Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2534/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання матері,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
матері.

В позові зазначала, що з 16.02.1973
року вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 Від шлюбу вони мають
двох дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2. ІНФОРМАЦІЯ_5
року чоловік помер. Позивач вказувала,
що вона є інвалідом третьої групи та
отримує пенсію у розмірі 1342 грн. 85 коп.
Останнім часом вона часто хворіє та
потребує матеріальної допомоги. ЇЇ
молодший син разом з сім'єю доглядають
її та допомагають їй, надають кошти на
сплату житлово-комунальних послуг. На
отриману пенсію вона не в змозі
утримувати себе, покупати ліки та одяг.
Інших джерел доходу вона не має.
Відповідач матеріальну допомогу
добровільно не надає, хоча працює на
ВАТ «Запоріжкокс», отримує зарплату
приблизно 2000 грн., але їй ніякої
допомоги не надає. Посилаючись на ці
обставини, просила стягнути з
відповідача на її утримання аліменти в
розмірі 1/4 частини з усіх видів його
заробітку.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції вірно посилався на положення
статті 202 СК України згідно якої
повнолітні дочка, син зобов'язані
утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги та на статтю 205
СК України якою врегульовано питання
щодо визначення розміру аліментів на
батьків.

Відмовивши в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд виходив з того, що позивач
отримує пенсію в розмірі 1342 грн. 85 коп.,
розмір якої є вищим, ніж показник
прожиткового мінімуму в Україні.

Суд виходив з того, що позивач не надала
суду доказів того, що вона живе за
межею бідності і знаходиться в
скрутному матеріальному становищі,
потребує матеріальної допомоги.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в тому, що суд першої
інстанції не врахував, що розмір
пенсії позивача не забезпечує її
потреби на оплату комунальних послуг,
квартплати та ліків. ОСОБА_2 вказує в
апеляційній скарзі, що її молодший син
проживає разом з нею та зі своєю сім'єю
і надає їй матеріальну допомогу, проте
його заробіток у розмірі 5376, 76 грн.
фактично розподіляється на нього, його
дружину, яка попала під скорочення, на
дитину та на неї. Також апелянт вказує,
що прожитковий мінімум (949 грн.), але на
отриману пенсію вона не в змозі
купляти необхідні ліки та одяг.

Проте, такі доводи апеляційної скарги
є неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 202 СК України
передбачено, що повнолітні дочка, син
зобов'язані утримувати батьків, які є
непрацездатними і потребують
матеріальної допомоги.

При вирішенні питання про стягнення
аліментів на батьків слід враховувати,
що вказане право батьків, якому
кореспондує обов'язок повнолітніх
дітей виникає за наявності двох умов:
непрацездатності батьків та наявності
у них потреби у матеріальній допомозі і
не залежить від майнового стану
повнолітніх дочки, сина. Звільнення від
обов'язку утримувати матір, батька та
обов'язку брати участь у додаткових
витратах можливі лише коли буде
встановлено, що мати, батько ухилялися
від виконання своїх батьківських
обов'язків, що передбачено частиною 1
статті 204 СК України.

Відповідно до статті 201 СК України
визначено обов'язкові умови та
підстави покладення на дітей обов'язку
утримувати своїх батьків: діти досягли
вісімнадцяти років; батьки є
непрацездатними за віком або за станом
здоров'я; батьки потребують
матеріальної допомоги; відсутні
обставини для звільнення дітей від
обов'язку утримувати своїх батьків.

Таким чином, моментом виникнення
обов'язку утримувати своїх батьків є
наявність усіх перерахованих умов.
Необхідність матеріальної допомоги
визначається в кожному конкретному
випадку в залежності від матеріального
становища батьків. До уваги
приймається отримання батьками пенсії,
державних пільг, субсидій, наявність у
батьків майна, що може приносити дохід
тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не є
безумовною підставою для виникнення у
дітей обов'язку надання їм утримання -
стан непрацездатності має
супроводжуватися необхідністю
отримувати сторонню матеріальну
допомогу. Тобто, батьків слід визнавати
такими, що потребують матеріальної
допомоги. Свідченням такої потреби є
отримання матір'ю чи батьком доходів,
які є меншими за прожитковий мінімум.
Згідно діючого законодавства, держава
забезпечує необхідним утриманням
непрацездатних осіб - пенсією за віком,
пенсією з інвалідності, державною
допомогою тощо. Тому при вирішенні
спору необхідно враховувати розмір
такого державного утримання і ставити
його у залежність із прожитковим
мінімумом.

Згідно статті 205 СК України суд
визначає розмір аліментів на батьків у
твердій грошовій сумі і (або) у частці
від заробітку (доходу) з урахуванням
матеріального та сімейного стану
сторін. При визначенні розміру
аліментів та додаткових витрат суд
бере до уваги можливість одержання
утримання від інших дітей, до яких не
пред'явлено позову про стягнення
аліментів, дружини, чоловіка та своїх
батьків.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні спору діяв у
відповідності до вимог статей 212, 213 ЦПК
України та правильно застосував
вищевикладені норми матеріального
права.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 отримує
пенсію по інвалідності (третя група),
відповідно до довідки № 2781 від 04.09.2013
року перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України в Заводському
районі м. Запоріжжя та отримує пенсію
в розмірі 1342,85 грн., крім того, ОСОБА_2
має відповідні пільги як дитина війни
(а. с. 6; 7).

Розмір пенсії, який одержує позивач (1342
грн. 85 коп.) більший ніж встановлені
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік» та Законом України
«Про Державний бюджет України на 2014
рік» суми прожиткового мінімуму.

У позивача окрім відповідача - ОСОБА_3
є молодший син - ОСОБА_6, який зі своєю
сім'єю проживає разом з матір'ю. В
апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
вказувала, що у молодшого сина є
малолітня дитина, а дружина сина не
працює в зв'язку зі скороченням штату,
а тому заробіток молодшого сина
фактично розподіляється на всю сім'ю
(а. с. 72).

Відповідач ОСОБА_3 працює в ПАТ
«Запоріжкокс» машиністом компресорних
установок, йому нараховується
заробітна плата, середній розмір якої
за останні 6 місяців складає 3244, 94 грн.
(а. с. 60).

Відповідач перебуває в шлюбі з ОСОБА_8,
мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4.
Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 31.01.2014 року з
нього стягнуто аліменти на двох дітей в
розмірі 1/2 частини всіх видів
заробітку (а. с. 54-55).

При вирішенні спорів даної категорії
слід враховувати, що потреба у
матеріальній допомозі означає
недостатність коштів, необхідних для
підтримання нормальної
життєдіяльності особи, а тому потреба в
матеріальній допомозі має визначатися
відповідно до встановленого законом
прожиткового мінімуму, а тому суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що позивачем ОСОБА_2 не
доведено того факту, що вона потребує
матеріальної допомоги.

Інші доводи апеляційної скарги є
такими, що не спростовують висновків
суду першої інстанції, а лише
відображують позицію позивача та її
представника, висловлену в ході
розгляду справи і не доводять
порушення судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права.
За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: