Справа № 161/1150/14-ц
Провадження № 2/161/1044/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

06 травня 2014 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

при секретарі - Селюкові Р.В.,

з участю представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики. Позов мотивувала
тим, що 19 вересня 2012 року між нею та
відповідачем укладено договір позики,
відповідно до умов якого позивач
передала ОСОБА_2 60000 грн., а відповідач
зобов'язувався повернути зазначену
суму коштів в строк до 01.01.2013 року. Факт
отримання коштів відповідачем
підтверджується розпискою від 19.09.2012
року. В порушення зобов'язань за
договором позики відповідач у вказаний
строк суму боргу не повернув та
прострочив виконання грошового
зобов'язання. А тому, просила суд
стягнути з ОСОБА_2 в свою користь суму
боргу за договором позики в розмірі 60000
грн., 3% річних з простроченої суми - 1500
грн. та судові витрати у справі.

Представник позивача ОСОБА_1, в
судовому засіданні вимоги позову
підтримав частково. Пояснив, що
відповідачем сума боргу повернута
частково, а тому просить стягнути в
користь позивача лише 35000 грн, 3% річних
з простроченої суми та судові витрати у
справі.

Відповідач в судовому засіданні вимоги
позову визнав частково. Оскільки, вже
кошти в розмірі 25000 грн. повернув, то не
заперечував щодо стягнення з нього 35000
грн. суми боргу.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку, що позов підставний та
підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Судом встановлено, що 19 вересня 2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в присутності
свідків, укладено договір позики.
Відповідно до умов договору відповідач
ОСОБА_2 взяв в ОСОБА_3 грошові кошти в
розмірі 60000 грн та зобов'язувався
повернути їх до 01.01.2013 року (а.с. 22).

Крім того, в судовому засіданні
відповідач факту отримання у позивача
коштів в сумі 60000 грн. не заперечував.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_2 в порушення вимог ст.1049 ЦК
України не повернув позивачу борг.

Статтями 11, 509 ЦК України
установлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають в тому числі і з
договорів та інших правочинів.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу
України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Отримання відповідачем коштів за
договором позики підтверджується
особистою розпискою від 19.09.2012 року (а.с.
22), в якій зазначено, що ОСОБА_2 взяв
грошові кошти у позикодавця ОСОБА_3 в
розмірі 60000 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Оскільки
розписка підписана особисто
відповідачем ОСОБА_2, суд приходить до
висновку, що в даному випадку є
дотриманою письмова форма договорів.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В порядку ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Як встановлено в судовому засіданні з
пояснень сторін, в ході судового
розгляду справи відповідачем взяті на
себе зобов'язання виконанні частково,
позивачу повернуто грошові кошти в
розмірі 25000 грн. А тому, до стягнення
підлягає борг в сумі 35000 грн.

Враховуючи те, що боржником
прострочено виконання грошового
зобов'язання, то на ньому лежить
обов'язок сплатити 3% річних від
простроченої суми в розмірі (35000 грн. х 3%
річних) 1050 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути понесені ним документально
підтверджені судові витрати у справі,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 154, 197, 215
ЦПК України, на підставі ст.ст. 509, 526, 533,
625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 35 000
(тридцять п'ять тисяч) гривень боргу за
договором позики, 1050 (одну тисячу
п'ятдесят) гривень 3% річних та 360 (триста
шістдесят) гривень 50 копійок судового
збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Луцький міськрайонний суд в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
І.Б.
Плахтій