Номер провадження: 22-ц/785/4799/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 року

м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 03 березня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про повернення грошової суми,-

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зазначеним позовом, посилаючись
на те, що 21.07.2012 року між ним та ОСОБА_3
було укладено попередній договір
купівлі-продажу будинку № 69 разом із
земельною ділянкою по вул. Калініна в с.
Кирнички Ізмаїльського району
Одеської області, який належить
відповідачу на праві власності.

Згідно домовленості, відповідач
зобов’язався підготувати усі
необхідні документи для укладання
угоди та засвідчення її у нотаріуса, у
свою чергу він отримав дозвіл від
ОСОБА_3 на його заселення до будинку та
передав за попередньою згодою грошові
кошти в розмірі 4000 грн., про що
відповідачем була складена відповідно
розписка про отримання завдатку.

14.08.2012 року при наступній зустрічі його
із відповідачем, ним була передана
решта коштів в розмірі 4000 грн., в якості
оплати за придбання вказаного будинку.

01.09.2012 року з дозволу відповідача він
фактично вселився до вказаного
будинку. У лютому 2013 року ОСОБА_4
звернувся до відповідача з проханням
про нотаріальне засвідчення договору
купівлі-продажу вказаного майна, на що
отримав від останнього відмову.

На початку березня 2013 року він
виселився із вказаного будинку із
вимогою до відповідача повернути
отримані грошові кошти останнім і в
якості завдатку в розмірі 4000 грн. та
повного розрахунку за договором в
розмірі 4000 грн., а взагалі в розмірі
8000грн., на що отримав категоричну
відмову щодо повернення зазначених
коштів.

Оскільки нотаріально договір
купівлі-продажу зазначеного майна з
причини не оформлення відповідачем
відповідних документів досі не
посвідчено та не зареєстровано, просив
стягнути з останнього кошти у розмірі
8000грн., сплачені ним ОСОБА_3.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 03 березня 2014
року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошові кошти в розмірі 8000 грн., та
судові витрати у розмірі 229,4 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
скасувати, ухвалити по справі нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, який
доповів зміст рішення, яке оскаржено,
доводи апеляційної скарги, межі, в яких
повинні здійснюватись перевірка
рішення, встановлюватися обставини і
досліджуватися докази, вислухавши
думку учасників процесу, колегія
суддів вважає необхідним апеляційну
скаргу відхилити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті та справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки договір купівлі-продажу
будинку та земельної ділянки між
сторонами, відповідно до закону
укладений не був, то передані ОСОБА_4
відповідачу кошти у розмірі 8000 грн.
підлягають поверненню.

Вирішуючи спір по суті, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, апеляційним судом встановлено,
підтверджено матеріалами справи, та не
спростовується сторонами, що 21 липня 2012
року ОСОБА_3 у якості забезпечення
укладання у майбутньому договору
купівлі-продажу будинку № 69 по вул.
Калініна в с. Кирнички Ізмаїльського
району Одеської області було отримано
від ОСОБА_4, грошові кошти у розмірі 4000
грн., що підтверджується розпискою
(а.с.47).

14 серпня 2012 року ОСОБА_3 у якості оплати
за вищевказаний будинок отримав від
ОСОБА_4 кошти у розмірі 4000 грн., про що
також була написана розписка (а.с.48).

Оскільки нотаріально договір
купівлі-продажу зазначеного майна не
посвідчено та не зареєстровано, з
причини не оформлення відповідачем
відповідних документів, то ОСОБА_4
просив стягнути з ОСОБА_3 кошти у
розмірі 8000 грн..

До ухвалення рішення суду першої
інстанції, договір купівлі-продажу
будинку № 69 по вул. Калініна в с.
Кирнички Ізмаїльського району
Одеської області укладений не був,
нотаріально його не посвідчено.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов’язуються протягом певного
строку (у певній термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена – у письмовій формі.
Зобов’язання, встановлене попереднім
договором припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладання.

Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов’язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Внесення завдатку як способу
забезпечення виконання зобов’язання
може мати місце лише у випадку
наявності зобов’язання, тобто
договору між сторонами, яким визначено
предмет та істотні умови.

Статтею 657 ЦК України встановлено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному Кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Згідно з ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як вбачається з ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 236 ЦК України
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення. Якщо за
недійсним правочином права та
обов'язки передбачалися лише на
майбутнє, можливість настання їх у
майбутньому припиняється.

На підставі ч. 5 ст. 216 ЦК України вимога
про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Згідно з п. 13 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року, з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню.

При розгляді таких справ суди повинні
з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Вимога може бути пред’явлена будь-якою
заінтересованою особою.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
грошові кошти, які були передані
позивачем ОСОБА_3 у розмірі 8000 грн.
підлягають поверненню, оскільки
договір купівлі-продажу будинку та
земельної ділянки належним чином
укладений не був, а сторони лише
домовилися укласти такий договір у
майбутньому.

Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається,як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
усі зазначені обставини судом першої
інстанції при ухвалені рішення були
враховані, суд надав належну оцінку
доказам та ухвалив законне,
обґрунтоване рішення, яке скасуванню
не підлягає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи по суті.

При таких обставинах, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини по справі, рішення суду
відповідає вимогам ст. ст. 213, 215 ЦПК
України, а тому не вбачає підстав для
його скасування.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 03 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала колегії суддів
набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня
проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області

ОС
ОБА_5

ОС
ОБА_2

ОС
ОБА_6