накладення штрафу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 листопада 2011
року (а.с.12-14) ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 20 квітня 2011 року (а.с.6-7) залишено без
змін.

Ухвалою Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 26 листопада 2012 року (а.с.51) постанова
старшого державного виконавця ВДВС
Костянтинівського МРУЮ про закінчення
виконавчого провадження ВП № 22640593 від
19 вересня 2012 року скасована; державного
виконавця зобов*язано вчинити всі
необхідні виконавчі дії, передбачені
Законом України «Про виконавче
провадження» щодо виконання
виконавчого листа № 2-340/10, виданого 15
червня 2010 року.

23 квітня 2013 року Апеляційний суд
Донецької області ухвалу
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 24 січня 2013 року
скасував та передав справу за скаргою
ОСОБА_1 на дії державного виконавця на
новий судовий розгляд (а.с.47-48).

Відповідно до ухвали
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 31 травня 2013 року
(а.с.45-46), яка залишена без змін ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 30 жовтня 2013 року (а.с.49-50), визнана
неправомірною та скасована постанова
державного виконавця ВДВС
Костянтинівського МРУЮ від 12 грудня 2012
року про закінчення виконавчого
провадження ВП № 35484941 щодо поновлення
ОСОБА_1 на посаді механіка. Зобов*язано
вчинити дії, передбачені Законом
України «Про виконавче провадження»
щодо виконання виконавчого листа №
2-340/10, виданого 15 червня 2010 року.

16 червня 2010 року ОСОБА_1, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складено акт
(а.с.16), із змісту якого вбачається, що
ОСОБА_3 не допускав ОСОБА_1 до роботи.

Але, як вбачається листа Луганського
національного аграрного університету
від 12 липня 2012 року № 01/1531 (а.с.17-18), в
результаті проведеної перевірки в діях
директора ВП Костянтинівський
технікум ЛНАУ порушень не виявлено.

12 грудня 2012 року ВП КТ «Луганський
національний університет» було видано
наказ № 381-к про поновлення ОСОБА_1 на
роботі на посаді механіка на підставі
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 червня 2010 року на підставі його
особистої заяви (а.с.67).

Наказом № 53-к від 25 лютого 2014 року до
наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі
№ 381-к від 12 грудня 2012 року були внесені
зміни (а.с.39).

Отже, відповідно до наказу № 381-к від 12
грудня 2012 року (а.с.40), який не
оскаржений позивачем, ОСОБА_1 поновлено
на на посаді механіка з оплатою 0,5
ставки згідно штатного розпису з 13
грудня 2012 року. На даному наказі є
датований 25 лютого 2014 року запис
ОСОБА_1, засвідчений його власним
підписом - заперечення про незгоду з
даним наказом у зв*язку з його
незаконністю.

Наказом ВП Костянтинівський
технікум Луганського національного
аграрного університету від 09 жовтня 2013
року № 299-к (а.с.42-43) з урахуванням
положень наказу від 04 липня 2013 року № 187
(а.с.44) у зв*язку з неможливістю
забезпечення належного температурного
режиму здійснено переміщення
керівництва, інженерно-технічних та
педагогічних працівників з їх
попередніх робочих місць в інші
приміщення, зокрема, робоче місце
механіка переміщено в окремо стоящу
будівлю на території гаража.

25 лютого 2014 року державним виконавцем
Сергієнко Д.І. складено акт (а.с.41), з
якого вбачається, що при примусовому
виконанні виконавчого листа № 2-340/10,
виданого 15 червня 2010 року про
поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді
механіка, останньому було надане
робоче місце. ОСОБА_1 висловив свої
заперечення, зазначивши в акті, що
надане йому приміщення (сторожка) є
робочим місцем сторожей. Його робоче
місце йому не надано, до роботи він не
приступив.

25 лютого 2014 року адміністрацією ВП
Костянтинівський технікум ЛНАУ за
участю державного виконавця Сергієнко
Д.Є. складено акт (а.с.36) про те, що 25
лютого 2014 року в період часу з 11 години
30 хвилин до 11 години 50 хвилин ОСОБА_1
було ознайомлено з робочим місцем
механіка, яке знаходиться в окремо
стоящій будівлі на території гаража ВП
КТ ЛНАУ та йому було запропоновано
отримати (пройти) ввідний інструктаж і
приступити до виконання посадових
обов*язків механіка, але останній
відмовився.

Доводи позивача щодо недопустимості
цього акту як доказу у зв*язку з
підробленням підписів є неспроможними,
оскільки об*єктивно не
підтверджуються.

Згідно довідки ВП Костянтинівський
технікум Луганського національного
аграрного університету від 03 березня
2014 року № 14 (а.с.37) заробітна плата
ОСОБА_1 в жовтні 2009 року становила 473грн
31коп, в листопаді 2009 року - 478грн 42коп.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 15 листопада 2013 року, яке залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 06 лютого 2014 року
(а.с.29-31) в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ВДВС Костянтинівського МРУЮ, третя
особа Луганський національний
аграрний університет про
відшкодування збитків у зв*язку з
невиконанням судового рішення
відмовлено.

