Єдиний унікальний номер 269/4400/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2483/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючої Осипчук
О.В.

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.

при секретарях
РуденкоД.В., Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу позивача публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Совєтського районного суду міста
Макіївки від 29 січня 2014 року по справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Совєтського районного суду
міста Макіївки від 29 січня 2014 року у
задоволені позовних ПАТ КБ
«ПриватБанк» вимог про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовлено.

З вказаним рішенням позивач не
погодився та подав апеляційну скаргу,
яка разом з матеріалами справи
надійшла до апеляційного суду
Донецької області.

В своїй апеляційній скарзі
апелянт вважає рішення суду таким, що
підлягає скасуванню. Окрім того,
апелянт зазначив, що відмовляючи у
задоволені позову, суд не прийняв до
уваги положення ст. 631 ЦК України якою
зазначено, що закінчення строку дії
договору не звільняє сторони від
відповідальності за порушення
договору, яке мало місце під час його
дії, вимоги про відшкодування збитків,
зумовлених порушенням договору, про
стягнення неустойки, процентів та тіла
кредиту, тощо, можуть бути пред»явлені
незалежно від закінчення строку дії
договору. Правовідносини між сторонами
тривають, оскільки відповідач
починаючи з 2007 року користується
коштами банку, а банк зі свого боку
нараховує неустойку та інші штрафні
санкції. Відповідно до п.9.12 Правил
надання банківських послуг договір діє
з моменту підписання протягом 12
місяців, якщо протягом цього терміну
жодна із сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично логнується на такий же
термін. Рішення суду є незаконним, якщо
воно ухвалено з порушенням або
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Суд помилково
зробив висновок про те, що позивачем
пропущений строк позовної давності, а
такі висновки зроблені у зв»язку з
неналежним з»ясуванням обставин
справи. В матеріалах справи міститься
заява відповідача, яку він підписав
власноруч і в якій значиться про те, що
він ознайомлений з умовами та тарифами
банку. Оскільки Відповідач не надав в
банк заяву про припинення строку дії
договору, то договір автоматично
лонгується щоразу на той же термін.
Таким чином, суд не зважав, що договір
не є припиненим, а отже строк позовної
давності не може бути пропущеним. Окрім
того, судом першої інстанції були
порушені норми процесуального права,
оскільки порушені принципи рівності
сторін перед законом, змагальність
сторін дизпозитивність цивільного
судочинства, а також положення ст. 60 ЦПК
України. Просив апеляційну скаргу
задовольнити, скасувати рішення суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором.

В судовому засіданні
представник ПАТ КБ « ПриватБанк» -
Петрикін О.Ю. підтримав доводи
апеляційної скарги, просив рішення
першої інстанції скасувати, ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
вимоги банку.

ОСОБА_2 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, просив її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача,
учасників судового засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги
і дослідивши матеріали справи.
апеляційний суд дійшов наступного
висновку.

З матеріалів справи вбачається,
що 11 березня 2013 року позивач - ПАТ КБ «
Приватбанк» звернувся з позовом до
відповідача про стягнення суми боргу у
розмірі 45141,19 грн. за договором б/н від
01.06.2007 року. мотивуючи свої вимоги тим,
що 01.06.2007 року з відповідачем - ОСОБА_2
укладено договір, відповідно до якого
він отримав кредит у розмірі 10 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30% на рік на суму залишку
заборгованості, з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана Заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
кредитний договір. У порушення умов
договору відповідач належним чином не
виконав умови договору, заборгованість
станом на 31.07.2013 року склала 45141.19
гривень, з яких: 12205,34 гривень -
заборгованість за кредитом, 28810,08
гривень - заборгованість по процентам
за користування кредитом, 1500гривень -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 500.00 гривень -
штраф (фіксована частина), 2125.77 гривень -
штраф (процентна складова).

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальний строк позовної давності, що
передбачений ст. 257 ЦК України,
встановлюється тривалістю у три роки.

Суд першої інстанції прийняв до уваги,
що остання сплата відповідачем
платежів за кредитним договором
відбулася 05.01.2010 року, тобто з цього
часу позивач дізнався про своє
порушене право, а тому з огляду на те,
що позивач звернувся до суду 11 березня
2013 року то, відповідно, пропустив строк
позовної давності, про застосування
якої було заявлено в суді першої
інстанції відповідачем ОСОБА_2

Крім того, як убачається із справи №
2-1493/11 в 2011 році Банк звертався в суд з
позовом про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за цим кредитним
договором, але позов залишений без
розгляду внаслідок неявки
представника позивача в судове
засідання.

Згідно частині 1 ст.265 ЦК України
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної

Апелянт вважає, що з огляду на те, що
ОСОБА_2 не звернувся до банку с заявою
про припинення кредитного договору,
посилався на п.9.12 Умов та Правил
надання банківських послуг, в якому
зазначено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна зі сторін
не проінформує другу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на той же строк.
З цих підстав, на погляд банку, договір
є чинним і правовідносини між
сторонами тривають, а тому позивач має
правові підстави для стягнення
заборгованості.

Відповідачем суду надано для огляду
кредитну картку, яка була йому видана
при укладанні договору - 1 червня 2007
року, шість останніх цифр якої не
збігаються з тими, що зазначені у заяві:
так у заяві зазначена картка - НОМЕР_1,
проте відповідач фактично
користувався карткою НОМЕР_2 граничний
строк дії якої (місяць і рік) указано на
ній (поле MONTH) до червня 2009 року. З
наданих відповідачем квитанцій
зарахування на цю картку 05 січня 2010
року сталося через списання банком
коштів у розмірі 1000грн. з належного
йому переводу у розмірі 2000грн Privat monay.

Як вбачається зі змісту заяви ( а.с.8 )
позивальнику для користування
кредитними коштами видана кредитна
картка НОМЕР_1 з терміном дії картки 2
роки, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,5% % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом. Термін дії кредитного
договору збігається з терміном дії
платіжної картки.

Таким чином,повернення кредитних
коштів визначено періодичними
щомісячними платежами, тому у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов»язань за кредитним договором
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів має
обчислювати із моменту настання строку
погашення чергового платежу.

Сторони не заперечували, що нова
кредитна картка після червня 2009 року
банком не видавалася і , відповідно,
відповідачем отримана не була.

З цих підстав апеляційний суд дійшов
висновку, що позивачем пропущений
строк позовної давності про
застосування якого було заявлено
відповідачем суду першої інстанції,
який в свою чергу, правильно
застосував цей строк при вирішенні
даної справи.

У відповідності до вимог ч.1 ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На думку апеляційного суду оскаржуване
судове рішення відповідає вимогам
процесуального і матеріального закону,
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст.307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Совєтського районного суду
міста Макіївки від 29 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення та
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ
протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Суддя