Кегичівський районний суд Харківської
Справа № 624/300/14-ц
№ провадження 2/624/100/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Кегичівка
14 квітня 2014 року

Кегичівський районний суд Харківської
області у складі головуючого судді
Криворотова С.В., за участі секретаря
Михальчук В.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до
Андріївської сільської ради ( далі -
відповідач) про тлумачення змісту
заповіту,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач просить суд розтлумачити зміст
заповіту ОСОБА_2 на його користь,
визначивши, що волевиявлення
заповідача при його складанні було
спрямоване на заповідання саме
земельної ділянки розміром 4,77 гектарів
на території Андріївської сільської
ради Кегичівського району Харківської
області, що належала заповідачу на
підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ХР № 070795, виданого Кегичівською
районною державною адміністрацією
17.07.2002 року. Судові витрати просить
залишити за ним.

Сторони належним чином повідомлені про
час і місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явились, надали заяви
про розгляд справи без їх участі, проти
задоволення позову не заперечують.

У зв'язку з цим, відповідно до ч.2 ст. 197
ЦПК України, технічне фіксування
судового процесу не здійснюється.

Згідно з викладеними в позовній заяві
обставинами, ОСОБА_2, яка проживала і
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року в селі
Олександрівка Кегичівського району
Харківської області, була бабусею
позивача по лінії батька. 24.10.2006 року
вона уклала заповіт про спадкування
позивачем її майна, що посвідчений
секретарем Андріївської сільської
ради та внесений до реєстру за № 91. У
тексті заповіту йдеться про
спадкування позивачем державного акту
на право приватної власності на землю
серії ІІІ-ХР № 070795, виданого
Кегичівською районною державною
адміністрацією Харківської області
17.07.2002 року.

До початку розгляду справи у судовому
засіданні відповідачем надано
письмове пояснення про те, що
спадкоємцем за заповітом майна ОСОБА_2
є позивач, на день смерті заповіт не
змінено і не скасовано, заповідач на
день смерті у шлюбі не перебувала,
дітей не мала, просить розтлумачити
зміст заповіту так, що ОСОБА_2 виявила
свою волю саме щодо земельної ділянки
площею 4,77 ГА на території Андріївської
сільської ради Кегичівського району
Харківської області, право на яку
посвідчене державним актом серії
ІІІ-ХР №070795.

У судовому засіданні досліджені: копія
паспорта позивача; копія свідоцтва про
смерть ОСОБА_2; копія державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІІ-ХР №070795; копія заповіту
ОСОБА_2; інші докази.

Суд виходить із того, що відповідно до
ст. 1256 ЦК України спадкоємці вправі
здійснити тлумачення заповіту з
дотриманням правил тлумачення
правочинів, встановлених ст. 213 ЦК
України. Виходячи з аналізу положень
норм ст. ст. 213, 1256 ЦК України тлумачення
заповіту здійснюється з метою
встановлення точної волі заповідача і
може мати місце, якщо заповіт викликає
питання у спадкоємців, має
суперечливий характер, у зв'язку з чим
необхідно уточнити його зміст. При
цьому ч. 2 ст. 213 ЦК України не допускає,
щоб при тлумаченні правочину
здійснювався пошук волі учасника
правочину, який не знайшов
відображення у тексті самого
правочину. Таким чином, при тлумаченні
заповіту не допускається внесення змін
у сам зміст заповіту, ураховуючи також,
що заповіт - це особисте розпорядження
фізичної особи щодо належного їй майна,
майнових прав і обов'язків на випадок
своєї смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Дослідивши письмові докази, суд
доходить висновку, що позов підлягає
задоволенню. Визнано доведеним, що
ОСОБА_2 складаючи заповіт, самостійно
та вільно виявила волю щодо настання
реальних наслідків вчиненого нею
правочину, що в разі її смерті позивач
успадкує не державний акт, як
правовстановлюючий документ, а саме
земельну ділянку, право на яку
посвідчене цим актом, оскільки на час
складання заповіту у заповідача у
власності перебувала саме земельна
ділянка, право на яку посвідчене
державним актом на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ХР №070795,
що виданий Кегичівською районною
державною адміністрацією 17.07.2002 року.
Це підтверджується тим, що у заповіті є
безпосереднє посилання на
характеристики земельної ділянки: її
місцезнаходження, площу, цільове
призначення.

Виходячи з цього, суд доходить
висновку, що запис в тексті заповіту
про заповідання державного акту на
право приватної власності на землю
зроблено помилково, і дійсне
волевиявлення заповідача було
спрямоване на розпорядження саме
земельною ділянкою.

Враховуючи заяву позивача, підстави
для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст.ст.
ст. ст. 213, 1233, 1256 ЦК України, п.1ч.1 ст.7
Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р
І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_2 від
24.10.2006 року, посвідченого Андріївською
сільською радою Харківської області,
зареєстрованого в реєстрі за № 91,
таким чином, що ОСОБА_2 зробила
розпорядження на випадок своєї смерті,
заповівши ОСОБА_1 належну їй земельну
ділянку площею 4,77 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва на території Андріївської
сільської ради Кегичівського району
Харківської області, право на яку
посвідчене державним актом на право
приватної власності на землю серії
ІІІ-ХР №070795, що виданий Кегичівською
районною державною адміністрацією
17.07.2002 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області,
через районний суд, протягом 10 днів, з
дня отримання його копії.

Суддя
С.В. Криворотов