АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3360/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Дячков С. В. Доповідач - Кочкова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кочкової Н.О.,

суддів -
Слоквенка Г.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, за апеляційними скаргами
ОСОБА_4, ОСОБА_3 на рішення Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 22
листопада 2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, зазначаючи, що
вона є власником квартири АДРЕСА_1. У
квартирі значаться зареєстрованими
відповідачі, які у ній не проживають
більше 10 років, жилим приміщенням не
користуються, оплату комунальних
послуг не проводять. Посилаючись на ч.1
ст. 71, ст. 72 ЖК України, ч.2 ст. 405, ст. 383 ЦК
України, просила визнати відповідачів
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням в спірній квартирі
зі зняттям із реєстраційного обліку
(а.с.2-4) .

Рішенням Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 22 листопада 2013 року позов
задоволено: визнано ОСОБА_3, ОСОБА_4
такими, що втратили право на
користування жилою площею в квартирі
АДРЕСА_1. Головному управлінню
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області скасувати
реєстрацію відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 48).

В апеляційних скаргах ОСОБА_4, та
ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом
норм процесуального та матеріального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи, ставлять
питання про скасування рішення суду
(а.с.38-41, 47-50).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційних скарг
і заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності ОСОБА_2 та її сину ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 9). У квартирі також
зареєстровані відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції посилався на ст. 71 ЖК
України та виходив із того, що
відповідачі без поважної причини не
проживають в належній позивачці
квартирі, спроб вселитись не робили,
ніхто не перешкоджав їх проживанню або
вселенню.

Однак, із вказаними висновками суду не
можна погодитись.

Так із змісту позовної заяви
вбачається, що ОСОБА_2 просила визнати
відповідачів утратившими право
користування квартирою зі зняттям з
реєстраційного обліку посилаючись як
на ст. 71,72 ЖК України, так і на ч.2 ст. 405
ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власникам житла втрачає право на
користування житлом у випадку
відсутності без поважних причин понад
одного року, якщо інше не встановлено
угодою між ним та власником житла чи
законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 71,72 ЖК при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців, а
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Судом встановлено, що позивачці на
праві власності належить ? частини
спірної квартири, ? частина належить її
сину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а тому ст. 71, 72
ЖК України, на які посилався суд першої
інстанції у рішенні, не регулює
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Оскільки судом застосовано закон, який
не підлягав застосуванню, рішення суду
слід скасувати (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України),
з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи спір, колегія суддів
виходить із того, що згідно із ч.3 ст. 10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 належало
по ? частині спірної квартири. Згідно
договору дарування від 04 липня 2012 року
свої частки вони подарували ОСОБА_2.
Згідно довідки ТОВ «Толока» від 19
серпня 2013 року відповідачі
зареєстровані в спірній квартирі,
однак тривалий час за місцем
реєстрації не мешкають (а.с.28). Із акту
від 03 вересня 2013 року вбачається, що
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
зареєстровані в квартирі, але не
проживають більше 7 місяців.

Таким чином, належних і допустимих
доказів на підтвердження факту не
проживання відповідачів у спірній
квартирі понад 1 рік без поважних
причин - суду не надано, що виключає
можливість задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. 307-309 ЦПК України,
апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 22
листопада 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням - відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: