АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/80/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Мельник А.В. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Кулікової С.В., Болотова
Є.М.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача
Ткаченко С.Н.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4
до Комунального підприємства
Печерської районної у місті Києві ради
по утриманню житлового господарства
«Хрещатик» про захист прав споживачів
житлово-комунальних послуг.

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивачі звернулися ся
до суду із вищевказаним позовом до КП
Печерської районної у місті Києві ради
по утриманню житлового господарства
«Хрещатик» про захист прав споживачів
житлово-комунальних послуг.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що відповідач ухиляється від
укладення Типового договору на надання
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у
відповідності до положень Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги». А відтак безпідставно
здійснює нарахування, та звертається
до суду з вимогами про стягнення
заборгованості по зазначених
нарахуваннях, примушуючи їх сплатити
юридично необґрунтований борг
застосовуючи при цьому в якості
«доказу» своєї правоти відключення
електропостачання в квартирі. Таким
чином, відповідач позбавляє їх
можливості користуватися правами
зазначеного вище закону, зокрема
правом пред'явити претензії щодо
надання неякісних послуг щодо
неналежного утримання будинку,
внутрішньо будинкових мереж, при
будинкової території. Тому просили суд
задовольнити їх вимоги в повному
обсязі, а також стягнути заподіяну
моральну шкоду.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 12 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 було
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивачі подали апеляційну скаргу. Де
ставили питання про скасування
рішення суду та постановлення нового
по суті заявлених позовних вимог, яким
позов задовольнити. Мотивуючи свою
вимогу тим, що судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Вказуючи при цьому, що судове рішення
не містить у собі будь-якої мотивації,
посилань на певні документи. Для
збільшення кількості тексту і
створення враження мотивації рішення
суд обмежився лише цитуванням положень
норм ЦК та ЦПК України. Вказуючи на
відсутність наданих ними доказів суд
фактично узаконив ситуацію, коли
будь-яка структура може цькувати
громадянина/ споживача і займатися
звичайнісіньким здирництвом та
грабунком. При цьому, судом не були
досліджені підстави позовної заяви,
викладені в ч. II - ч. VII «Уточненої
позовної заяви на захист прав
споживачів житлово-комунальних
послуг», доповненнях до неї; ухвала
Печерського районного суду м. Києва від
18.09.2013 року (а.с. 80-81 т. 1), рішення
Печерської районної у м. Києві ради від
12.06.2007 року №47 (а.с. 82-85 т. 1), лист
Головного управління Держземагенства
у м. Києві від 25.10.2013 року №4229 (а.с. 86 т. 1),
а також не надана належна оцінка цим
доказам так, за правилами ч. 4 ст. 212 ЦПК
України та ч. 1 ст. 215 ЦПК України.

Апелянти у судовому засіданні
підтримали подану апеляційну скаргу,
просили суд її задовольнити.

Представник відповідача не визнав
подану апеляційну скаргу, заперечував
проти її задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення осіб, що з'явилися до суду,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, колегія суддів
вважає, що подана апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу (у визначений спосіб) визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Зазначаючи при цьому, що вимоги
позивачів про визнання відсутності у
них зобов'язань перед позивачем з
правової точки зору є безпідставними
та задоволенню не підлягають, оскільки
діючим законодавством передбачена
можливість захисту особистого
немайнового або майнового права та
інтересу шляхом визнання права, а не
шляхом визнання відсутності
зобов'язань. А також, позивачами не
доведено, що відсутність договірних
правовідносин між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та КП
Печерської районної у м. Києві ради по
утриманню житлового господарства
«Хрещатик» та проведення відповідачем
зазначених у позові нарахувань порушує
права та законні інтереси позивачів, та
внаслідок цього позивачам заподіяна
моральна шкода.

Проте повністю погодитися з висновками
суду не можна виходячи з наступного.

При зверненні до суду із позовом
позивачі просили (із урахуванням
уточнених позовних вимог): визнати
відсутність договірних правовідносин
між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та КП Печерської
районної у м. Києві ради по утриманню
житлового господарства «Хрещатик», що
є порушенням з боку останнього вимог
ст. ст. 1,16, 19, 21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»;

- визнати відсутність
зобов'язань у ОСОБА_3, ОСОБА_4 перед КП
Печерської районної у м. Києві ради по
утриманню житлового господарства
«Хрещатик» в зв'язку з відсутністю
договірних правовідносин;

- постановити рішення про
стягнення моральної шкоди з КП УЖГ
«Хрещатик» на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
рівних долях в розмірі 6 882 грн.
(загалом); зобов'язати КП Печерської
районної у м. Києві ради по утриманню
житлового господарства «Хрещатик»:

- - не проводити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 нарахування за утримання
прибудинкової території в умовах
відсутності Державного акту на право
користування земельною ділянкою
навколо буд. 11 на вул. Басейній;

- не проводити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 нарахування за утримання
будинку в умовах відсутності надавання
такої послуги (з огляду на тривалу
відсутність ремонту холу та сходової
клітини) та в умовах відсутності
договірних відносин;

- не проводити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 нарахування за теплопостачання
та гаряче водопостачання в умовах
подвійного нарахування за них коштів, в
умовах відсутності у КП УЖГ «Хрещатик»
відповідної ліцензії, в умовах
відсутності договірних відносин та в
умовах, що КП УЖГ «Хрещатик» не є
балансоутримувачем буд. 11 на вул.
Басейній;

- не проводити ОСОБА_3,
ОСОБА_4 нарахування за газопостачання в
умовах відсутності у КП УЖГ «Хрещатик»
відповідної ліцензії, в умовах
відсутності договірних відносин та в
умовах, що КП УЖГ «Хрещатик» не є
балансоутримувачем буд. 11 по вул.
Басейній.

