печерський районний суд міста києва
справа
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 жовтня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Кирилюк
І.В.,при секретарі:Середницькому Є.В.,за
участю: позивача:ОСОБА_2,представника
відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів та моральної шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів», -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2.)
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
(далі - відповідач, ПАТ «ВіЕйБі Банк») в
якому просить стягнути з відповідача
на користь позивача 8 332,00 дол. США
неповерненого вкладу; 176,35 дол. США
несплачених процентів за договором; 51,37
дол. США пені, яка підлягає стягненню з
відповідача, згідно Закону України
«Про захист прав споживачів»; 624,90 дол.
США пені, яка підлягає стягненню з
відповідача, згідно Закону України
«Про платіжні системи»; 51,37 дол. США три
проценти річних від простроченої суми
за користування грошовими коштами; 5
000,00 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначає, що між ним та
відповідачем укладено договір
банківського вкладу від 17.02.2012 року
НОМЕР_1, згідно умов якого позивач вніс
10 000,00 дол. США терміном на 13 місяців з
17.02.2012 року по 17.03.2013 року, з щомісячною
виплатою відсотків у розмірі 10,3 %
річних. В березні 2013 року позивач
звернувся до відповідача з проханням
повернути суму вкладу та виплатити
відсотки, однак, відповідач відмовив у
такому, зазначивши, що договір
пролонговано на новий строк до 17.04.2014
року, а позивач не одержав свідоцтво
про право на спадщину. 17.04.2014 року строк
дії договору закінчився, у зв'язку із
чим 22.04.2014 року позивач написав
відповідачеві заяву про повернення
коштів та виплату відсотків та 22.04.2014
року йому було виплачено 332,00 дол. США
нарахованих відсотків на вклад та 668,00
дол. США суму вкладу. 23.04.2014 року
позивачу виплатили ще 1 000,00 дол. США
суми вкладу. Отже, станом на день
звернення з позовом відповідач не
повернув 8 332,00 дол. США суми вкладу та
нараховані за період з 17.04.2014 року по
01.07.2014 року відсотки, що складають 176,35
дол. США. Крім того, у зв'язку із
простроченням виконання грошового
зобов'язання позивач також просить
стягнути пеню за період з 17.04.2014 року по
01.07.2014 року, яка, згідно Закону України
«Про захист прав споживачів»,
становить 51,37 дол. США, а згідно Закону
України «Про платіжні системи» - 624,90
дол. США, та три проценти річних за
період з 17.04.2014 року по 01.07.2014 року в
розмірі 51,37 дол. США. Також позивач
зазначає, що неправомірними діями
відповідача, що виразились в порушенні
зобов'язань за договором банківського
вкладу, йому також завдано моральну
шкоду, яку він оцінює в розмірі 5 000,00
грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 20.06.2014 року відкрито
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів та моральної шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів» та справу призначено
до судового розгляду.

Під час судового розгляду позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги
та, згідно заяви про уточнення позову
від 19.09.2014 року, просив 8 332,00 дол. США
неповерненого вкладу; 418,52 дол. США
несплачених процентів за договором;
121,90 дол. США пені, яка підлягає
стягненню з відповідача, згідно Закону
України «Про захист прав споживачів»;
833,20 дол. США пені, яка підлягає
стягненню з відповідача, згідно Закону
України «Про платіжні системи»; 121,90
дол. США три проценти річних від
простроченої суми за користування
грошовими коштами; 5 000,00 грн. у
відшкодування моральної шкоди

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги з викладених в позовній
заяві підстав з урахуванням заяви про
уточнення позову від 19.09.2014 року, та
просив їх задовольнити, щодо ухвалення
заочного рішення позивач не
заперечував.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи в порядку ст.ст.
74, 76 ЦПК України повідомлений належним
чином, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, враховуючи згоду
позивача на заочний розгляд справи,
суд, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України,
визнав можливим провести заочний
розгляд справи у відсутність
представника відповідача на підставі
наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 17.02.2012 року ОСОБА_4
(Вкладник) та ПАТ «ВіЕйБі Банк» (Банк)
уклали договір банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США),
предметом якого є розміщення
Вкладником в Банку строкового вкладу
«Строковий» в доларах США на строк 13
місяців з дні укладення договору з
щомісячною виплатою процентів.

У п. 1.3 договору сторони погодили, що
сума початкового вкладу 10 000,00 дол. США.

Відповідно до п. 1.5 договору, виплата
процентів, нарахованих на вклад за
ставкою 8,8 процентів річних,
здійснюється згідно з умовами договору
та Правил. Зазначена в цьому пункті
ставка стосується виключно першого
строку дії Вкладу та може бути змінена
для випадків переукладення договору на
новий строк на умовах, зазначених в
Правилах.

Згідно п. 1.7 договору, дата вимоги
Вкладником вкладу - 17.03.2013 року. Дата
вимоги Вкладником пролонгованого
Вкладу - дата, що співпадає з першим
днем по закінченні кожного наступного
строку від дати укладення договору.
Умови пролонгації Вкладу для кожного
окремого депозитного продукту
оголошені на сайті Банку.

17.02.2012 року між ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі
Банк» було укладено договір НОМЕР_1/Р
про внесення змін до Договору
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США), згідно умов
якого було внесено зміни у п. 1.5
договору та викладено його в наступній
редакції: « 1.5.1 Стандартна процентна
ставка становить 8,8 процентів річних.
1.5.2 Гарантована надбавка до
стандартної процентної ставки,
вказаної у пп. 1.5.1 договору, становить 1,5
процентів річних та стосується
виключно першого строку дії вкладу.
Загальна процентна ставка становить 10,3
процентів річних та діє з 17.02.2012 року по
17.03.2012 року включно. Загальна процентна
ставка становить 10,3 процентів річних
та діє з 17.03.2012 року по 17.08.2012 року
включно. З 17.08.2012 року по 17.03.2013 року
включно проценти на Вклад
нараховуються за стандартною
процентною ставкою, зазначеною в пп. 1.5.1
договору. Зазначені в пп. 1.5.1 та пп. 1.5.2
договору ставки стосуються виключно
першого строку дії Вкладу та можуть
бути змінені для випадку переукладення
договору на новий строк на умовах,
зазначених в Правилах.». Інші умови
договору банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США), що
не суперечать цьому договору про
внесення змін, залишаються в силі і
сторони підтверджують за ними свої
зобов'язання.

Як визначено у ст. ст. 11 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є, договори та інші
правочини.

Згідно ст.. 509 ЦК України, зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 ст. 625 ЦК України передбачає,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, на виконання умов договору
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США) від 17.02.2012 року
ОСОБА_4 внесла грошові кошти в розмірі 10
000,00 дол. США, що підтверджується
квитанцією від 17.02.2012 року № 863401 (а. с. 5).

Оскільки після закінчення дії договору
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США) 17.02.2013 року з
вимогою про повернення вкладу та
виплати відсотків вкладник не
звернувся, то договір продовжив свою
дію до 17.04.2014 року.

10.12.2013 року ОСОБА_2 одержав свідоцтво
про право на спадщину за законом,
згідно якого одержав спадщину, що
складається з грошового вкладу з
відповідними відсотками та
нарахованою компенсацією, що
знаходиться в ПАТ «ВіЕйБі Банк»,
залишок коштів станом на 03.12.2013 року
складає 10 000,00 дол. США, що належали
померлій ОСОБА_5 (а. с. 13).

22.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ
«ВіЕйБі Банк» із заявою про повернення
коштів за договором банківського
вкладу «Строковий» НОМЕР_1 (в доларах
США) від 17.02.2012 року.

Проте, ПАТ «ВіЕйБі Банк» суму вкладу та
нарахованих за користування вкладом
відсотків виплатило частково, а саме, в
розмірі 2 087,90 дол. США, що
підтверджується випискою по рахунку.

Згідно виписки по рахунку позивача,
заборгованість ПАТ «ВіЕйБі Банк» перед
ОСОБА_2 становить 8 832,00 дол. США.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

ПАТ «ВіЕйБі Банк» не надало належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, на підтвердження
виконання взятих на себе зобов'язань за
договором банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США) від
17.02.2012 року.

Відповідно до ст. 192 ЦК України,
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України, є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема, свобода
договору.

Валютою укладеного між позивачем та
відповідачем договору є долар США,
відтак, зважаючи на нестабільний курс
валюти на даний час, враховуючи, що
сума, що підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу, а
ухвалення рішення судом не є днем
платежу, з метою захисту інтересів
позивача, суд вважає за можливе
стягнути грошові кошти у валюті вкладу.

Отже, позовні вимоги щодо стягнення з
ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_2
заборгованості за договором
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США) від 17.02.2012 року в
розмірі 8 832,00 дол. США є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки з 17.04.2014 року після
закінчення строку дії договору ПАТ
«ВіЕйБі Банк» продовжувало
користуватись грошовими коштами
позивача в розмірі 8 332,00 дол. США, ОСОБА_2
просить стягнути за період з 17.04.2014 року
по 01.07.2014 року - період фактичного
користування грошовими кошами - 418,52
дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України,
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність», вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або у
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України,
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

За умовами ст.. 2 договору НОМЕР_1/Р про
внесення змін до Договору банківського
вкладу «Строковий» НОМЕР_1 (в доларах
США) від 17.02.2012 року, загальна процентна
ставка становить 10,3 процентів річних.

Оскільки після закінчення строку дії
договору - 17.04.2014 року, позивач
звернувся до ПАТ «ВіЕйБі Банк» із
заявою про повернення вкладу та сплати
нарахованих відсотків, чим засвідчив
свій намір припинити дію договору,
відповідач був зобов'язаний повернути
позивачу депозитні кошти з процентами
в повному обсязі.

Разом з тим, ПАТ «ВіЕйБі Банк»
повернуло кошти позивачу 22.04.2014 року
лише частково. Станом на 27.10.2014 року
заборгованість відповідача становить 8
332,00 дол. США.

Відтак, проценти за фактичне
користування сумою вкладу у період з
17.04.2014 року по 12.10.2014 року становлять 418,52
дол. США (8 332,00(сума боргу)*10,3%(процентна
ставка за договором)/100*178(дні
прострочення)/365).

За таких обставин, позовні вимоги
ОСОБА_2 щодо стягнення з ПАТ «ВіЕйБі
Банк» процентів за договором
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США) за час фактичного
користування сумою вкладу в розмірі 8
832,00 дол. США за період з 17.04.2014 року по
12.10.2014 року в розмірі 418,52 дол. США є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за період з 17.04.2014 року по
12.10.2014 року три проценти річних в
розмірі 121,90 дол. США.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» прострочило
виконання грошового зобов'язання за
договором банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США), то
зобов'язано сплатити три проценти
річних від простроченої суми за весь
час прострочення.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок, суд з ним погоджується,
відтак, позовні вимоги щодо стягнення з
ПАТ «ВіЕйБі Банк» на користь ОСОБА_2
трьох процентів річних за прострочення
виконання грошового зобов'язання за
договором банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США) за
період з 17.04.2014 року по 12.10.2014 року в
розмірі 121,90 дол. США є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

Крім того, ОСОБА_2 просить стягнути за
період з 17.04.2014 року по 12.10.2014 року пеню в
розмірі 833,20 дол. США, згідно Закону
України «Про платіжні системи».

Як визначено у ч. 3 ст. 1058 ЦК України, до
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, Банк
зобов'язаний за розпорядженням клієнта
видати або перерахувати з його рахунка
грошові кошти в день надходження до
банку відповідного розрахункового
документа, якщо інший строк не
передбачений договором банківського
рахунка або законом.

Так, 22.04.2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ
«ВіЕйБі Банк» із заявою про виплату
грошових коштів в розмірі суми вкладу
та нарахованих відсотків, проте,
відповідач виплатив грошові кошти лише
частково.

Таким чином, ПАТ «ВіЕйБі Банк» порушило
строки виконання доручення ОСОБА_2 про
виплату коштів за договором
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США).

Згідно п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні», у разі порушення банком, що
обслуговує платника, встановлених цим
Законом строків виконання доручення
клієнта на переказ цей банк
зобов'язаний сплатити платнику пеню у
розмірі 0,1 відсотка суми простроченого
платежу за кожний день прострочення, що
не може перевищувати 10 відсотків суми
переказу, якщо інший розмір пені не
обумовлений договором між ними.

Оскільки ПАТ «ВіЕйБі Банк» прострочило
строк виконання доручення ОСОБА_2 щодо
виплати грошових коштів в розмірі 8 832,00
дол. США, то позовні вимоги позивача про
стягнення пені є обґрунтованими, проте,
перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми пені, суд з ним не
погоджується, оскільки ОСОБА_2 невірно
зазначено період прострочення. Так, за
період з 23.04.2014 року по 12.10.2014 року (171
день) пеня за прострочення виконання
доручення позивача від 22.04.2014 року
складає 14 247,72 дол. США, що перевищує 10
відсотків від суми переказу.

Разом з тим, позивач просить стягнути з
відповідача пеню в розмірі 833,20 дол. США,
що не перевищує 10 відсотків від суми
переказу, а відповідно до п. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі,
отже, не може вийти за межі позову, то в
цій частині позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача за прострочення виконання
грошового зобов'язання за період з
17.04.2014 року по 12.10.2014 року пеню в розмірі
121,90 дол. США, відповідно до ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Згідно з преамбулою Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
у ньому встановлені загальні правові
засади у сфері надання фінансових
послуг. Його метою є створення правових
основ для захисту інтересів споживачів
фінансових послуг, правове
забезпечення діяльності та розвитку
конкурентоспроможного ринку
фінансових послуг в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
фінансова установа - юридична особа,
яка відповідно до закону надає одну чи
декілька фінансових послуг, а також
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг, у випадках,
прямо визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку. До фінансових установ
належать банки, кредитні спілки,
ломбарди, лізингові компанії, довірчі
товариства, страхові компанії,
установи накопичувального пенсійного
забезпечення, інвестиційні фонди і
компанії та інші юридичні особи,
виключним видом діяльності яких є
надання фінансових послуг, а у
випадках, прямо визначених законом, -
інші послуги (операції), пов'язані з
наданням фінансових послуг. Не є
фінансовими установами (не мають
статусу фінансової установи) незалежні
фінансові посередники, що надають
послуги з видачі фінансових гарантій в
порядку та на умовах, визначених Митним
кодексом України.

