У Х В А Л А

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Департаменту освіти та гуманітарної
політики Черкаської міської ради,
третя особа - Дошкільний навчальний
заклад (ясла-садок) санаторного типу №
74 «Лісова пісня» Черкаської міської
ради, про стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, яка діє в інтересах ОСОБА_3, на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 квітня 2013 року та рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 02 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, у якому
зазначала, що вона працювала
завідуючою Дошкільним навчальним
закладом (ясла-садок) санаторного типу
№ 74 «Лісова пісня» Черкаської міської
ради. 25 вересня 2012 року її було
звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40
КЗпП України. На момент звільнення з
нею не був повністю проведений
розрахунок при звільненні, не були
виплачені присуджені на її користь з
відповідача суми за рішеннями суду від
08 травня 2012 року, від 22 травня 2012 року,
від 09 липня 2012 року, заробітна плата за
період з 10 липня 2012 року по 08 серпня 2012
року та з 10 вересня 2012 року по
25 вересня 2012 року, допомога по
тимчасовій непрацездатності з 09 серпня
2012 року по 07 вересня 2012 року, частина
суми компенсації за невикористану
відпустку.

Посилаючись на зазначені
обставини, просила суд стягнути з
відповідача на її користь 44 грн 54 коп.
заборгованості із заробітної плати за
період з 01 серпня 2012 року по 08 серпня 2012
рік, 2 093 грн 36 коп. грошової компенсації
за невикористані відпустки, 27 602 грн 76
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні по
день розгляду справи в суді, 20 тис. грн
моральної шкоди та 2 500 грн витрат на
оплату правової допомоги.

Рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 19 квітня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_3 4 660 грн 50
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, 500
грн моральної шкоди та 300 грн витрат на
оплату правової допомоги.

У решті позову відмовлено. Вирішено
питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 02 грудня 2013 року
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 квітня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову.

Стягнуто з Департаменту освіти та
гуманітарної політики Черкаської
міської ради на користь ОСОБА_3 6 811 грн 50
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, 500
грн моральної шкоди та 367 грн 50 коп.
витрат на оплату правової допомоги.

В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням апеляційного
суду Черкаської області від
26 грудня 2013 року рішення суду в
частині стягнення заробітної плати за
один місяць допущено до негайного
виконання. Вирішено питання судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4,
яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
у повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов та
стягуючи на користь позивача 4
660 грн 50 коп. середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 25 вересня 2012 року по 31
жовтня 2012 року та 500 грн
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив із того, що після звільнення
позивача з роботи з нею не було
проведено повного розрахунку по
зарплаті.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
стягнення 44 грн 54 коп. заборгованості
із заробітної плати за період з 01
серпня 2012 року по 08 серпня
2012 рік та 2 093 грн 36 коп. грошової
компенсації за невикористані дні
відпустки, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що позивачка у суді не
довела обставин, на які посилалась як
на обґрунтування вказаних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині задоволення
позовних вимог про стягнення 4 660 грн 50
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
ухвалюючи в цій частині нове рішення
про стягнення з відповідача 6 811 грн 50
коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
апеляційний суд виходив із того, що
остаточний розрахунок по оплаті листа
непрацездатності з позивачем був
проведений 16 листопада 2012 року, тому
розмір відшкодування середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні має обраховуватись на
момент повного розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
стягнення середнього заробітку за час
затримки виплати сум, присуджених
судовими рішеннями від 09 липня 2012 року,
від 22 травня 2012 року та від 08 травня 2012
року, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що виконання вказаних
судових рішень, у тому числі і про
стягнення заробітної плати,
проводиться відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» і підстав для
застосування правил ст. 117 КЗпП України
до спірних правовідносин у цій частині
вимог немає.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що наказом від 07
квітня 2010 року ОСОБА_4
поновлена з 25 березня 2010 року на роботі
на посаді завідуючої Дошкільного
навчального закладу (ясла-садок)
санаторного типу № 74 «Лісова пісня»
Черкаської міської ради на підставі
рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 березня 2010 року.

З 21 квітня 2011 року позивач була
відсторонена від роботи за постановою
слідчого на період досудового
слідства по кримінальній справі
за вчинення злочинів, передбачених
ч. 2 ст. 191 КК України, ч. 1 ст. 366
КК України.

02 вересня 2011 року постановою суду
постанову про відсторонення від
роботи було скасовано.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 08 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 22 червня 2012 року, на користь ОСОБА_4
з відповідача стягнуто 628 грн 11 коп.
зарплати та 06 грн 56 коп. компенсації
втрати частини доходу (а. с. 98-104, т. 1).

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 22 травня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 18 липня 2012 року, на користь ОСОБА_4 з
відповідача стягнуто 2 082 грн 72 коп.
допомоги по тимчасовій
непрацездатності з 21 травня 2010
року по 31 серпня 2010 року, 106 грн 76 коп.
компенсації втрати частини доходу, 500
грн моральної шкоди та 277 грн судових
витрат (а. с. 87-7, т. 1).

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 09 липня 2012 року,
яке набрало законної сили 20 серпня 2012
року, на користь ОСОБА_4 з відповідача
стягнуто 37 025 грн 80 коп. зарплати за
період незаконного відсторонення від
посади з 03 вересня 2011 року по 09
липня 2012 року та 3 тис. грн моральної
шкоди (а. с. 49-62, т. 1).

25 вересня 2012 року позивача було
звільнено з роботи на підставі
п. 2 ст. 40 КЗпП України -
невідповідність займаній посаді за
станом здоров'я.

На момент звільнення з позивачем не був
проведений розрахунок при звільненні.

Обґрунтовуючи підставність позову,
позивач посилалась на те, що їй не були
виплачені присуджені на її користь з
відповідача суми за рішеннями суду від
08 травня 2012 року, від 22 травня 2012 року,
від 09 липня 2012 року, заробітна
плата за період з 10 липня 2012 року по 08
серпня 2012 року та з 10 вересня 2012
року по 25 вересня 2012 року, допомога по
тимчасовій непрацездатності з 09 серпня
2012 року по 07 вересня 2012 року, частина
суми компенсації за невикористану
відпустку. Посилаючись на приписи ст.
ст. 116-117 КЗпП України, просила
задовольнити позов.

Закон України «Про виконавче
провадження» визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Цим Законом
врегульовано лише правовідносини, що
виникають у процесі виконання судових
рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП
України обов'язок роботодавця щодо
виплати середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
настає за умови невиплати з його вини
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП
України, при цьому визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або
уповноваженого ним органу розрахунку з
працівником у зазначені строки є
підставою для відповідальності,
передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто
виплати працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку. Після ухвалення
судового рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати
роботодавець не звільняється від
відповідальності, передбаченої ст. 117
КЗпП України, а саме, виплати
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, тобто за
весь період невиплати власником або
уповноваженим ним органом належних
працівникові при звільненні сум.

Вирішуючи спір по суті, на порушення
приписів ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд на зазначене уваги не звернув, не
перевірив, чи були проведені
відповідачем виплати на підставі
судових рішень від 08 травня 2012 року,
від 22 травня 2012 року, від 09 липня 2012
року, якщо ні, то чи не виникло у
позивача за таких умов права на
відшкодування середнього заробітку за
час затримки виплати зазначених сум у
порядку, передбаченому ст. 117 КЗпП
України.

Крім того, ухвалюючи рішення про
стягнення з відповідача 6 811 грн
50 коп. середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, на
порушення приписів ст. ст. 303, 316 ЦПК
України апеляційний суд не навів
розрахунків, із яких він виходив при
визначенні вказаної суми, що підлягає
стягненню.

Разом із тим, стягуючи з відповідача 367
грн 50 коп. витрат на оплату правової
допомоги, апеляційний суд не
обґрунтував її розмір та не перевірив,
чи відповідає така сума граничному
розміру компенсації витрат,
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня
2006 року № 590, мотивів з цього приводу не
навів.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою правильності визначення
обставин справи та оцінки наданих
сторонами доказів, судом з'ясовувались
не у повному обсязі, чим порушено норми
процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України), і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє в
інтересах ОСОБА_3, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Черкаської області від 02 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук