Дата документу 28.03.2014
Справа № 501/750/13-ц
28.03.2014 р. Іллічівський міський суд
Одеської області в складі:
головуючого - судді Ледньової Т.В.,
при секретарі - Пращук А.М.,
представника позивача - ОСОБА_2,
представника відповідача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Іллічівську
Одеської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання
договору купівлі-продажу недійсним,
відшкодування збитків та моральної
шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_5 про визнання довіреності,
договору купівлі-продажу недійсними,
стягнення збитків, -
ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського
міського суду Одеської області з
зазначеним позовом (т.1 а.с. 3-7), який під
час судового розгляду був неодноразово
уточнений (т.1 а.с. 78-82, 198-205, 218, 219, 233-240, т.2
В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги,
в редакції заяви від 16.12.2013 р. (т.1 а.с.
233-240) за винятком вимоги, викладеної у
п. 7, яка залишена ухвалою суду без
розгляду на підставі заяви сторони
позивача (т.2 а.с. 154, 243-244).
Згідно вказаної позовної заяви ОСОБА_1
- 1) поновити строк на звернення до суду;
- 2) встановити факт користування ОСОБА_1
дачним будинком АДРЕСА_1 з 2004 р. по
- 3) визнати ОСОБА_1 власником
- 4) встановити факт того, що кошти
у розмірі 585412 грн. згідно із умовами п. 2
договору купівлі-продажу нерухомого
майна, посвідченого приватним
нотаріусом ОСОБА_6 14.07.2008 р.,
зареєстрованим у реєстрі за № 1425, не
були передані покупцем ОСОБА_4
представнику продавця ОСОБА_1
- 5) визнати правочин з приводу
укладення договору купівлі-продажу
нерухомого майна, яке складається з
дачного будинку АДРЕСА_1, що був
укладений між продавцем ОСОБА_5, що був
підписаний представником ОСОБА_1, і
покупцем ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 14.07.2008 р.,
зареєстрований у реєстрі за № 1425, -
- 6) стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 відшкодування збитків у сумі
175623 грн. 60 коп. та компенсацію моральної
шкоди у розмірі 5000 грн.
Відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду з
зустрічним позовом (т.1 а.с. 91-95), в якому
- 1) визнати недійсною довіреність,
видану ОСОБА_5 ОСОБА_1 та посвідчену
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
- 2) визнати недійсним договір
купівлі-продажу дачного будинку
АДРЕСА_1, укладений 14.07.2008 р. між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського округу
ОСОБА_6 та зареєстрований у реєстрі за
№ 1425;
- 3) стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 1268824 грн. подвійного розміру
збитків, завданих правочином,
укладеним під впливом обману з боку
представника продавця ОСОБА_1
Позивач та її представник ОСОБА_2,
підтримуючи п.п. 1-6 позову від 16.12.2013 р.
(т. 1 а.с. 233-240) та заперечуючи проти
зустрічного позову ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 91-95),
посилалися у виступах в судовому
засіданні та в письмових поясненнях (т.1
а.с. 142-145) на ті обставини, що спірний
будинок належав ОСОБА_1 (був
побудований за її кошти на земельних
ділянках дачного товариства «Клуб
рибалок -аматорів», членом якого вона
є), що у зв'язку з загрозою відібрання
цієї нерухомості ОСОБА_1 прийняла
заходи щодо узаконення цієї
нерухомості на ім'я ОСОБА_5 і в
подальшому уклала оспорюваний
правочин як представник ОСОБА_5 з
ОСОБА_4, однак покупець та її син не
сплатили кошти, зазначені у договорі
від 14.07.2008 р., а оплатили тільки
нотаріальні послуги в сумі 49 000 грн.,
зобов'язавшись сплатити гроші за
будинок пізніше або переоформити
будинок на неї, але це не зробили, тоді
як рішенням суду апеляційної інстанції
від 16.05.2011 р. було скасоване рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 26.11.2007 р. та відмовлено у
задоволенні позову про визнання права
власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме
Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_3 не визнали позовні вимоги
ОСОБА_1, підтримали зустрічний позов
ОСОБА_4, посилаючись в письмових
поясненнях (т. 2 а.с. 16-21, 61-63) та у
виступах в суді на ті обставини, що
перед підписанням договору 14.07.2008 р.
ОСОБА_1 одержала гроші за будинок у сумі
585412 грн. (що засвідчено підписом у
договорі); що ОСОБА_1 не звільнила
будинок, посилаючись на необхідність
пошуку іншого житла, а з 2009 р. почала
подавати скарги до органів міліції та
прокуратури і відмовилась передати
будинок; що ОСОБА_1 здійснила обман
покупця, підтвердивши право власності
ОСОБА_5, якій фактично будинок не
належав, та діючи на підставі
довіреності, яка є недійсною, та з
урахуванням незаконності виникнення
права власності на предмет договору, що
підтверджено рішенням апеляційного
суду Одеської області від 16.05.2011 р. За
згодою відповідача ОСОБА_4 вона була
опитана у якості свідка та пояснила, що
наполягає на тому, що кошти за будинок
були передані її сином ОСОБА_1 до
укладання договору 14.07.2008 р. у
нотаріуса, що інші свідчення вона і син
дали працівникам міліції під тиском, а
ознайомившись з поясненнями від 24.12.2010
р. додатково пояснила, що не давала
таких пояснень та не підписувала їх.
Відповідач ОСОБА_5 подала письмові
пояснення (т. 1 а.с. 192-194) та клопотання
про продовження розгляду справи у її
відсутності (т. 2 а.с. 235). Із вказаних
пояснень та виступу ОСОБА_5 в судовому
засіданні 20.02.2014 р. слідує, що вона не
визнає позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_4,
що за проханням ОСОБА_1 вона оформила
належний ОСОБА_1 дачний будинок на своє
ім'я, а потім передала всі документи
ОСОБА_1 разом з довіреністю, а про
виникнення спору їй стало відомо після
викликів до органів міліції і до
апеляційного суду, що до цього їй не
було відомо про укладення договору
купівлі-продажу будинку, т.я. з грудня
2007 р. вона з ОСОБА_1 не спілкувалась.
Третя особа - приватний нотаріус
ОСОБА_6 до суду не з'явилась, надавши
клопотання про розгляд справи у її
відсутності та письмові пояснення (т.1
а.с. 66, т. 2 а.с. 151,177,185,208). Із зазначених
пояснень слідує, що дійсно 14.07.2008 р. вона
посвідчила договір купівлі-продажу між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з участю представника
продавця ОСОБА_1; що при посвідченні
договору вона виконала всі необхідні
дії, передбачені законодавством, що
регулюють правила вчинення
нотаріальних дій; що були відсутні
сумніви стосовно дійсних намірів
сторін; що розрахунок між сторонами
проходили без її присутності; що на її
запитання покупець та її син відповіли,
що передали представнику продавця
ОСОБА_1 585412 грн., а ОСОБА_1 не заперечила
щодо отримання грошей і своїм підписом
у договорі підтвердила відсутність
Представник третьої особи -
громадської організації «Дачне
товариство «Клуб рибалок-аматорів» до
суду не з'явився, надавши клопотання
про розгляд справи у його відсутності
та письмові пояснення (т. 1 а.с. 87-88, 89). Із
вказаних пояснень вбачається, що
ОСОБА_1 є членом цієї організації з 2002
р., що станом на 2006 р. вона закінчила
будувати будинок за адресою: АДРЕСА_1, в
якому проживає до цього часу, що на
протязі останніх двох років ОСОБА_1
реконструювала будинок, зробила в
ньому капітальний ремонт; що зі слів
ОСОБА_1 відомо, що вона боялась втрати
свого нерухомого майна із-за дій
кримінального угрупування, а тому
оформила будинок на ОСОБА_5, а потім по
довіреності переоформила формально
(без отримання грошей) будинок на
ОСОБА_4; що сім'я ОСОБА_4 не переоформляє
будинок на ОСОБА_1 за спільною
домовленістю із-за спору по
відшкодуванню витрат на нотаріальне
Заслухавши пояснення сторін,
представників сторін, допитавши
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
з'ясувавши обставини справи та
дослідивши надані докази, суд
приходить до висновку, що встановлені
слідуючі факти та відповідні
Копії свідоцтв (а.с. 10-11 т. 1) та довідки
(а.с. 27, 133 т. 1) підтверджують, що ОСОБА_1 є
членом громадської організації «Дачне
товариство «Клуб рибалок-аматорів» і з
2006 р. проживає АДРЕСА_1.
Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 26.11.2007 р. по справі
№ 2-2603/2007 р. було задоволено позов
ОСОБА_5, яка в подальшому змінила
прізвище на ОСОБА_5, до Іллічівської
міської ради Одеської області та
визнано за нею право власності на
нерухоме майно - триповерховий дачний
будинок загальною площею 186,2 кв.м, який
розташований на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-31 т. 1).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16.05.2011 р. було задоволено
апеляційну скаргу прокурора м.
Іллічівська Одеської області в
інтересах територіальної громади м.
Іллічівська в особі Іллічівської
міської ради та скасовано
вищезазначене рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від
26.11.2007 р., у задоволенні позову
відмовлено (а.с. 32-35 т. 1). Судом
апеляційної інстанції було
встановлено, що спірний будинок до
експлуатації не приймався, земельна
ділянка під його будівництво в
установленому законом порядку не
надавалась, документи, які б
підтверджували ці обставини суду не
надані, що в матеріалах справи відсутня
узгоджена проектна документація на
проведення будівництва будинку та
дозвіл на його здійснення (а.с. 34 т.1). Суд
звертає увагу на те, що і при розгляді
даної справи вищеперелічені докази не
були подані сторонами.

Учасники судового розгляду визнали, що
спірний будинок є самочинним
будівництвом в зв'язку з скасуванням
рішення суду від 26.11.2007 р. та відповідно
до вимог діючого законодавства, в т.ч.
ст. ст. 331, 376 ЦК України, ст. ст. 26, 31, 60
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», ст. 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. ст. 23, 24 Закону України «Про
планування і забудову територій».

ОСОБА_1 заявила вимогу щодо визнання
за нею права власності на спірний
будинок (п. 3 позову - а.с. 239 т. 1), однак
докази у підтвердження дотримання
вимог вищеперелічених норм
законодавства та Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, який затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України №923 від
08.10.2008 р., не надала. За таких обставин
вказана вимога не підлягає
задоволенню. При цьому суд звертає
увагу на те, що це право власності
підлягає державній реєстрації після
прийняття будинку до експлуатації у
передбаченому законом порядку.

14.07.2008 р. було укладено договір
купівлі-продажу, який посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим №1425 (а.с. 8-9, 14 т. 1). Із
вказаного договору слідує, що ОСОБА_12,
яка діяла від імені ОСОБА_5 на підставі
довіреності від 29.12.2007 р., та ОСОБА_4
уклали договір, відповідно до якого
ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_4 купила дачний
будинок АДРЕСА_1, який складається з
одного трьохповерхового дачного
будинку загальною площею 186,2 кв. м,
фактично розташованого на земельній
ділянці розміром 103 кв. м. Із п. 1 цього
договору слідує, що зазначений будинок
належав продавцю на праві приватної
власності на підставі рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 26.11.2007 р. по справі №2-2603/2007
р. Згідно п. 2 договору продаж здійснено
за 585412 грн., які представник продавця
одержав від покупців повністю до
підписання цього договору. Відповідно
до п. 5 договору всі витрати за
посвідчення цього договору повинен був
сплатити покупець. Згідно п. 7 договору
право власності у покупця на дачний
будинок виникає з моменту державної
реєстрації договору в установленому
законом порядку.

Копія реєстраційного посвідчення та
техпаспорту на а.с. 13, 15-23 т. 1
підтверджує, що спірний будинок був
зареєстрований у КП «Бюро технічної
інвентаризації» Іллічівської міської
ради за ОСОБА_4 18.07.2008 р. на підставі
договору купівлі-продажу від 14.07.2008 р.

Сторони визнали, що ОСОБА_4 до спірного
будинку не вселялась і що після 14.07.2008 р.
цим будинком продовжує користуватись
ОСОБА_1

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06.11.2009 р. виконання чи невиконання
сторонами зобов'язань, які виникли з
правочину, має значення лише для
визначення наслідків його недійсності,
а не для визначення правочину
недійсним; правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК
України: природа правочину, права та
обов'язки сторін, такі властивості і
якості речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням), такий
правочин визнається судом недійсним;
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України
сторона, яка застосувала обман,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Із п. 20 вищевказаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України вбачається, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину; що на відміну від помилки
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину; наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману; що обман щодо мотивів правочину
не має істотного значення і що норми
статті 230 ЦК України не застосовуються
щодо односторонніх правочинів.

Відповідно до ст.ст. 218-220 ЦК України, п.п.
12, 13 вищевказаної Постанови Пленуму
Верховного Суду України ціна та інші
істотні умови угоди, що укладається в
простій письмовій чи нотаріальній
формі, не можуть бути встановлені на
підставі показань свідків, крім
випадків кримінально караних діянь; що
не може доводитися свідченнями свідків
не лише заперечення факту вчинення
правочину або оспорювання окремих його
частин, а й факт його вчинення, а також
виконання зобов'язань, що виникли з
правочину; що випадки, коли свідчення
свідків допускаються як засіб
доказування факту вчинення правочину у
ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937 та
ч. 2 ст. 949 - стосовно договору
зберігання).

ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_4
після її вимоги про виплату грошей за
будинок визнала, що не мала наміру
купувати будинок, в чому полягав обман
з її боку.

ОСОБА_4, заявляючи зустрічні вимоги,
посилалась на те, що ОСОБА_1 на час
укладання оспорюваного правочину була
обізнана щодо незаконності виникнення
права власності на будинок у ОСОБА_5, що
згідно ст. 658 ЦК України ОСОБА_5 не мала
повноважень продавати це майно та
надавати довіреність ОСОБА_1, однак
навмисно ввела другу сторону правочину
в оману щодо цих обставин.

Суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не
довели факти обману, в зв'язку з чим
відсутні підстави для застосування
положень, встановлених ст. 230 ЦК
України.

У обґрунтування позовної вимоги про
визнання договору недійсним ОСОБА_1
також посилалась на рішення
апеляційного суду Одеської області від
16.05.2011 р. з прийняттям якого спірний
будинок отримав попередній правовий
статус самочинного будівництва та
припинено дію правовстановлюючих
документів, які були видані на підставі
рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 26.11.2007 р., яке
скасовано у апеляційному порядку.

Із змісту ч.ч. 1, 2 ст. 331 та ч. 1 ст. 182 ЦК
України, п.8 Тимчасового положення про
порядок державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
р. №. 7/5 (зі змінами і доповненнями
станом на 22.01.2009 р.), право власності на
новостворене нерухоме майно виникає у
особи, яка створила це майно, після
закінчення будівництва об'єкта
нерухомості, введення його в
експлуатацію, отримання свідоцтва про
право власності та реєстрації права
власності; що до виникнення права
власності на новозбудоване нерухоме
майно право власності існує лише на
матеріали, обладнання та інше майно, що
було використано в процесі
будівництва. Суд звертає увагу на те, що
на цей час відсутня реєстрація права
власності на спірний будинок як за
ОСОБА_1, так і за ОСОБА_5, що спірний
будинок зареєстрований за ОСОБА_4 на
підставі оспорюваного правочину, під
час укладення якого діяли
правовстановлюючі документи,
оформлені на підставі рішення суду від
26.11.2007 р.

Із ч. 3 ст. 331 ЦК України слідує, що до
виникнення права власності на
новозбудоване нерухоме майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання та інше майно, що було
використано в процесі будівництва.
Однак ні позивач ОСОБА_1, ні відповідачі
не зазначили (не поіменували) ці
матеріали чи обладнання станом на час
укладення договору, на час розгляду
справи.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу; якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Суд приходить до висновку, що були не
додержані вимоги ч.ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК
України при вчиненні оспорюваного
правочину, а тому згідно ст. 215 УК
України він може бути визнаний
недійсним.

Статтею 216 ЦК України встановлені
правові наслідки недійсності
правочину, в т.ч. і ті, що кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину. Крім того,
якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні завдано
збитків та моральної шкоди вони
підлягають відшкодуванню винною
стороною (ч. 2 ст. 216 ЦК України).

Сторони визнали, що спірний будинок не
був переданий ОСОБА_4, що у договорі
14.07.2008 р. не було встановлено строк
виконання обов'язку передати будинок.

Згідно ст. 663 ЦК України продавець
зобов'язаний передати товар покупцеві
у строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо зміст договору
не дає змоги визначити цей строк, -
відповідно до положень ст. 530 цього
Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК
України якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений,
кредитор має право вимагати його
виконання у будь-який час, а боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_4 не довела факт
пред'явлення вимоги щодо передання
будинку у передбаченому законом
порядку, визнала , що позов про її
вселення, виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5 не
був заявлений.

Сторони визнали, що були оплачені
ОСОБА_4 при укладенні 14.07.2008 р. договору
нотаріальні послуги у розмірі 49000 грн. і
що ці кошти є збитками ОСОБА_4,
понесеними із-за дій ОСОБА_1

Відносно факту непередачі грошей за
будинок суд погоджується з доводами
ОСОБА_1, т.я. ОСОБА_4 визнала цей факт під
час опитування працівниками міліції
24.12.2010 р. (відмовний матеріал
Іллічівського МВ ГУМВС України в
Одеській області за заявою ОСОБА_1 за
№3534/10). При розгляді цивільної справи
ОСОБА_4 не надала докази у
підтвердження її доводів щодо
неправомірності дій працівників
міліції, які відібрали у неї це
пояснення. Суд також бере до уваги і
пояснення інших осіб, які долучені до
вказаних матеріалів, і співпадали з
поясненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_4 Крім того,
аналогічні пояснення в судовому
засіданні дали свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11
Суд критично оцінює покази свідка
ОСОБА_9, який є сином відповідача, тобто
заінтересованою особою, який змінив
позицію, викладену у грудні 2010 р.
(відмовний матеріал за №3534/10) станом на
грудень 2013 р. після відкриття
кримінального провадження за заявою
потерпілої ОСОБА_1 (а.с. 223, 224 т. 1, а.с. 14,
202-206 т. 2). Органом досудового
розслідування внесена до ЄРДР 07.11.2013 р.
слідуюча фабула: 14.07.2008 р. відносно
ОСОБА_1 вчинено шахрайські дії з боку
ОСОБА_4 і ОСОБА_9, які шляхом обману
отримали у власність при укладанні
договору купівлі-продажу будинок. На
час розгляду цивільної справи
кримінальне провадження продовжує
перебувати у стадії досудового
розслідування, а тому суд вважає, що ці
попередні висновки органу досудового
розслідування не мають правового
значення для вирішення спору, як і
докази на а.с. 8-13, 64-68 т. 2 щодо подій про
скоєння відносно ОСОБА_1 злочину у 2004 р.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку про задоволення
частково позовних вимог, викладених
ОСОБА_1 у п.п. 5, 6 заяви на а.с. 239 т. 1, а
саме: визнання правочину недійсним на
підставі рішення суду від 16.05.2011 р., про
задоволення частково зустрічного
позову ОСОБА_4 в частині визнання
правочину недійсним та стягнення
збитків у розмірі 49000 грн. (п. п. 2, 3 заяви
на а.с. 95 т. 1).

Достатніх правових підстав для
задоволення інших позовних вимог суд
не вбачає. Сторони не довели наявність
моральної шкоди. Довіреність від 29.12.2007
р. (а.с. 2 т. 2) припинила свою дію, на час
її чинності відповідала вимогам ст. ст.
237, 244, 245 ЦК України, і на підставі ст. 230
ЦК України не може бути визнана
недійсною. Крім того, відсутні підстави
для поновлення строку звернення до
суду, т.я. за думкою суду повинні бути
застосовані норми, встановлені ст. 257
та ч. 3 ст. 258 ЦК України, з початком
перебігу позовної давності з дати
винесення рішення апеляційної
інстанції 16.05.2011 р. (а.с. 32-35 т. 1). Сторони
не подавали заяви про застосування
позовної давності у порядку,
визначеному ч.ч. 3,4 ст. 267 та ст. 261 ЦК
України, а тому відсутні підстави для
застосування ч. 5 ст. 267 ЦК України і
визнання причин пропущення позовної
давності поважними з поновленням
вказаного строку. Не підлягають
встановленню факти, вказані у позовних
вимогах ОСОБА_1 з урахуванням положень
ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 256 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 182, 203, 215, 216, 218-220, 230,
237, 244, 245, 257, 258, 261, 267, 331, 376, 530, 658, 663 ЦК
України, ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов
ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу дачного будинку
АДРЕСА_1, укладений 14.07.2008 р. між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округа ОСОБА_6 за
реєстрованим номером 1425.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_4 49000 грн.

У задоволенні інших позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя