Єдиний унікальний номер 242/5010/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1820/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючої Осипчук
О.В.

суддів Смєлік
С.Г., Ткачук С.С.

при секретарі
Біляєві М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду в місті Донецьку апеляційну
скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Селидівського районного суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Селидівського районного суду
Донецької області 16 січня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - відмовлено.

З рішенням позивач не погодився та
подав апеляційну скаргу, разом з якою
справа надійшла до апеляційного суду
Донецької області.

В своїй апеляційній скарзі апелянт
вважає рішення суду таким, що підлягає
скасуванню, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи. Даний
кредитний договір складається з Умов
та правил надання банківських послуг,
Тарифів Банку та складає між Банком та
Позичальником Договір про надання
банківських послуг з яким була
ознайомлена відповідачка. Оскільки у
зазначених документах є її підпис,
Відповідачка приєдналася до Умов та
Правил, які є загальними і їх
підписання позичальником не є
обов»язковим. Закінчення строку дії
картки не припиняє дії кредитного
договору, а Умови та правила надання
банківських послуг не містять
положень, що строк дії договору та
строк дії картки не одне і те ж саме
поняття та вони співпадають. У п. 9.12
Умов та правил надання банківських
послуг, які є невід»ємною частиною
кредитного договору сторони
домовились, що договір діє на протязі 12
місяців з його підписання. Якщо жодна
із сторін не заявляє про його
припинення, він автоматично лонгується
на такий же термін. Він діє і на даний
час, оскільки у 2005 році жодна із сторін
не заявила про свій намір його
розірвати. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК
України за зобов»язаннями виконання
перебіг позовної давності починається
зі спливом строку виконання. Таким
чином, строк позовної давності
звернення до суду із позовом до ОСОБА_2
почне відраховуватися наступного дня
після звернення Відповідача до банку с
заявою про його припинення. Таким
чином, суд першої інстанції
відмовляючи у задоволені позову, не
звернув уваги щодо пролонгації
договору. Окрім того, відмовляючи у
задоволені позову суд поставив під
сумнів суму заборгованості по
кредитному договору, не звернувши
уваги, що банк 15 жовтня 2009 року зменшив
кредит до 3870 грн, а 23. 09. 2013 року до 3580
грн. З наданого розрахунку вбачається,
що відповідач доволі активно
користувався кредитною карткою.
Оскаржуване рішення не відповідає
Постанові Пленуму ВСУ « Про судове
рішення», оскільки суд надав невірну
оцінку доказам по справі, а також
невірно витлумачив та застосував норми
матеріального права, що призвело до
прийняття незаконного рішення. Просив
скасувати рішення суду стягнути з
відповідачки заборгованість у розмірі
28592,41 грн.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ « Приватбанк» Власенко А.О.
підтримав доводи апеляційної скарги,
просив її задовольнити, а рішення суду
першої інстанції скасувати. ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідачки - адвокат
ОСОБА_5 заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, просила її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю - доповідача,
учасників судового засідання,
перевіривши доводи апеляційної скарги
і дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд дійшов наступного
висновку.

З матеріалів справи вбачається,
що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_2 та просив
стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитним договором
б/н від 31.10.2005 р. в сумі 28592,41 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом - 3578,92 грн., заборгованісті за
відсотками за користування кредитом в
сумі 23175,76 грн., штраф (фіксована
частина) в сумі 500 грн. і штраф
(відсоткова складова) в сумі 1337,73 грн.,
мотивуючи вимоги тим, що 31.10.2005 р.
відповідачка отримала кредит в сумі 5 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Але
відповідачка договір не виконує,
кредит і відсотки не повертає, у зв'язку
із чим просив задовольнити позов на
підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, а
також стягнути з відповідачки судові
витрати.

Судом встановлено, що 31.10 2013 р.
ОСОБА_2 була підписана заява про
отримування кредиту в сумі 5 000 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Суду не була надана кредитна карта,
проте з огляду на п. 9.12 Умов ( а.с.9 )
договір діє протягом 12 місяців. З цього
випливає, що строк дії картки, яка була
мала бути видана відповідачі також
складає 12 місяців.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечував, що після
спливу 12 місяців від дня її видачі
користуватися карткою неможливо,
проте відомості про видачу другої
картки по цьому договору - відсутні.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 9.12. вказаного
договору, він діє 12 місяців з моменту
підписання передбачена автоматична
пролонгація на той же строк.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволені позову дійшов висновку, що
вищевказаним договором не визначено
чітко строк виконання позичальником
зобов'язання, дія договору - 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону о припиненні
дії договору, він автоматично
лонгується на той же строк, це не може
розглядатися як установлення строку
дії договору у розумінні положень
статей 251 і 252 ЦК України, згідно з якими
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія, що
має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами . Разом з тим із
настанням певної події , що має
юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою вказівкою на подію,
яка має неминуче настати.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції керувався ст. 526, 257, 267
ЦК України і виходив з того, що позивач
звернувся до суду 21 жовтня 2013 року з
вимогами про стягнення заборгованості
за споживчим кредитом, який був
укладений 31 жовтня 2005 року зі строком
дії 12 місяців. Тобто до 31 жовтня 2006
року, що свідчить про пропуск позивачем
загального строку позовної давності,
на застосуванні якої наполягає
відповідач.

Апеляційний суд вважає висновки суду
першої інстанції законними та
обґрунтованими.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно заяви від 31 жовтня 2005 року
вбачається, що ОСОБА_2 просила відкрити
рахунок по платіжній кредитній картці
на кредитний ліміт у сумі 5000 грн.

Згідно п. 9.3 Картрахунки відкриті на
невизначений строк за виключенням
настання умов, викладених в п.п. 9.6,9.7
Умов.

Відповідно до п. 9.6 Умов при відсутності
на Картрахунку Карти грошових коштів у
розмірі, достатньому для оплати послуг
банку для подовження дії Карти і
ненадходження грошових коштів
протягом 3 місяців з моменту спливу
строку дії Карти, Банк стягує комісію
за обслуговування рахунку згідно
діючим тарифам. Вказана комісія
стягується банком по спливу вказаного
в цьому пункті строку щомісячно. В разі,
якщо залишок Картрахунку менший
розміру комісії, установленої тарифами
банку, то розмір комісії за
обслуговування Картрахунку
встановлюється у розмірі залишку
коштів на Картрахунку Держателя. При
нульовому залишку коштів на
неактивному Картрахунку карти
останній закривається.

У справі, яка переглядається,
вбачається, що згідно з умовами
кредитного договору погашення
заборгованості по кредитному ліміту
може проводитися як шляхом внесення
коштів на карту клієнтом, так і
списання банком коштів з дебітної
карти.

Оскільки умовами договору не
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
(графіком погашення кредиту), то право
кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кредиту в строк до 31 жовтня
2006 року, а відтак і початок перебігу
позовної давності починається з
вказаної дати, проте з цього часу
позивач не вчинив будь-якої активної
дії по реалізації свого права вимагати
від боржника виконання його обов'язку.

З огляду на наведене апеляційний суд не
приймає до уваги доводи скарги про
безпідставне застосування судом
позовної давності.

Апеляційний суд вважає, що судом першої
інстанції ухвалено обґрунтоване
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні. Рішення суду є законним і
обґрунтованим, тому відповідно до
вимог ст. 308 ЦПК України підлягає
залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують фактичних обставин
справи, встановлених судом і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Селидівського міського суду
Донецької області від 16 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді