Номер провадження 22-ц/775/3972/2014
Головуючий в I інстанції Сидорова М.В.
суддя доповідач Безрученко Ю.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Краснощокової
Н.С.

суддів Безрученко Ю.О.,
Могутової Н.Г.

при секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 13
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
в особі ВО «Харцизьктепломережа» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за надані
послуги з теплопостачання в
солідарному порядку. Позовні вимоги
мотивує тим, що квартира відповідачів
розташована в багатоквартирному
будинку, який оснащений центральним
опаленням, відповідачі користуються
послугами з теплопостачання, але не
здійснюють оплату отриманої теплової
енергії, в результаті чого виникла
заборгованість. Тому просили стягнути
з відповідачів солідарно
заборгованість за період з жовтня 2011
року по жовтень 2013 року в сумі 3408,20 грн.,
а також три відсотки річних від
простроченої суми в розмірі 247,86 грн. та
вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 13 березня 2014 року
позов ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі
ВО «Харцизьктепломережа»
заборгованість за теплопостачання за
період з жовтня 2011 року по 01 листопада
2013 року в сумі 3408,20 грн.; стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в особі
ВО «Харцизьктепломережа» три відсотки
річних за період з жовтня 2011 року по 01
листопада 2013 року в сумі 247,86 грн. та
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі. В обґрунтування скарги
зазначає, що за адресою, за якою
нарахована заборгованість він не
проживає з 1988 року. Про заборгованість
апелянт дізнався із копії судового
наказу, будь-яких інших попереджень про
заборгованість на адресу апелянта не
надходило. Після скасування
зазначеного судового наказу, питання
про наявність у нього заборгованості в
позовному порядку до теперішнього часу
не вирішено. Позивачем не доведено
існування правовідносин з апелянтом,
оскільки позов повинен бути
пред'явлений до сина апелянта, який з 1988
року фактично проживає за
вищезазначеною адресою та являється
споживачем наданих послуг. Не
погоджується з розміром
заборгованості та порядком її
розрахунку, оскільки має відповідні
пільги, які не враховані при
нарахуванні заборгованості за послуги
з теплопостачання.

В судовому засіданні апеляційного суду
апелянт ОСОБА_1 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду
представник ОКП
«Донецьктеплокомуненерго» в особі ВО
«Харцизьктепломережа» не з'явився, про
час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином листом і
телефонограмою № 1436, зареєстрованою у
відповідному порядку від 16 квітня 2014
року (а.с.87), відповідно до заяви
директора позивача просили розглянути
справу у відсутність їх представника,
що не перешкоджає розгляду справи
відповідно до ст. 305 ЦПК України.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної
скарги та просив її відхилити.

Заслухавши доповідача, сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що в
порушення норм діючого законодавства
відповідачі неналежним чином
виконували свої зобов'язання за
фактично існуючим договором
теплопостачання, зокрема, не належним
чином здійснювали оплату фактично за
фактично надані позивачем послуги
централізованого опалення квартири.

З таким висновком суду можна
погодитися в його оскаржуваній
частині.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Так, відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає в
оскаржуваній частині.

Судом першої інстанції встановлено, що
апелянт, співвідповідач ОСОБА_1, є
основним наймачем квартири АДРЕСА_1,
зареєстрований в ній, що сторонами не
оспорюється та підтверджується
ордером на вселення №2944 від 29 грудня 1969
року (а.с.52), довідкою Харцизького
управління ЖКГ №785 від 06.06.1972р. (а.с.42),
адресною довідкою Харцизького МВ УГ
ДМС України в Донецькій області (а.с. 13).

Співвідповідач ОСОБА_2 також
зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с.13,45).

ВО «Харцизьктепломережа» ОКП
«Донецьктеплокомуненерго», як
виробник теплової енергії, надає
послуги населенню, відповідно до
Положення «Про виробничу одиницю
обласного комунального підприємства
"Донецьктеплокомуненерго"
«Харцизьктепломережа» від 2005р. (а.с.26-29),
метою діяльності якого на підставі п.4.1
Статуту ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
від 08.12.2006р. за № 597 (нова редакція) - є
виробництво та постачання теплової
енергії у вигляді гарячої води та пари
споживачам, у порядку, встановленому
законодавством (а.с. 24-25). Опалювальний
період складає 7 місяців - з жовтня по
квітень місяць.

Як вбачається з особового рахунку №
НОМЕР_1 за квартирою АДРЕСА_1, за послуги
теплопостачання числиться
заборгованість у розмірі 3408,20 грн., яка
утворилася за період з жовтня 2011 року
по 1 листопада 2013 року (а.с.7-8, 61).

Доказів в обґрунтування апеляційної
скарги щодо наявності відповідних
пільг у апелянта та те, що апелянт у
відповідному порядку надав відомості
про наявність відповідних пільг
позивачу не надано ні в суді першої
інстанції, ні в апеляційному суді.

Тому, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими в частині
неправильного нарахування
заборгованості не спростовані
апелянтом належними доказами ні в суді
першої інстанції, ні в апеляційному
суді, що відповідає положенням частини
першої статті 60 ЦПК України та статті 303
ЦПК України.

Судом також встановлено, що 05.12.2012р.
Харцизьким міським судом Донецької
області був виданий судовий наказ №
2н/0550/1931/2012 про стягнення з ОСОБА_1,
ОСОБА_2 солідарно на користь позивача
заборгованості по оплаті за послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання в сумі 1614,81 грн.

Ухвалою Харцизького міського суду від
17.01.2013р. судовий наказ № 2н/0550/1931/2012 від
05.12.2012р. скасований за заявою ОСОБА_1
(а.с.5).

Згідно інформації наданої УПФУ в м.
Харцизьку від 11.03.2014р. №2722/06
відрахування з пенсії ОСОБА_1 на
користь позивача за 2012 рік та по
теперішній час не проводились.

Відповідно до наданої копії довідки
ТОВ «Харцизька житлово-будівельна
компанія» б/н від 24.01.2014 року, ОСОБА_1
мешкає за адресою: АДРЕСА_2 без
реєстрації, зареєстрований: АДРЕСА_1
(а.с.43).

Суд вважає, що між сторонами виникли
правовідносини у сфері надання
житлово-комунальних послуг, зокрема
послуг з централізованого
теплопостачання та гарячого
водопостачання, що регулюються
загальними нормами Цивільного кодексу
України, що регулюють договірні
відносини, Житловим кодексом України,
Законом України «Про
житлово-комунальні послуги» (далі -
Закон), Правилами користування
приміщеннями житлових будинків,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 24 січня 2006 року №
45, Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою КМУ № 630 від
21.07.2005 р. (далі - Правила).

Так, відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідносини в якому
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату та плату за комунальні
послуги.

Згідно із п.6 ч.1 ст. 20 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
споживач має право на несплату
вартості житлово-комунальних послуг за
період тимчасової відсутності
споживача та/або членів його сім'ї при
відповідному документальному
оформленні.

Відповідно до п. 7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків,
власник та наймач (орендар) квартири
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно п.18 Правил розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим, якщо
договором не встановлено інший строк.

Згідно п.20 Правил плата за надані
послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води і теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.

Згідно п.30 Правил споживач зобов'язаний
оплачувати послуги в установлені
договором строки.

В порушення вищевказаних норм діючого
законодавства відповідачі неналежним
чином виконували свої зобов'язання за
фактично існуючим договором
теплопостачання, зокрема, не належним
чином здійснювали оплату за фактично
надані позивачем послуги з
централізованого опалення квартири, що
в судовому засіданні фактично не
оспорювалось відповідачами, в зв'язку з
чим суд прийшов до висновку, що позивач
має право вимагати і обґрунтовано
вимагає в судовому порядку сплату
заборгованості за поставлену теплову
енергію.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином, суд першої інстанції на
зазначені положення закону звернув
увагу, та прийшов до правильних
висновків про задоволення позову в
повному обсязі.

Доводи представника апелянта ОСОБА_3 в
письмових запереченнях на позов щодо
відсутності обов'язку у апелянта
оплачувати надані послуги з
теплопостачання в зв'язку з
відсутністю договору між сторонами та
не звернення позивача з цих підстав до
нього - безпідставні та необґрунтовані,
оскільки відповідно до ст.509 ЦК України
зобов`язання виникають з підстав
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

На підставі ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
непередбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Отже, сама по собі відсутність
письмового договору між сторонами не
може бути підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості за фактично
надані послуги по теплопостачанню.

Також, суд не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги щодо стягнення з
апелянта лише суми по оплаті за
теплопостачання, яка припадає на площу
кімнати 13,88 кв.м., оскільки порядок
користування спірною квартирою між її
користувачами - відповідачами по
справі не визначався, такі доводи є
необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими щодо відсутності
його обов'язку оплачувати послуги
через його не проживання в квартирі,
яка є об'єктом споживання теплової
енергії, оскільки доказів апелянтом не
надано щодо відповідного
документального оформлення відповідно
до положень п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України
від 24 червня 2004 року N 1875 "Про
житлово-комунальні послуги" (далі -
Закон) про несплату
житлово-комунальних послуг за період
тимчасової його відсутності.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції ухвалено судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню із залишенням рішення суду
першої інстанції без змін, що
відповідає положенням частини першої
статті 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
Апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 13 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Судді: