Справа № 750/4305/14
Провадження № 2/750/1617/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова в складі:

головуючого - судді Коверзнева В. О.,

за участю: секретаря судових засідань
Дорошенко О. В., відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2
про стягнення боргу,

в с т а н о
в и в:

06.05.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за договором кредиту
від 10.01.2006 року (б/н) в розмірі 16755 грн 79
коп., а також 243 грн 60 коп. у
відшкодування понесених судових
витрат.

В обґрунтування позову зазначив, що на
підставі договору кредиту від 10.01.2006
року відповідач отримав кредит в
розмірі 10000 грн, зі сплатою за
користування кредитними коштами 36%
річних. У порушення вимог договору,
Умов та Правил надання банківських
послуг відповідач отримані кошти
своєчасно не повернув, унаслідок чого
виникла заборгованість, яку просить
стягнути.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, при цьому
надіслав заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Відповідач позов не визнав. Він
пояснив, що звертався до відповідача із
заявою про надання кредиту в розмірі 1000
грн, які повернув у встановлений
договором строк. Надавати кредит у
розмірі 10000 грн він не просив і фактично
такі кошти від відповідача не
отримував, а тому просив у задоволенні
позову відмовити.

Судом встановлено такі факти і
відповідні їм правовідносини.

10.01.2006 року відповідач звернувся до
позивача із заявою про надання кредиту
в розмірі 1000 грн, в якій одночасно
виразив свою згоду на виконання Умов
надання банківських послуг і Правил
користування платіжною карткою та
тарифами банку. Факт отримання
вказаної грошової суми відповідач
підтвердив, що в силу положень частини
першої статті 61 ЦПК України звільняє
позивача від обов"язку його
доказування.

У той же час, позивач стверджує, що
відповідачу було надано кредит в сумі
10000 грн, а визначена ним до стягнення з
відповідача сума заборгованості
розрахована саме на базі цієї суми
кредиту.

Відповідно до частини третьої статті 10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Позивач зазначені положення
процесуального закону не виконав і не
надав суду жодного доказу на
підтвердження того, що відповідач
звертався до нього із заявою про
надання кредиту в розмірі 10000 грн або
про збільшення ліміту кредитування з
1000 грн до вказаної суми. Як убачається
зі змісту позовної заяви та пояснень
відповідача, позивач самовільно
збільшив ліміт кредитування з 1000 до 10000
грн, при цьому він не довів фактичне
отримання зазначеної грошової суми
відповідачем.

Можливість одностороннього збільшення
ліміту кредитування позивач мотивує
шляхом посилання на пункти 3.2, 3.3 Умов та
Правил надання банківських послуг, які,
як він стверджує, відповідач визнав і
погодився виконувати. Втім, у тексті
підписаної відповідачем заяви про
надання кредиту в сумі 1000 грн від 10.01.2006
року йдеться про ознайомлення ним з
Умовами надання банківських послуг, та
надання згоди на їх виконання, а не з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, що є різними
документами.

Позивач не надав суду примірник Умов
надання банківських послуг, що
унеможливлює перевірку наявності в
нього правових підстав для збільшення
ліміту кредиту в односторонньому
порядку без згоди на те позичальника.

За таких обставин, даний позов не
підлягає задоволенню через
недоведеність позивачем заявлених
матеріально-правових вимог.

Керуючись статтями 10, 208, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и
в:

у задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
стягнення боргу відмовти.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Чернігівської
області протягом 10 днів з дня його
проголошення в порядку, встановленому
статтею 294 ЦПК України.

Суддя
В. О. Коверзнев