Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Дербенцевої Т.П., Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом у справі за
позовом прокурора Варвинського району
Чернігівської області в інтересах
держави в особі Державної
казначейської служби України до ОСОБА_4
про відшкодування збитків у порядку
регресу, -

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 21 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 29 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року прокурор Варвинського
району Чернігівської області
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Державної казначейської служби
України із позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування збитків у порядку
регресу, обґрунтовуючи вимоги тим, що
відповідач як начальник відділу ДВС
Варвинського районного управління
юстиції у межах виконавчого
провадження щодо стягнення боргу із
ВКПФ «Глобус» на користь ОСОБА_5
розміром 43 933 грн передав
стягувачу у рахунок погашення боргу
складське приміщення вартістю 65 675 грн,
власником якого на момент такої
передачі був не боржник, а ОСОБА_6
Вироком Варвинського районного суду
Чернігівської області від 18 листопада
2005 року ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
367 КК України.

Внаслідок незаконних дій державного
виконавця ОСОБА_6 завдано майнової
шкоди у розмірі вартості переданого
майна - 65 675 грн. Указану суму за
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 30 січня 2008
року, залишеним без змін ухвалою
Верховного Суду України від 12 травня 2008
року, відшкодовано за рахунок
державного бюджету та повністю
виплачено 27 грудня 2012 року.

Посилаючись на те, що державою
відшкодовано шкоду, завдану службовою
особою відділу ДВС, позивач просив
стягнути із ОСОБА_4 65 675 грн у порядку
регресу відповідно до положень ч. 4 ст.
1191 ЦК України.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 21 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 29 січня 2014 року, позов задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь
Державної казначейської служби
України кошти у розмірі 66 331, 75 грн.
Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
державну виконавчу службу», державний
виконавець є представником влади і
здійснює примусове виконання судових
рішень, постановлених іменем України,
та рішень інших органів (посадових
осіб), виконання яких покладено на
державну виконавчу службу, у порядку,
передбаченому законом.

За положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним

особам під час виконання рішення,
підлягає відшкодуванню у порядку,
передбаченому законом, за рахунок
держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 1191 ЦК України,
держава, Автономна Республіка Крим,
територіальні громади, відшкодувавши
шкоду, завдану посадовою, службовою
особою внаслідок незаконно прийнятих
рішень, дій чи бездіяльності
відповідно органів державної влади,
органів влади Автономної Республіки
Крим, органів місцевого
самоврядування, мають право зворотної
вимоги до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування (крім
відшкодування виплат, пов'язаних із
трудовими відносинами та
відшкодуванням моральної шкоди).

Встановивши ті обставини, що майнову
шкоду, заподіяну службовою особою
відділу державної виконавчої служби
фізичній особі, відшкодовано державою
шляхом списання із єдиного
казначейського рахунку, суди
обґрунтовано дійшли висновку щодо
права позивача на зворотну вимогу
(регрес) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування та
звернення до суду у межах строку,
визначеного ч. 6 ст. 261 ЦК України.

Доводами касаційної скарги
оскаржувані судові рішення не
спростовуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 21 листопада 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:
Т.П. Дербенцева
І.К.
Парінова
В.О. Савченко