Як вбачається із змісту ухвали
Апеляційного суду Донецької області
від 06 лютого 2014 року (а.с.29-31) судом було
встановлено, що адміністрацією ЛНАУ
неодноразово направлялись на ім*я
ОСОБА_1 повідомлення щодо його
поновлення на посаді і необхідності
приступити до виконання трудових
обов*язків. Крім того, в процесі
розгляду справи ОСОБА_1 відмовлявся від
отримання копії наказу про поновлення
на роботі та ознайомлення з його
змістом.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа ,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Пунктом 2 ч.2 ст.22 передбачено, що
збитками, зокрема, є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи,
відшкодувується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Таким чином, у вигляді упущеної
вигоди відшкодовуються тільки ті
збитки, які б могли бути реально
отримані особою. Водночас, обов'язковою
передумовою задоволення позовних
вимог щодо відшкодування збитків є
встановлення в діях відповідача складу
цивільного правопорушення, складовими
частинами якого є: наявність збитків;
причинний зв'язок між діями
відповідача та заподіянням збитків
позивачеві; протиправність поведінки
відповідача як заподіювача збитків;
вина відповідача. Відсутність
будь-якої з зазначених ознак виключає
настання цивільно-правової
відповідальності відповідача у
вигляді покладення на нього обов'язку з
відшкодування збитків.

Відповідно до частини 3 статті 10 і
статті 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Дослідивши докази по справі, суд
прийшов до висновку про те, що позов
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає як
безпідставний та недоведений.

Заявляючи вимоги про стягнення
збитків у вигляді упущеної вигоди, яка,
на дімку позивача, полягає в заробітній
платі, яку він міг би отримати у випадку
можливого працевлаштування на іншому
підприємстві або установі за умови
внесення ЛНАУ до його трудової книжки
запису про поновлення на роботі, а
згодом і можливого припинення трудових
відносин вже з його ініціативи, після
чого запис про його звільнення за
п.3ч.1ст.40 КЗпП України вже не
компрометував би його, позивач не надав
доказів на їх підтвердження, зокрема,
відмови роботодавця внести запис про
поновлення на роботі до трудової
книжки; щодо його реальних намірів
розірвати трудові правовідносини із
відповідачем по справі з метою
працевлаштування на іншому
підприємстві; спроб працевлаштуватися
і отриманої відмови у зв*язку з
наявністю в трудовій книжці запису про
звільнення за п.3ч.1ст.40 КЗпП України.

Крім того, з пояснень самого позивача
вбачається, що він не звертався до
відповідача по справі із вимогою
внести до трудової книжки запис про
поновлення на роботі на посаді
механіка, більш того, сам просив не
вносити запису, вважаючи наказ про його
поновлення від 12 грудня 2012 року
незаконним і, як вбачається з ухвали
Апеляційного суду Донецької області
від 06 лютого 2014 року, не зважаючи на
неодноразові повідомлення
відповідачем щодо його поновлення на
посаді, до виконання трудових
обов*язків не приступав, трудову книжку
для внесення записів не надавав.

Згідно довідок Управління статистики
у м.Костянтинівці № 05-04/244 від 20 вересня
2013 року (а.с.22), № 05-04/248 від 23 вересня 2013
року (а.с.23), № 05-04-89 від 02 квітня 2014 року
(а.с.68) середньомісячна заробітна плата
штатних працівників по Донецькій
області становила: в 2010 році - 2549грн, в
2011 році - 3063грн, в 2012 році - 3496грн, за
січень-червень 2013 року - 3656грн, за 2013 рік
- 3755грн.

На підставі зазначених довідок
позивачем визначено розмір завданих
йому збитків за період часу з 15 червня
2010 року по лютий 2014 року, який згідно
розрахунків позивача (а.с.5,66) становить
149121грн.

Суд не приймає до уваги зазначені
довідки Управління статистики у
м.Костянтинівці № 05-04/244 від 20 вересня
2013 року (а.с.22), № 05-04/248 від 23 вересня 2013
року (а.с.23), № 05-04-89 від 02 квітня 2014 року
(а.с.68) та виконані на їх підставі
розрахунки, оскільки позивачем не
доведено факту заподіяння йому збитків
у вигляді упущеної вигоди саме
внаслідок винних дій або бездіяльності
відповідача по справі.

Як встановлено ч. 1 ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у праві.

Позивач не заявляв вимог про
стягнення з відповідача на його
користь середнього заробітку (за
посадою механіка, яку він обіймав) у
зв*язку із затримкою виконання рішення
про поновлення на роботі, не
скористався правом на зміну підстави
або предмету позову, передбаченого ст.31
ЦПК України, яке було роз*яснено судом,
наполягаючи саме на стягненні збитків -
упущеної вигоди у вигляді заробітної
плати, яку він міг би отримати у випадку
його працевлаштування на іншому
підприємстві за умови внесення
відповідачем записів до трудової
книжки та його можливого звільнення з
ВП КТ ЛНАУ з власної ініціативи.

В силу ст.88 ЦПК України судові
витрати слід віднести на рахунок
держави.

На підставі ст.ст.11, 22, 1166 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 216
ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Луганського національного аграрного
університету про відшкодування
збитків - відмовити.

Судові витрати по справі віднести на
рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини
рішення проголошені в судовому
засіданні 11 квітня 2014 року, повний
текст рішення по справі виготовлений 14
квітня 2014 року.

Суддя