У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», визначено, що
фінансовими послугами вважаються,
зокрема: залучення фінансових активів
із зобов'язанням щодо наступного їх
повернення; надання коштів у позику, в
тому числі і на умовах фінансового
кредиту та ін.

Отже, відносини, що виникли між ОСОБА_2
та ПАТ «ВіЕйБі Банк» є зобов'язальними
з приводу надання фінансових послуг,
відтак, на них поширюється норми Закону
України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України
«Про захист прав споживачів», у разі
коли виконавець не може виконати
(прострочує виконання) роботу (надання
послуги) згідно з договором, за кожний
день (кожну годину, якщо тривалість
виконання визначено у годинах)
прострочення споживачеві сплачується
пеня у розмірі трьох відсотків
вартості роботи (послуги), якщо інше не
передбачено законодавством. У разі
коли вартість роботи (послуги) не
визначено, виконавець сплачує
споживачеві неустойку в розмірі трьох
відсотків загальної вартості
замовлення.

Оскільки, як встановлено судом, на
правовідносини банку та вкладника за
рахунком поширюються норми Закону
України «Про платіжні системи», то
стягнення пені також за ч. 5 ст. 10 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
неправомірним, відтак, в частині
стягнення пені в розмірі 121,90 дол. США
позов задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач також просить
стягнути 5 000,00 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Згідно ст.. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.

Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Так, позивачем не доведено наявність
моральної шкоди та причино-наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
моральною шкодою позивача, отже,
правові підстави для відшкодування
моральної шкоди відсутні. При цьому,
суд також зазначає, що між позивачем та
відповідачем існують зобов'язальні
правовідносини, які виникли на
підставі договору банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США) від
17.02.2012 року, яким не передбачено
відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, позовні вимоги щодо
стягнення з ПАТ «ВіЕйБі Банк» на
користь ОСОБА_2 моральної шкоди в
розмірі 5 000,00 грн. є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 до
ПАТ «ВіЕйБі Банк»» підлягають
частковому задоволенню, а саме, в
частині стягнення суми вкладу за
договором банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США) від
17.02.2012 року в розмірі 8 832,00 дол. США,
процентів по вкладу за договором
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 (в доларах США) за час фактичного
користування вкладом за період з 17.04.2014
року по 12.10.2014 року включно в розмірі
418,52 дол. США, трьох процентів річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за договором банківського
вкладу «Строковий» НОМЕР_1 (в доларах
США) за період з 17.04.2014 року по 12.10.2014
року включно в розмірі 121,90 дол. США,
пені за прострочення виконання
доручення позивача від 22.04.2014 року за
період з 23.04.2014 року по 12.10.2014 року в
розмірі 833,20 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Як визначено у ст.. 79 ЦПК України, судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Так, оскільки позивач звільнений від
сплати судового збору, а суд
задовольняє позов частково, то з
відповідача в дохід Держави підлягають
стягненню 1 257,22 грн. у відшкодування
судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.. 32
Закону України «Про платіжні системи»,
ст.ст. 3, 11, 23, 192, 509, 525, 526, 530, 533, 610, 625, 629, 631,
1058, 1060, 1061, 1066, 1068 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 79, 88, 209,
213-215, 223-228 Цивільного процесуального
кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
стягнення коштів та моральної шкоди в
порядку Закону України «Про захист
прав споживачів» - задовольнити
частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором
банківського вкладу «Строковий»
НОМЕР_1 від 17.02.2012 року в розмірі 8 332 дол.
США 00 центів, проценти по вкладу за
договором банківського вкладу
«Строковий» НОМЕР_1 (в доларах США) від
17.02.2012 року за час фактичного
користування вкладом за період з 17.04.2014
року по 12.10.2014 року включно в розмірі 418
дол. США 52 центи, три проценти річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання за договором банківського
вкладу «Строковий» НОМЕР_1 (в доларах
США) від 17.02.2012 року за період з 17.04.2014
року по 12.10.2014 року включно в розмірі 121
дол. США 90 центів, пеню за прострочення
виконання доручення позивача від 22.04.2014
року за період з 23.04.2014 року по 12.10.2014
року в розмірі 833 дол. США 20 центів.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» в дохід Держави 1 257
грн. 22 коп. у відшкодування судових
витрат.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії до
Печерського районного суду міста
Києва.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
І.В.Кирилюк