Як вбачається із матеріалів справи
рішенням Печерського районного суду
від 09.06.2010 року позов КП УЖХ «Хрещатик»
було задоволено частково. Стягнуто
солідарно з відповідачів на користь
позивача заборгованість по квартирній
платі та житлово - комунальні послуги
за період з 01.06.2009 року по 28.02.2010 року у
розмірі 1221, 84 гривни, та судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
04.11.2010 року, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ від 12.01.2011 року рішення
Печерського районного суду м. Києва від
09.06.2010 року було змінено а саме
стягнуто на користь позивача з кожного
з відповідачів по справі по 610,92 гривни.
У іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання житлово -
комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки, регулюються Законом України
«Про житлово - комунальні послуги».

П.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово -
комунальні послуги» передбачено право
споживача одержувати вчасно та
відповідної якості житлово -
комунальні послуги згідно із
законодавством та умовами договору на
надання житлово - комунальних послуг,
при цьому такому праву прямо
відповідає визначений п.5 ч. 3 ст. 20 цього
Закону обов'язок споживача оплачувати
житлово - комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово - комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.

З урахуванням зазначеного вище
судового рішення та виходячи з
позовної (уточненої) заяви, на думку
колегії суддів вбачається, що позивачі
не надали доказів на підтвердження
відсутності надання відповідачем
житлово - комунальних послуг якими вони
користувалися у визначений рішенням
суду час.

Відсутність договору на надання
житлово - комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Також відсутність у переліку об'єктів
нерухомого майна (жилі будинки), що
вилучаються з оперативного управління
КП УЖХ «Печерськжитло» та
закріплюються на праві оперативного
управління за КП УЖХ «Хрещатик» (а.а. 83-
84 - 85 - додаток № 1, 2007 рік) будинку
АДРЕСА_1 не є свідченням того, що
передача майна з балансу на баланс не
відбулася у відповідності до Порядку
передачі житлового комплексу або його
частини з балансу на баланс згідно
Постанови КМУ за № 1521.

У матеріалах справи відсутні також
докази того, що будинок АДРЕСА_1
перебуває у попереднього власника
(територіальної громади та
уповноваженого нею юридичної особи) у
зв'язку з чим вони змушені
продовжувати виконувати функції
балансоутримувача.

Слід також зазначити, що свобода
договору, закріплена у ст.ст. 6, 627 ЦК
України, яка полягає у тому, що сторони
є вільними при укладенні договору,
виборі контрагента та визначенні умов
договору, не є безмежною.

За змістом ч. 3 ст.6 , ч. 1 ст. 630 ЦК України,
ст.ст. 19 -21 Закону України «Про житлово -
комунальні послуги», Постанови КМУ від
20.05.2009 року № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та при
будинкових територій» умови типового
договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

У зв'язку з цим укладення договору на
надання житлово - комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України
та ст. 19, 20 зазначеного Закону.

У разі такої відмови відповідно до
положень ст.ст.3, 6, 12-15, 20, 630, 642, 643 ЦК
України виконавець послуг вправі
звернутись до суду за захистом свого
права, яке підлягає захисту на підставі
п. 1 ч. 2 ст. 6 ЦК України шляхом визнання
договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом, що
містить відповідний обов'язок.

Як вбачається із матеріалів справи,
сторонами по справі не було надано
доказів на підтвердження вирішення
питання щодо визнання договору
укладеним, з урахуванням того, що
вирішити це питання в позасудовий
спосіб сторони не змогли.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. 55, 124 Конституції України
та ст.13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції
України та Конвенції мають вищу
юридичну силу (ст.8,9 Конституції
України), а обмеження матеріального
права суперечать цим положенням, то
порушення цивільного права чи
цивільного інтересу підлягають
судовому захисту й у спосіб, не
передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК
України, але який є ефективним
способом захисту, тобто таким що
відповідає змісту порушеного права,
характеру його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням (справа № 6
-32 цс13).

Кожна особа у відповідності до ст. 3 ЦПК
України має право в порядку
установленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За положенням ст.4 ЦПК України,
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі порушення чи реальної небезпеки
такого порушення.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може
скористатися не будь-яким, а конкретним
способом захисту свого права. Під
способом захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально - правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (спорюваних) прав та вплив на
порушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
визначений у ст. 16 ЦК України.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що під час
розгляду справи позивачами не було
доведено факт безпідставного
нарахування зазначених у позові
нарахувань, які приводять до порушення
прав та їх законних інтересів, а відтак
спричиняють їм моральні страждання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового за правилами ст.
309 ЦПК України, за яким позивачам слід
відмовити у задоволенні заявлених
вимог з інших підстав правового
обґрунтування у відповідності до
зазначених вище обставин.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 12 грудня 2013 року скасувати та
постановити нове за яким,

ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити у задоволенні
заявлених вимог до Комунального
підприємства Печерської районної у
місті Києві ради по утриманню
житлового господарства «Хрещатик» про
захист прав споживачів
житлово-комунальних послуг.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: