Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних
справ
Суддя 1-ї інстанції Щербань Л.С.
Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 323/454/13
Справа № 22ц-778/ 1827/14
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних
справ апеляційного суду Запорізької
області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді:
Подліянова Г.С., Дашковська А.В.

секретар - Мельник З.П.

при участі: прокурора -
адвоката -

________________________________________________________________________
____________________

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
Фермерського господарства "Логос" про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, відшкодування
збитків та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Фермерського
господарства "Логос" (далі-Фермерське
господарство,Господарство) про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою, відшкодування
збитків та стягнення моральної шкоди,
посилаючись на те, що з 12 березня 2012
року він є власником земельної ділянки
площею 6,280 га на території
Білогір"ївської сільської ради
Оріхівсього району Запорізької
області. Зазначеною земельною ділянкою
безпідставно користується відповідач.
Тому, з урахуванням уточнених вимог,
покликав суд витребувати у
Фермерського господарства належну
йому земельну ділянку, відшкодувати
неодержані доходи за 2011-2013 роки у сумі 12
210 грн. та компенсувати немайнову шкоду
у розмірі 10 000 грн..

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року
позов задоволено частково. Суд
зобов'язав відповідача повернути
позивачу спірну земельну ділянку й
стягнув на його користь плату за
користування земельною ділянкою за 2013
рік у розмірі 1590 грн. 62 коп..

В апеляційній скарзі на це судове
рішення ОСОБА_1 зазначає, що рішення
суду щодо відмови у задоволені вимог не
відповідає встановленим обставинам
справи і крім того, ухвалене з
порушенням норм матеріального права.
Просив ухвалити нове рішення.

Заслухавши позовача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
судової палаті з цивільних справ
апеляційного суду дійшла до висновку,
що скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ст.308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням матеріального та
процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності на земельну ділянку
площею 6,280 га на території
Білогір"ївської сільської ради
Оріхівсього району Запорізької
області, позивач набув 12 березня 2012
року на підставі заповіту (а.с.16).

Колишнім власником згаданої земельної
ділянки була померла ОСОБА_2, яка 05.04.2010
року надала землю у користування
Фермерському господарству "Логос".
Передача земельної ділянки здійснена
за відповідним актом від 05.04.2010 року
(а.с.65,68).

Як слідує із документів сторони
намагалися укласти договір оренди
земельної ділянки строком на 10 років.
Однак державну реєстрації підписаного
договору не провели (а.с.36).

Отже, висновки суд про відсутність
орендних відносин між сторонами у
справі, є правильними.

Натомість, матеріали справи свідчать і
про те, що за користування земельною
ділянкою ОСОБА_2 отримувала кошти від
відповідача, й на 01 січня 2011 року
будь-яких претензій до господарства з
цього приводу за життя не мала,
повернення земельної ділянки не
вимагала (підписаний письмовий акт
а.с.94).

Сам позивач, у вересні 2012 року,
звернувся до відповідача про виплату
йому грошової плати за фактичне
користування земельною ділянкою, на
яку він на той час набув уже право
власності, та за письмовою розпискою
одержав нараховані кошти за 2012 рік та
ще, за його поясненнями в апеляційному
суді, 3000 грн. на оформлення спадку
(а.с.93-б,110).

Згідно з ч.2 ст.152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою і
відшкодування завданих збитків.

Щодо відшкодування збитків заявлених
позивачем на підставі ст.156 ЗК, які він
пов'язує з несанкціонованим заняттям
Фермерським господарством земельної
ділянки та обмеженням його прав у її
використанні.

Суд наголошує, що відшкодування
збитків власникам земельних ділянок та
землекористувачам здійснюється
особами, які їх заподіяли, добровільно
або в судовому порядку.

Заподіяні збитки можуть бути
результатом правомірних чи
неправомірних (протиправних) дій
органів виконавчої влади, органів
місцевого самоврядування, інших
органів, а також громадян та юридичних
осіб. Їх відшкодування - це захід
правової відповідальності за вчинене
земельне правопорушення, тобто за
неправомірні дії.

Загальний перелік підстав
відшкодування завданих збитків
закріплений у ст.156 ЗК України.

У статті, зокрема, йдеться про
відшкодування власнику земельної
ділянки збитків, у разі тимчасового
зайняття сільськогосподарських угідь
та неодержання доходів за час
тимчасового невикористання земельної
ділянки (п."б","д").

Коло суб'єктів, на яких закон покладає
обов'язок відшкодовувати збитки
власникам землі та землекористувачам,
визначає ст.157 ЗК України.

Частиною 1 ст.157 ЗК передбачено, що
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам здійснюють орган
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, які використовують земельні
ділянки, а також органи виконавчої
влади, органи місцевого
самоврядування, громадяни та юридичні
особи, діяльність яких обмежує права
власників і землекористувачів.

Частиною другою цієї статті визначено,
що порядок визначення та відшкодування
збитків власникам землі і
землекористувачам встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.3 Порядку визначення та
відшкодування збитків власникам землі
та землекористувачам від 19 квітня 1993
року № 284 (далі - Порядок) відшкодуванню
підлягають збитки власників землі і
землекористувачів, у тому числі
орендарів, включаючи і неодержані
доходи, якщо вони обґрунтовані.

У п.2 Порядку зазначено, що розміри
збитків визначаються комісіями,
створеними Київською та
Севастопольською міськими, районними
державними адміністраціями,
виконавчими комітетами міських (міст
обласного значення) рад. Результати
роботи комісій оформляються
відповідними актами.

Визначення розміру шкоди, заподіяної
внаслідок самовільного зайняття
земельних ділянок, використання
земельних ділянок не за цільовим
призначенням, зняття ґрунтового
покриву (родючого шару ґрунту) без
спеціального дозволу здійснюється за
Методикою затвердженою Постановою
кабінету Міністрів № 963 від 25.07.2007 року.

Звертаючись до суду з вимогами про
стягнення збитків, позивач, у
передбаченому законом порядку, не
підтвердив розмір збитків.

Згідно з ч.1 ст.211 ЗК громадяни несуть
цивільну відповідальність відповідно
до законодавства за самовільне
зайняття земельних ділянок.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про
державний контроль за використанням та
охороною земель" від 19 червня 2003 року
самовільне зайняття земельних ділянок
- це будь-які дії особи, які свідчать про
фактичне використання не наданої їй
земельної ділянки чи намір
використовувати земельну ділянку до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості), до одержання документа, що
посвідчує право на неї, та до його
державної реєстрації.

В основі самовільного зайняття
земельних ділянок лежить порушення
установленого порядку щодо передачі
(надання) земельних ділянок з
установленням меж та оформлення права
на них.

У той же час, у матеріалах справи
відсутні будь-які докази того, що
відповідач самовільно зайняв спірну
земельну ділянку.

Стосовно заявлених вимог у справі про
компенсацію збитків на умовах ст.22 ЦК.

Суд зазначає, що породжуючи настання
цивільних прав та обов'язків згідно з
ч.2 ст.11 ЦК України відповідальність у
вигляді відшкодування збитків вимагає
для її застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки), а також доходи, які особа могла
б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).ї

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
шкідливого результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

З посиланням на ст.22 ЦК України позивач
вважає, що внаслідок неповернення
відповідачем земельної ділянки, яка
перебувала у користуванні останнього
без достатньої правової підстави, йому
заподіяно збитків у виді упущеної
вигоди.

У цивільному праві упущена вигода - це
не отриманий прибуток, який підлягає
відшкодуванню.

Пред'явлення вимоги про відшкодування
неодержаних доходів (упущеної вигоди)
покладає на позивача обов'язок довести,
що ці доходи (вигода) не є абстрактними,
а дійсно були б ним отримані в разі
використання зазначеного майна.

Саме заявник повинен довести, що він
міг і повинен був отримати визначені
доходи, і тільки неправомірні дії
відповідача стали єдиною і достатньою
причиною, яка позбавила його
можливості отримати прибуток.

Увагу суд звертає те, що вимоги
позивача про стягнення упущеної вигоди
базуються на розрахунку можливого
прибутку у разі ймовірної передачі ним
земельної ділянки у оренду іншій особі
й базуються на розрахунку ймовірного
прибутку.

Однак, з точки зору суду, такі
розрахунки є теоретичними, побудовані
на можливих очікуваннях отримання
певного доходу та не підтверджені
відповідними документами (як-то:
укладення, підписання, реєстрація
відповідної угоди, кошториси, тощо), що
свідчили б про конкретний розмір
прибутку, який міг би і повинен був
отримати позивач, якщо б відповідач не
здійснював протиправні дії.

У цьому зв'язку, досліджені розрахунки
у судовому засіданні не дають підстав
визнати, що ОСОБА_1 мав би реальну
можливість отримати доходи у
визначеному ним розмірі і не отримав
їх.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
стягнення збитків у вигляді упущеної
вигоди.

Суд наголошує, що Фермерське
господарство погодилось на сплату
позивачу коштів за користування
спірною земельною ділянкою у 2013 році у
розмірі 1590 грн. 62 коп. й у цій частині
визнало позов. Ухвалене рішення суду
про стягнення присудженої суми не
оскаржує.

Відповідно до ст.1167 ЦК моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення: 1)протиправної
поведінки; 2)шкоди; 3)причинного зв'язку
між протиправною поведінкою
заподіювача та шкодою; 4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає.

При ухваленні рішення в частині
компенсації моральних втрат, суд
першої інстанції врахував викладені
норми закону та надав правильну оцінку
обставинам справи в цій частині, а тому
аргументи скарги з цього питання не є
виправданими.

У зв'язку з цим, колегія суддів вважає
що підстав для скасування рішення суду
не має.

На підставі наведеного та керуючись
ст.307,308,314, 315,317 ЦПК України колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04.03.2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: