Єдиний унікальний номер 240/1/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/2725/2014
Головуючий у 1 інстанції : Щербак Ю.В.
Апеляційний суд Донецької області
в складі : головуючого - судді
суддів
Кіянової С.В., Іванової А.П.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку цивільну справу
за апеляційною скаргою обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» на рішення
Олександрівського районного суду
Донецької області від 06 лютого 2014 року
за позовом обласного комунального
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
Позивач обласне комунальне
«Донецьктеплокомуненерго» звернулося
до суду 03.01.2014 року з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
надану теплову енергію, посилаючись на
те, що відповідачі є споживачами
зазначених послуг за адресою АДРЕСА_1
Але, внаслідок неналежного виконання
ними обов»язків щодо оплати наданих
позивачем послуг з теплової енергії за
період з 2005 року до 01.09.2013 року виникла
заборгованість у розиірі 14 654,05 грн.
Позивач просив стягнути з відповідачів
заборгованість за надані послуги у
розмірі 14 654,05 грн. та судові витрати у
Рішенням Олександрівського
районного суду від 06 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позову
обласного комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
теплову енергію.

В апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
задовольнити його вимоги, оскільки
судом першої інстанції порушені норми
матеріального та процесуального права,
не враховано, що відповідачі визнавали
борг і сплачували частково
заборгованість, тобто строк позовної
давності перервався, тому у суду не
було підстав для застосування строку
позовної давності. При визначенні
правильності нарахування судом
помилково застосовано пільги, оскільки
не враховано положення п.2 Порядку
надання пільг, компенсацій та гарантій
працівникам бюджетних установ,
затвердженого постановою КМУ від 31.03.2003
року №426 щодо відшкодування вказаних
витрат за рішенням керівника установи
за місцем роботи.

В судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1
заперечував проти доводів апеляційної
скарги і просив рішення суду залишити
без змін.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з»явилася, будучи
належним чином повідомлена про час та
місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача,
пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу позивача
слід задовольнити частково, рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог з
наступних підстав..

Відмовляючи у задоволенні
позову ОКП «Донецьктеплокомуненерго»
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за теплову енергію суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачам на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1 площею 65,7
кв.м., за вказаною адресою позивачем їм
надаються послуги з теплопостачання.
Внаслідок несвоєчасної та не в повному
олбсязі оплати наданих послуг станом
на 01.09.2013 року виникла заборгованість у
розмірі 15 232,65 грн. Рішенням суду від
24.07.2008 року позивачу було відмовлено у
стягнення боргу у розмірі 578,6 грн., тому
вказану суму відраховано із загальної
суми заборгованості і остаточна сума
боргу становить 14 654,05 грн. Оскільки
відповідач ОСОБА_2 працює в
Олександрівській ЦРЛ лікарем -
невропатологом з 13.08.2001 року, а ОСОБА_1
лікарем-анестезіологом з 15.07.2002 року і
згідно з законодавством мають право на
пільги, постановою КМУ від 01.08.1996 року
№879 встановлено норму для опалення
житла в межах 21 кв.м. на кожну особу і
додатково 10,5 м.кв. на сім»ю, то вони
повиння сплачувати лише за 13,2 кв.м.
площі квартири за надані послуги, тому
за період з січня до квітня 2011 року, з
жовтня 2011 року до квітня 2012 року та за
жовтень 2012 року та квітень 2013 року
відповідачі повинні сплатити 1 772,81 грн.
з урахуванням площі квартири, а
фактично відповідачами за вказаний
період сплачено 2 052,40 грн., тобто в
межах строку позовної давності з 01.01.2011
р. до 01.09.2013 р. борг відсутній, тому
підстав для задоволення позову не має.

Проте, з такими висновками
суду першої інстанції повністю
погодитися неможливо, оскільки вони
суперечать вимолгам матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до ст.526 ЦК
України зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.1 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач - фізична чи
юридична особа, яка отримує або має
намір отримати житлово-комунальну
послугу.

Обов»язок споживача
провадити оплату наданих послуг у
встановлені строки регламентовано п.1
ст.30 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року №630 з
наступними змінами.

Відповідно до ст.ст.20, 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» споживач зобов»язаний
оплачувати житлово-комунальні послуги
щомісяця у строки встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

З матеріалів справи
вбачається, що відповідачі проживають
у приватизованій квартирі АДРЕСА_1
області загальною площею 67,9 кв.м. ,
опалювальна площа складає 65,7 кв.м.
(а.с.25),

За вказаною адресою
позивачем надаються відповідачам
послуги з теплової енергії, на ОСОБА_1
відкрито особовий рахунок НОМЕР_1,
згідно якого за період з 2005 року до
01.09.2013 року мається заборгованість за
надані послуги у розмірі 15 232,65 грн.
(а.с.5-9, 10-11, 14-24).

Відповідач ОСОБА_2 працює в
Олександрівської лікарні лікарем
невропатологом з 13.08.2001 року до
теперешнього часу, а ОСОБА_1
лікарем-анестезіологом з 15.07.2002 року до
теперешнього часу (а.с.36-37).

Відповідно до ч.1 ст.69 ЖК
України пільги по квартирній платі та
платі за комунальні послуги
встановлюються законодавством.

Відповідно до ст.70 ЖК України
спеціалісти, які працюють і проживають
у сільській місцевості, поза
населеними пунктами (а в установлених
законодавством Союзу РСР випадках - у
селищах), користуються безплатно жилим
приміщенням з опаленням і освітленням.

Відповідно до п. «ї» ч.1 ст.77
Основ законодавства України про
охорону здоров»я медичні працівники
мають право на безплатне користування
житлом з освітленням і опаленням тим,
хто проживає і працює у сільській
місцевості і селищах міського типу, а
також пенсіонерам, які раніше
працювали медичними та
фармацевтичними працівниками і
проживають у цих населених пунктах.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку про те, що
відповідачі мають право на пільги,
передбачені п. «ї» ст.77 Основ
законодавства України про охорону
здоров»я.

Проте, відповідно до п.22
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. №630 з наступними змінами. у
разі коли споживач відповідно до
законодавства має пільги з оплати
послуг, у договорі робиться відповідна
позначка. При цьому дані про зазначену
пільгу вносяться у договір між
виконавцем та постачальником.

У разі отримання права на пільги
споживач подає виконавцю письмову
заяву та документи, що його
підтверджують. Оплата за послуги з
урахуванням пільг нараховується з дати
подання документів, що підтверджують
право на пільгу.

Умови надання гарантій
медичним працівникам передбачені п.3.2.
Порядку забезпечення працівників
бюджетних установ безоплатним
користуванням житлом з опаленням і
освітленням, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Міністерства освіти
і наукі України, Міністерства охорони
здоров»я України, Міністерства
культури і туризму України від 13.09.2006
року №1193/13067.

Так, згідно п.3.2 Порядку
бюджетні установи ведуть
персоніфікований облік працівників,
які мають право на відповідні гарантії,
та щомісячно надають інформацію про
них головним розпорядникам коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення
відповідно до постійного місця
проживання працівників зазначених
установ. У разі ненадходження такої
інформації розпорядники коштів не
провадять розрахунки з підприємствами
та організаціями, що надали послуги.

Відповідно до п.2 Порядку
надання пільг, компенсацій і гарантій
працівникам бюджетних установ,
військовослужбовцям, особам рядового і
начальницького складу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
відж 31.03.2003 року №426 пільги
педагогічним, медичним та
фармацевтичним працівникам і
працівникам культури надаються
щомісяця шляхом зменшення плати за
користування житлом з опаленням та
освітленням. Розмір наданих пільг у
грошовому еквіваленті разом з
середньомісячним доходом пільговика
не повинен перевищувати величини
визначеного відповідно до підпункту
6.5.1 пункту 6.5 статті 6 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу.

Згідно п.3 зазначеного
Порядку видатки на відшкодування
витрат за надані педагогічним,
медичним та фармацевтичним
працівникам і працівникам культури
послуги провадяться відповідно до
Порядку фінансування видатків
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення за
рахунок субвенцій з державного
бюджету, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 4
березня 2002 р. N 256.

Відповідно до п.4 Порядку до
членів сім'ї пільговика належать такі,
що проживають разом з ним, - дружина
(чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18
років); неодружені повнолітні діти,
визнані інвалідами з дитинства 1 та 2
групи або інвалідами 1 групи; особа, яка
проживає разом з інвалідом війни 1
групи та доглядає за ним, за умови, що
інвалід війни не перебуває у шлюбі;
непрацездатні батьки; особа, яка
знаходиться під опікою або піклуванням
пільговика та проживає разом з ним.

Пунктом 5 зазначеного Порядку
передбачено, що для відшкодування
фактичних витрат пільговик подає в
бухгалтерію установи копії квитанцій
про оплату за користування житлом
(квартирну плату), паливом, телефоном і
за комунальні послуги у строк, за який
здійснюється відшкодування (абзац
другий пункту 2 цього Порядку), а також
довідку про склад сім'ї (раз на рік).

Для нарахування грошового
еквівалента вартості послуг можуть
використовуватися відомості у вигляді
списків, довідок, даних на електронних
носіях інформації, одержаних від
житлово-експлуатаційних та інших
підприємств і організацій, які надають
послуги.

Відповідно до п.8 вказаного
Порядку грошовий еквівалент наданих
пільг, компенсацій виплачується
пільговику установою разом з іншими
щомісячними виплатами (заробітна
плата, грошове забезпечення, надбавки,
премії, матеріальна винагорода тощо).

Згідно п.10 Порядку установи
провадять роботу з надання пільг,
компенсацій і гарантій та
організовують облік, систематизацію і
зберігання інформації про пільговиків,
надають їм консультації щодо порядку
та умов надання пільг : подають в
установленому порядку органам праці та
соціального захисту населення,
підприємствам і організаціям, що
надають послуги, відомості про
працівників та розмір грошового
еквівалента пільг.

Суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що відповідно до п.5
Положення про Єдиний державний
автоматизований реєстр осіб, які мають
право на пільги, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 29.01.2003 року №117 для включення до
Реєстру інформації про пільговика він
подає уповноваженому органу довідку
про склад сім»ї, копії документів, що
підтверджують право пільговика та
членів його сім»ї на пільги, копію
довідки про присвоєння
ідентифікаційного номера у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків, пред»являє паспорт та надає
інформацію про характеристику житла та
послуги, щодо отримання яких має пільги
та реально ними користується.

У сільській місцевості
пільговик подає зазначені документи
(копії документів), пред»являє
оригінали документів та паспорт, а
також надає інформацію виконавчому
органу сільської, селищної ради.
Виконавчий орган приймає подані
документі (копії документів), перевіряє
відповідність поданої копії документа,
що підтверджує право на пільги, його
оригіналу, фіксує надану інформацію та
реквізити паспорта пільговика і
передає їх відповідному
уповноваженому органу.

Відповідачами не було надано
жодних доказів того, що вони
зареєстрували свої пільги у
встановленому законом порядку.

Наданий відповідачем ОСОБА_1
лист з переліком осіб-медичних
працівників, який начебто передавався
лікарнею для оформлення пільг не може
прийматися до уваги як належний чи
допустимий доказ, оскільки суперечить
вимогам зазначених нормативних актів.

Крім того, відповідач
підтвердив, що він особисто не
оформлював пільги і не надавав до
відповідного органу пакет документів.

За таких обставин, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про те, що відповідачі у відповідності
до вимог закону користуються своїми
пільгами, оскільки право на пільги, не є
обов»язком держави компенсувати їх у
безспірному порядку без волевиявлення
пільговика.

Вирішуючи питання про період
та розмір заборгованості за надані
послуги, суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що вимоги позивача
про стягнення заборгованості за період
з 2005 року суперечать наданим по справі
доказам.

Суд першої інстанції не
звернув увагу на те, що рішенням
Олександрівського районного суду
Донецької області від 16.03.2009 р., яке
набуло чинності, з відповідачів ОСОБА_2
та ОСОБА_1 на користь ОКП
«Донецькобленерго» стягнуто солідарно
заборгованість за період з лютого 2007
року до 01.03.2009 року у розмірі 961,13 грн.,
вказане рішення виконане в повному
обсязі, що підтверджується квітанцією
від 23.06.2009 року (а.с.73-73).

Крім того, згідно ст.257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Позовна давність
переривається у разі пред'явлення
особою позову до одного із кількох
боржників, а також якщо предметом
позову є лише частина вимоги, право на
яку має позивач.

Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Так, з особового рахунку
ОСОБА_1 НОМЕР_1 вбачається, що
відповідачі в період з 2009 р. до 01.09.2013 р.
провадили часткову оплату послуг з
постачання теплової енергії за
вказаною адресою, тобто строк позовної
давності перервався, тому у суду першої
інстанції не було підстав для
застосування строку позовної давності.

Згідно перерахунку
заборгованості, наданого апеляційному
суду позивачем, з урахуванням періоду
боргу з 01.04.2009 року до 01.09.2013 року та
рішення Олександрівського районного
суду від 16.03.2009 р. розмір заборгованості
складає 10 550,24 грн.

За наведених обставин,
апеляційний суд вважає, що рішення суду
першої інстанції яке ухвалено з
порушенням вимог закону підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення вимог
позивача.

Доводи відповідача про те, що
він має право на пільги обгрунтовані,
але в даному випадку не можуть
прийматися до уваги, оскільки у
встановленому законом порядку свої
права відповідачі не оформлювали, крім
того, відповідач підтвердив, що
особисто не оформлював пільги і його не
було внесено до Єдиного державного
реєстру пільговіків згідно п.22 Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 р. №630.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, тому з відповідачів на користь
позивача слід стягнути судові витрати
(судовий збір) у розмірі 229,40 грн.

Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, апеляційний суд

В
И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго»
задовольнити частково.

Рішення Олександрівського
районного суду Донецької області від 06
лютого 2014 року скасувати.

Позов обласного комунального
підприємства
«Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
теплову енергію задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1
та ОСОБА_2 на користь обласного
комунального підприємства
«Донецьктеплокомуненерго»
заборгованості за надані послуги з
постачання теплової енергії за період
з 01.04.2009 року до 01.09.2013 року у розмірі 10
550 (десять п»ятьсот п»ятдесят) грн.. 24
коп. та судові витрати у розмірі 229,40
грн.

Рішення набирає законної
сили з моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності.

Судді :