Справа №
Номер провадження 2/570/563/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської
області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

при секретарі Іллюк С.Р.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивавача - адвоката
ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

представника третьої особи - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору:
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Рівненській області про визнання
шлюбу недійсним та визнання членом
сім'ї,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа:
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Рівненській області про визнання шлюбу
недійсним та визнання членом сім"ї.

В обгрунтування заявлених вимог
позивачі вказують, що 03.09.2012 року під
час виконання трудових обов"язків
дорожнього працівника Рівненської ДЕД
на 341 км.+340 м. автодороги Київ-Чоп,
загинув їх син ОСОБА_8.

Після смерті сина позивачі звернулися
до Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
Рівненській області за виплатою
одноразової допомоги, однак отримали
відмову, у зв"язку з тим, що на момент
смерті ОСОБА_8 був одружений, а тому
право на отримання одноразової
допомоги має його дружина - відповідач
по справі ОСОБА_4

08.10.2010 року ОСОБА_8 одружився з ОСОБА_8 -
відповідачем по справі, через місяць
після того, як їх познайомила ОСОБА_9 -
тітка відповідача.

Позивачі вказують про відсутність
примусу до їх сина та відповідача
укласти шлюб, однак вважають, що час
показав відсутність волі відповідача
на створення сім»ї, що є підставою
визнати шлюб недійсним. Після
укладення шлюбу ОСОБА_8 та відповідач
проживали у квартирі батька
відповідача. Син позивачів часто
скаржився їм на те, що відповідач не
піклувалася про підтримання
нормальних сімейних стосунків з ним та
збереження сім"ї, а саме щоденно з
роботи поверталася пізно, не готувала
йому їсти, не прала, не підтримувала
шлюбних стосунків, продовжувала жити
своїм життям.

Через півтора місяці на пропозицію
позивачів, вони перейшли проживати до
них, однак у поведінці відповідача
нічого не змінилося. Їх син з
відповідачем спільного господарства
не вели, спільного майна не набули. На
початку січня 2011 року відповідач,
зібравши усі свої речі та документи, в
тому числі свідоцтво про шлюб, без
будь-яких причин, пішла з їх квартири, і
з тих пір протягом майже двох років до
самої смерті ОСОБА_8 ніяких стосунків з
ним не підтримувала, не дивлячись на те,
що він мав намір це зробити. Відповідач
не з"явилася на похорон ОСОБА_8, не
з"являлася і після його смерті та
навіть не цікавилася де він
похоронений.

Зважаючи на вищевикладене, позивачі
дійшли висновку, що така поведінка
відповідача ОСОБА_8 беззаперечно
свідчить про те, що вона вступила у шлюб
з ОСОБА_8 без наміру створення сім"ї,
набуття прав та обов"язків подружжя, що
свідчить про те, що їх шлюб є фіктивним,
тому існують підстави для визнання
його недійсним.

В той же час, позивачі стверджують, що
їхній син як до шлюбу, так і після його
укладення, проживав з ними однією
сім"єю і об"єднувало їх не лише кровне
споріднення, а й спільне проживання,
спільний побут, взаємні права та
обов"язки, ведення спільного сімейного
бюджету, що відповідає вимогам ст.3 СК
України та визначенню "сім"я" згідно
чинного сімейного законодавства
України. В зв"язку з чим, позивачі
вважають свого сина ОСОБА_8 членом
їхньої сім"ї, а тому мають право на
отримання одноразової допомоги у
зв"язку з його смертю, як батьки
померлого.

В суді позивачі та їх представник
адвокат ОСОБА_3 позов підтримали та
пояснюють, що їх син вже був одружений,
однак розлучився. Цей другий шлюб з
відповідачем з самого початку був
фіктивним - без наміру з боку
відповідача створення сім»ї з їх сином,
відповідач лише хотіла отримати
свідоцтво про шлюб для цілей, які їй
відомо. ОСОБА_8 проживав разом з
відповідачем з 08.10.2010 року по 14.01.2011
року, з яких майже півтора місяці в
квартирі батька відповідачки, а решта
часу - за адресою позивачів. Після січня
2011 року їх син проживав з ними сам, був
постійно у них на очах, мав намір подати
заяву до РАГСу про розлучення.
Вказують, що не мають наміру на
збагачення, хочуть зробити пам'ятник
сину на могилу. Відповідач відразу
після смерті чоловіка змінила прізвище
на дівоче. Відповідач з ними після
смерті сина не спілкується, а вони у
свою чергу також не хочуть її бачити.

З січня 2011 року вони проживали з сином
однією сім»єю, що проявляється у
веденні загального бюджету, прояві
турботи один до одного. Позивач ОСОБА_1
звернувся в нотаріальну контору після
смерті сина, та неодноразово звертався
до третьої особи з приводу отримання
одноразової допомоги.

В суді відповідач та її представник
адвокат ОСОБА_5 пояснили, що позов не
визнають, оскільки він безпідставний,
необґрунтований. Позивач пояснює, що їх
з ОСОБА_8 познайомила її тітка ОСОБА_9 в
квітні 2010 року, в кінці серпня 2010 року
були заручини. Вони разом з ним і його
батьками їздили влітку відпочивати на
море. Пояснює, що відносини з батьками
чоловіка в неї були відразу погані,
оскільки вони були проти їх весілля. В
жовтні 2010 року вони одружилися,
відбувся обряд вінчання. Позивачі
взяли подаровані весільні кошти.
Пояснює, що з 08.10.2010 року до середини
грудня 2010 року проживали в квартирі її
батька за адресою: вул.Макарова, в
м.Рівне лише вдвох з чоловіком,
оскільки батько переїхав жити в
с.Рогачів Рівненського району. У
вказаній квартирі були усі зручності,
меблі, вона облаштувала квартиру сама
за свої кошти та зробила ремонт. ОСОБА_8
не працював, постійно шукав роботу.
Потім вони переїхали жити до позивачів,
оскільки ОСОБА_8 випивав, були випадки,
що він зникав на кілька діб з дому, і
позивачі запропонували, аби вони жили
разом і він був під їх наглядом. ОСОБА_8
був залежний від думки батьків. З 17
січня 2011 року вони з ОСОБА_8 жили окремо.
Вона йому пропонувала жити разом, піти
від його батьків, однак він відмовився.
Були випадки, коли влітку 2011 року він
приїжджав до неї в с.Рогачів в
нетверезому стані, батько відповідача
вклав його спати та зателефонував до
його батьків, які приїхали, вчинили
скандал і забрали його. Жодних
пропозиції з його та її боку розірвати
шлюб не було. Не заперечує того факту,
що з 17.01.2011 року по день смерті вони
проживали окремо та жодних стосунків
не підтримували. Вона неодноразово
йому дзвонила, однак він змінював
номери телефонів. Пояснює, що вона не
претендує ні на яке майно після смерті
ОСОБА_8, вона не зверталася ні до
третьої особи, ні в нотаріальну контору
з приводу отримання матеріальних благ
після його смерті.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в
суді просила відмовити в задоволенні
позову, про що подано письмові
заперечення. Крім того, вказала про
неодноразові звернення батька
померлого - позивача ОСОБА_1 про виплату
одноразової допомоги після смерті
його сина та клопотання не виплачувати
коштів відповідачу у справі на період
спору в суді.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, показання свідків, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що у
його задоволенні слід відмовити.

Судом встановлено, що позивачі по
справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками
ОСОБА_8 (свідоцтво про народження
НОМЕР_1), видане 17.05.1979 р. у Відділі ЗАГС
м.Ровно).

08.10.2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_8
(дошлюбне прізвище ОСОБА_4) було
зареєстровано шлюб у Відділі
реєстрації актів цивільного стану
Рівненського міського управління
юстиції (серія Свідоцтва про шлюб
НОМЕР_2).

08.10.2010 року відбувся обряд вінчання, про
що свідчить свідоцтво, що сторонами не
заперечується.

В суді встановлено і визнається
сторонами, що відповідач проживала з
ОСОБА_8 разом з 08.10.2010 року по 17.01.2011 року
за адресою в АДРЕСА_1 та за адресою
позивачів АДРЕСА_2.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво
про смерть серія НОМЕР_3, видане 04.09.2012
року ВДРАЦС Рівненського МУЮ).

Відповідачем не заперечується, що за
період перебування у шлюбі, вони з
ОСОБА_8 з 17.01.2011 року по день його смерті
проживали окремо.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Частиною 4 ст. ст. 4, 5 СК України
передбачено, що кожна особа має право
на повагу до свого сімейного життя;
ніхто не може зазнавати втручання в
його сімейне життя, крім випадків,
встановлених Конституцією України

Згідно ч.2 ст.40 СК України шлюб
визнається недійсним за рішенням суду
у разі його фіктивності.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено
жінкою та чоловіком або одним із них
без наміру створення сім'ї та набуття
прав та обов'язків подружжя.

Згідно ч.1 ст. 42 СК України право на
звернення до суду з позовом про
визнання шлюбу недійсним мають батьки.
Статтею 43 СК України передбачено, що
розірвання шлюбу, смерть дружини або
чоловіка не є перешкодою для визнання
шлюбу недійсним.

На думку суду, вимоги позивачів про
визнання шлюбу недійсним, оскільки він
є фіктивним, не підлягають до
задоволення, так як ними не доведено ту
обставину, що відповідач укладала шлюб
із їх покійним сином без наміру
створення сім'ї та набуття прав та
обов'язків подружжя.

Згідно із ст. 37 Сімейного Кодексу
України шлюб є правозгідним, крім
випадків, встановлених частинами
першою-третьою статті 39 цього
Кодексу, а також якщо він не визнаний
недійсним за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи і
підтверджується доказами,
дослідженими в судовому засіданні, що
ОСОБА_8 та відповідач уклали шлюб по
взаємному волевиявленню, між ними
відбувся обряд вінчання, після
реєстрації шлюбу проживали разом як в
квартирі батька відповідачки з 08.10.2010
року півтора місяці, так і в квартирі
батьків другого з подружжя до 17.01.2011
року. Дані обставини також
підтверджені показами свідків та
визнаються сторонами.

Посилаючись на фіктивність укладання
шлюбу позивачі не довели, що відповідач
при реєстрації шлюбу не мала наміру
створити сім'ю і мати шлюбні стосунки.
Крім того, не було вказано які ж на
момент укладення шлюбу відповідач мала
мотив та мету, що свідчив би про його
фіктивність, чи то намагання нею набути
певні юридичні права, не пов'язані з
шлюбом.

У відповідності з статтями 54,56 СК
України, спільно вирішувати питання
життя сім'ї і вибір місця проживання
являлось правом кожного з подружжя, а
не обов'язком, тому посилання
позивачів, на те, що відповідач спільно
з ОСОБА_8 протягом з 17.01.2011 року по день
його смерті 03.09.2012 р. не проживала, не
вела спільного господарства, так як
вона проживала за іншою адресою в
с.Рогачів Рівненського району, не
являється, згідно закону, підставою для
визнання шлюбу недійсним.

При вирішенні спору суд враховує і те,
що діючим СК України передбачено,
що вільна згода жінки та чоловіка як
факт, що супроводжує укладення
дійсного шлюбу, ґрунтується на
обізнаності осіб, що беруть шлюб, про їх
права та обов'язки як майбутнього
подружжя (ст. 29 СК).

Таким чином судом встановлено, що шлюб
між сторонами укладено з дотриманням
чинного законодавства. Крім того, слід
зауважити, що жоден із подружжя за
пероід їх окремого проживання не
скористався своїм правом щодо
розірвання шлюбу в органах РАГС,
оскільки дітей не мали, чи в суді,
будь-яких доказів з приводу наявності
жодних перепон для реалізації цього
права до суду не подано.

На думку суду, проживання ОСОБА_8 разом
зі своїми батьками - позивачами у
справі - не є підставою для визнання
його членом їх сім»ї у розумінні ч.2 ст. 3
СК України, оскільки будь-яких належних
та допустимих доказів про наявність
між ними взаємних прав та обов'язків та
ведення спільно господаства до суду не
подано.

На підставі ст.ст.3, 40, 42, 43 СК України,
керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218,
223, 292, 294 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійні
вимоги: Фонд соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в
Рівненській області, укладеного між
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, актовий запис №1497,
зареєстрований 08.10.2010р. відділом РАЦС
Рівненського міського управління
юстиції; визнання померлого сина
ОСОБА_8 членом сім"ї - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд Рівненської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Гнатущенко Ю.В.