АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3436/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Антонюк О. А. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку "ПриватБанк", третя
особа приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Інгосстрах" про
стягнення грошових коштів і витрат, -

ВСТАНОВИЛА:

22 січня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача про
стягнення грошових коштів і витрат,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що 27 грудня 2007 року позивач уклав з
банком кредитний договір і договір
поруки, а також застави рухомого майна
(автомобіля), 12 квітня 2008 року відбулася
ДТП, де постраждав застрахований
позивачем автомобіль Газель; позивач
звернувся до страхової організації з
метою отримання страхового
відшкодування, але отримав лише його
частину і вимушений був звертатися з
позовом до суду; рішенням суду стягнуто
решту суми 9961 грн. 25 коп. з ПрАТ СК
«Інгосстрах» на користь ПАТ КБ
ПриватБанк в рахунок погашення
заборгованості позивача по кредитному
договору, це рішення набрало законної
сили, заборгованість по кредиту
представник позивача погасив, але
вказані в рішенні суду кошти позивач
від відповідача так і не отримав.
Вважає вказані дії відповідача
протиправними і просив стягнути з
відповідача неправомірно набуту суму
9961 грн. 25 коп. і всі витрати,
задовольнивши позов у повному обсязі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Відмовляючи в позовних вимогах, суд
першої інстанції керувався
положеннями п. 3 ст. 510 ЦК України, ст.
526,527 ЦК України, ч. 1 ст.530 ЦК України, ст.
1166 ЦК України, а також виходив з
наступного.

Судом встановлено, що 27 грудня 2007 року
ОСОБА_2 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитний договір, договір поруки, а
також договір застави рухомого майна
(автомобіля), 12 квітня 2008 року відбулася
ДТП, де постраждав застрахований
позивачем автомобіль Газель; позивач
звернувся до страхової організації
ПрАТ СК «Інгосстрах» з метою отримання
страхового відшкодування, але отримав
лише його частину і вимушений був
звертатися з позовом до суду.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 13 грудня 2011 року
стягнуто решти суми 9961 грн. 25 коп. з ПрАТ
СК Інгосстрах на користь ПАТ КБ
ПриватБанк, як вигодонабувача за
договором страхування в рахунок
погашення заборгованості позивача по
кредитному договору, це рішення
набрало законної сили, повністю
заборгованість по кредиту представник
позивача погасив лише через рік.

Судом встановлено, що відповідно до
укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» кредитного договору
позивачу надано кредит для своїх
споживчих цілей (придбання майна),
встановлено відсотки за користування
кредитом зі встановленням кінцевого
терміну повернення кредиту.

Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язаний повернути кредит позивачу
у відповідності до графіку, що
наведений у додатку до цього договору,
який є його невід'ємною частиною. В разі
порушення позичальником обов'язку
повернути кредитодавцеві кредиту
відповідності до умов цього договору,
позичальник зобов'язаний сплатити
кредитодавцеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період прострочення сплати, від
суми несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У випадку
прострочення повернення сум наданого
кредиту (в тому числі часткового
повернення), та прострочення сплати
процентів за користування кредитом
відповідно до цього договору,
позичальник сплачує кредитодавцю
штраф незалежно від строку
прострочення. Штраф сплачується в
національній валюті України за
офіційним курсом НБУ на день
сплати/стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
вказані в рішенні суду від 13 грудня 2011
року кошти стосуються відносин банку і
страхової організації, а не позивача,
вказані в цьому рішенні кошти до цього
часу до відповідача (банку) від
вказаної страхової організації не
надійшли і безпідставного їх отримання
банком до цього часу не було, доказів
про інше позивач суду не надав. Крім
того, суду не надано доказів того, що
неправомірними, злочинними діями
відповідача, пов'язаними з неналежним
виконанням взятих на себе обов'язків
позивачу було завдано ушкодження
здоров'я, майнової шкоди та прямих
збитків, які знаходяться в
безпосередньому причинно-слідчому
зв'язку зі вказаними діями відповідача
і підлягають повному відшкодуванню за
рахунок винної особи.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Апелянт в своїй скарзі посилається на
те, що представниками банку не було
направлено виконавчий лист для
стягнення суми у розмірі 9961,25 грн. в
рахунок погашення заборгованості за
Кредитним договором № SI80АК000022979,
згідно листа від 28.05.12 року.

Проте з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Висновок суду першої інстанції, з якими
погоджується і колегія суддів, є
обґрунтованим щодо того, що
направлення коштів на рахунок Банку
від ПрАТ «СК Інгосстрах» стосуються
відносин саме ПрАТ «СК Інгосстрах» і
Банку. Крім того, з рішенням Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
13.12.2011 року, яке набрало законної сили,
ПрАТ «СК Інгосстрах» погодилося, а тому
отримання вказаних в рішенні суду
кошти на рахунок Банку є питанням часу
та є обов'язковим для виконання ПрАТ
«СК Інгосстрах».

Також, апелянт посилається в своїй
скарзі на ст. 1166 ЦК України, згідно якої
майнова шкода, завдана бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
особи, відшкодовується за рахунок
винної особи.

Однак, апелянт не надав доказів, що саме
неправомірними діями Відповідача йому
спричинена майнова шкода.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими та
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: