Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №291/1816/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Грек Михайло Миколайович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Вітомської С.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на майно за
апеляційною скаргою прокурора
Ружинського району на рішення
Ружинського районного суду
Житомирської області від 06 грудня 2013
року,-

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_3, в якому просив
визнати дійсними договори
купівлі-продажу будинку загальною
площею 120,0 кв. м., який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, та нежитлової
будівлі, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2 загальною площею 50,0 кв.м.,
визнати за ним право власності на дані
будівлі. Зазначав, що 03 та 04 квітня 2012
року між ним та відповідачем були
укладені письмові договори
купівлі-продажу спірних будівель.
Однак, дані договори купівлі - продажу
посвідчити у нотаріуса не видається
можливим через ухилення ОСОБА_3 від
нотаріального посвідчення. Позивач
виконав умови договору - сплатив кошти,
а відповідач отримав ці кошти та
передав документи та ключі, згідно чого
ОСОБА_2 є власником придбаного майна.

Рішенням Ружинського районного суду
Житомирської області від 06 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково. Визнано дійсним договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 50,0 кв.м., укладеного 04
квітня 2012 року між ОСОБА_2 до ОСОБА_3.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
нежитлову будівлю , яка розташована за
адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 50,0
кв.м.. В решті позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
прокурор Ружинського району Баренков
О.Ю подав апеляційну скаргу в інтересах
держави в особі управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м.Києва, в якій просить рішення суду в
частині задоволення позову скасувати
та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог. Вважає
дане рішення винесене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, що призвело до винесення
незаконного рішення. Зокрема, у справі
відсутні правовстановлюючі документи
на будівлю і договір купівлі-продажу
нерухомого майна підлягав державній
реєстрації, а тому не міг бути визнаний
дійсним на підставі ст.220 ЦК України.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 квітня 2012 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений
письмовий договір купівлі-продажу
будинку загальною площею 120,0 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

04 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
був укладений письмовий договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 50,0 кв.м..

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд виходив з того, відповідач
ухиляється від нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
від 04 квітня 2012 року і відповідно до
ст.ст.220, 316, 392 та 655 ЦК України цей
договір підлягає визнанню дійсним та з
цих підстав визнав право власності за
покупцем.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, оскільки рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначене судове рішення цим вимогам
не відповідає.

Так, відповідно до ст.657 ЦК України (в
редакції станом на квітень 2012 року)
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку 9квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації є
укладеним з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ст.220 ЦК України визнання
судом договору дійсним можливе, якщо
він підлягає тільки нотаріальному
посвідченню.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що
вирішуючи спір про визнання правочину,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, дійсним, судам необхідно
враховувати, що норма частини другої
статті 220 ЦК не застосовується щодо
правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону
про нотаріальне посвідчення правочину
договір може бути визнано дійсним лише
з підстав, встановлених статтями 218 та
220 ЦК.

Суд не визначився з тим чи підлягає цей
договір і нотаріальному посвідченню, і
державній реєстрації, і ухвалив
незаконне рішення про визнання
спірного договору дійсним.

За вказаних, обставин рішення суду в
частині задоволення позову підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні цих вимог.

Щодо відмови у задоволенні вимог про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу від 03.04.2012 року та
визнання права власності на будинок по
АДРЕСА_1 судове рішення не
оскаржується, а тому судом не
переглядається.

Доводи ОСОБА_2, що інтереси Держави в
особі управління Пенсійного фонду
України не порушуються визнанням
договору дійсним у судовому порядку,
оскільки при подачі позову сплачено
судовий збір, не заслуговують на увагу
тому, що судовий збір і податки до
Пенсійного фонду є різними за своєю
природою. Норми податкового
законодавства передбачають сплату
зборів під час нотаріального укладення
договору купівлі-продажу нерухомого
майна в залежності від вартості майна
саме до Пенсійного фонду (п.15-1 Порядку
сплати збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування з окремих видів
господарських операцій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1740 від 03 листопада 1998 року - в
редакції на час укладення договорів).

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу прокурора
Ружинського району задовольнити.

Скасувати рішення Ружинського
районного суду Житомирської області
від 06 грудня 2013 року в частині
задоволення позову та ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним
договору купівлі-продажу нежитлової
будівлі за адресою : АДРЕСА_2, загальною
площею 50 м.кв., від 04 квітня 2012 року та
визнання права власності на вказану
будівлю за ОСОБА_2.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді