У Х В А Л А

Іменем України

14 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Готра Т.Ю.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 11 лютого 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному
порядку рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 11 лютого 2014
року, яким позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено, та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 478 940 грн. боргу за
договором позики та вирішено питання
про судові витрати. В апеляційній
скарзі ставить питання про скасування
рішення суду першої інстанції із
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову. Зазначає, що
жодна боргова розписка нею не
підписана, а в судовому засіданні вона
визнавала лише факт отримання коштів
від відповідачки, стверджує, що судом
не взято до уваги, що строк виконання
зазначеного боргу ще не настав, її
чоловік який є сином позивачки мав бути
притягнутий в якості співвідповідача
по справі, оскільки вказані кошти були
використанні в інтересах сім'ї, а саме
на придбання будинку. Вважає, що суд
безпідставно не застосував до даних
правовідносин строк позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта
ОСОБА_4 та позивача по ОСОБА_3,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів приходить висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що між сторонами виникли
правовідносини, що випливають із
договору позики, і відповідно до яких
06.07.2007 року ОСОБА_3 надала позику ОСОБА_2
в сумі 50 000 доларів США, а остання в свою
чергу зобов'язалася повернути борг з
врахуванням 5% в сумі 55 000 доларів США до
06.07.2009 року. В подальшому ОСОБА_2 24.09.2012
року власноручно надає розписку в якій
стверджує, що поверне вищевказаний
борг частинами по 30 000 доларів США з 1
жовтня 2012 року по 01 жовтня 2013 року в
рівних частинах (а.с.46-47).

На день пред'явлення позову ОСОБА_2
отримані по договору позики гроші та
проценти за користування кредитом
ОСОБА_3 не повернула, про що ОСОБА_2
визнала в судовому засіданні першої
інстанції.

За встановлених фактичних обставин
справи суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Стосовно доводів апеляційної скарги,
що судом першої інстанції не
застосовано строк позовної давності
то колегія суддів констатує наступне,
позивачкою ОСОБА_3 дійсно пропущений
строк позовної давності, оскільки, по
розписці від 06.07.2007р. строк виконання
наступив 06.07.2009 року і такий відповідно
до вимог ст. 257 ЦК України сплив 06.07.211
року. Розписка надана ОСОБА_2 від 24.09.2012
року (поза спливом строку позовної
давності) не перериває перебіг
позовної давності в розумінні ст.264 ЦК
України.

За змістом ч.3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення ним судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідачка ОСОБА_2 особиста брала
участь у судовому засіданні першої
інстанції та не заявляла суду щодо
застосування наслідків спливу
позовної давності, а тому у суду першої
інстанції не було правових підстав
щодо застосування даного інституту за
відсутності відповідної заяви, у
зв'язку з цим доводи апеляційної скарги
в цій частині рішення суду першої
інстанції не спростовують.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянта ОСОБА_2 про відсутність її
розпису у відповідних розписках. Як
вбачається із матеріалів справи
відповідачка ОСОБА_2 в суді першої
інстанції, визнавала позов повністю, в
апеляційній скарзі також не
заперечувала, що особисто писала
обидві розписки, разом з тим
стверджувала, що такі просто не
підписувала, хоч як вбачається із
матеріалів справи такі підписані
повним підписом «ОСОБА_2.».

Доводи апелянта, що до даних
правовідносин слід застосовувати
норми Сімейного кодексу України, також
не спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки, як уже було
зазначено вказані правовідносини
регулюються нормами ЦК України, а не
нормами Сімейного кодексу України.

У відповідності до вимог ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 307, 308, 313-316 ЦПК України
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 11 лютого 2014 року, яким позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
задоволено, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак така протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач:
Судді: