Справа № 361/8130/13-ц
Провадження № 2/361/62/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2014 року Броварський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Шинкаря
А.О.

при секретарі - Брейкіній
Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бровари цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю, стягнення
грошової компенсації замість 1/2 частки
у праві спільної сумісної власності на
майно,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2013 року позивач
звернувся до суду з вказаним позовом,
посилаючись на те, що з 20 липня 1999 року
по березень 2012 року він проживав з
ОСОБА_2 однією сім'єю без шлюбу у
житловому будинку по АДРЕСА_1, який
належить відповідачу на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного 30
жовтня 1999 року між нею та її матір'ю
ОСОБА_3.

Зазначає, що за перші два роки
спільного проживання, в основному за
рахунок його коштів, у зазначеному
домоволодінні були виконано ряд
будівельно-ремонтних робіт, внаслідок
чого істотно збільшилась його
вартість. Зокрема, було проведено
облицювання житлового будинку
силікатною цеглою; оновлено покрівлю
будинку шифером; побудовано вхідний
коридор до будинку площею 3 кв.м.;
оновлено електромережу будинку; у
чотирьох кімнатах встановлено нову
підлогу з дубового паркету; в трьох
кімнатах оздоблено стіни вагонкою;
встановлено нові двері в кількості 7
шт.; замінено вікна; здійснено
прибудову до будинку, в якій
розташовані побутова кімната, ванна,
туалет; побудовано гараж; здійснено
перебудову сараю на новий, у якому
розміщено майстерню, погріб, сауну та
літню кухню; оновлено колодязь та
встановлено насосну станцію; проведено
каналізацію; встановлено нову огорожу.

Позивач вважає, що на підставі
ст.ст. 62, 74 СК України домоволодіння по
АДРЕСА_1 має бути визнане об'єктом права
спільної сумісної власності сторін,
оскільки за час їх проживання однією
сім'єю без шлюбу істотно збільшилось у
своїй вартості.

З метою поділу спільно нажитого
майна, посилаючись на вимоги ст.ст. 62, 69,
70, 74 СК України, позивач просить:
встановити факт проживання однією
сім'єю його та відповідача без шлюбу з
липня 1999 року по березень 2012 року;
визнати домоволодіння по АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю сторін;
встановити рівність часток сторін у
праві спільної сумісної власності на
спірне домоволодіння; стягнути з
відповідача на його користь грошову
компенсацію в сумі 200 000 гривень замість
його частки у праві спільної сумісної
власності на домоволодіння, залишивши
спірне домоволодіння на праві
приватної власності за відповідачем.

У судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги, надавши пояснення аналогічні
змісту позовної заяви.

Представник відповідача у
судовому засіданні позов не визнав,
вважає його безпідставним та
необгрунтованим.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1 належить на праві власності
ОСОБА_2 на підставі нотаріально
посвідченого 30 жовтня 1999 року договору
купівлі-продажу, укладеного між нею та
ОСОБА_3, що не заперечують обидві
сторони.

Заявляючи вимоги про визнання
вказаного житлового будинку з
надвірними будівлями спільною
сумісною власністю сторін та його
поділ, позивач посилається на ст. 74 СК
України та просить встановити факт
проживання його та відповідача однією
сім'єю без шлюбу з липня 1999 року по
березень 2012 року.

За частиною 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними, а згідно частини
другої вказаної статті, на майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Факт спільного проживання чоловіка та
жінки без шлюбу набув юридичного
значення тільки після прийняття
Сімейного Кодексу України, так як
законодавець закріпив рівні права
чоловіка та жінки, які проживають у
незареєстрованому шлюбі, зокрема, на
придбане майно в період такого
сумісного проживання.

Сімейний кодекс України набув законної
сили з 01 січня 2004 року і зворотної сили
не має, тому положення ст. 74 цього
Кодексу застосовуються виключно до
правовідносин, які виникли після дати
набрання ним законної сили.

Судом встановлено, що позивач та
відповідач ніколи у зареєстрованому
шлюбі не перебували, а 01 листопада 2000
року позивач розірвав шлюб з ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1.

Таким чином, позивач не перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 01 листопада 2000
року, а враховуючи набуття законної
сили Сімейним Кодексом України з 1
січня 2004 року, встановлення
зазначеного вище факту може тягнути
для позивача юридичні наслідки лише
починаючи з 1 січня 2004 року.

Позивачем не надано належних доказів
щодо набуття майна та збільшення
вартості будинку внаслідок спільних
трудових чи грошових затрат сторін чи
його особистих затрат після 01 січня 2004
року, тому встановлення факту
проживання однією сім'єю сторін без
шлюбу в період з 1 січня 2004 року по
березень 2012 року не має юридичних
наслідків.

З огляду на наведене суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог про
встановлення факту проживання сторін
однією сім'єю без шлюбу у період з липня
1999 року по березень 2012 року.

Позовні вимоги про визнання спірного
домоволодіння спільною сумісною
власністю сторін, встановлення
рівності часток сторін у праві
спільної сумісної власності на нього,
стягнення грошової компенсації
замість частки у праві спільної
сумісної власності на домоволодіння
заявлені позивачем на підставі норм
Сімейного кодексу України, який набув
чинності з 01.01.2004 року.

Однак, спірне майно було набуто до
01.01.2004 року, тому спір про його поділ не
може розглядатися за нормами Сімейного
кодексу.

Спори про поділ майна між такими
особами, яке було набуто до 01.01.2004 року
підлягають розгляду відповідно до норм
Закону України "Про власність" та
відповідних норм Цивільного Кодексу
УРСР (в редакції 1963р.).

Оскільки позивачем такі позовні вимоги
не заявлялися, пояснення та докази не
надавалися, то суд відповідно до ст. 11
ЦПК України не має підстав для розгляду
таких вимог.

З огляду на наведене суд
відмовляє у задоволенні позовних вимог
про визнання спірного домоволодіння
спільною сумісною власністю сторін,
встановлення рівності часток сторін у
праві спільної сумісної власності на
нього, стягнення грошової компенсації
замість частки у праві спільної
сумісної власності на домоволодіння

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 62, 69, 70, 74 СК України, ст.ст. 10, 11, 60,
212-215, 255-259 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без шлюбу,
визнання майна спільною сумісною
власністю, стягнення грошової
компенсації замість 1/2 частки у праві
спільної сумісної власності на майно -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
Київської області протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя:
А. О. Шинкар