Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

Головуючого судді Собіни І.М.

Суддів: Оніпко О.В., Шеремет А.М.

Секретар судових засідань
Ковальчук Л.В.

З участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Острозького районного суду
Рівненської області від 15 квітня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням та
вселення,

в с т а н о в и л а:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до суду із вказаними позовними
вимогами.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 пред"явив до
ОСОБА_3 зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Острозького районного суду
від 15 квітня 2014 року визнано ОСОБА_2
таким, що втратив право на проживання в
квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 відмовлено.

Справа №22ц/787/1112/2014
Головуючий у 1-й інстанції Поліщук Т.М.

Суддя-доповідач Собіна І.М.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
вважає рішення суду незаконним та
необґрунтованим, через неповне
з"ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, які суд вважав
встановленими, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Зазначає, що він був членом сім"ї
власника квартири АДРЕСА_1

Вважає, що судом невірно застосовано
ст.405 ЦК України та ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР,
так як відповідно до цих норм членами
сім"ї власника житлового приміщення є
їх діти, незалежно від їх спільного
проживання (ст.64 ЖК), а інші особи можуть
бути визнані членами сім"ї у разі їх
спільного проживання та ведення
спільного господарства, тоді як він до
квартири вселився, коли її власником
був його батько та в силу ст. 64 ЖК став
членом його сім"ї.

Жодних пропозицій звільнити
квартиру, знятися з реєстрації, укласти
договір найму та сплачувати за
користування квартирою від ОСОБА_3 до
нього не надходило.

Про дарування квартири його батьком
своїй дружині ОСОБА_3 йому стало відомо
після її звернення до суду із цим
позовом.

Після смерті його батька ОСОБА_5
позивачка поміняла замки у вхідних
дверях в квартиру, зробила в ній ремонт
та вселила квартирантів.

Сама позивачка у спірній квартирі не
проживає, оскільки має іншу квартиру.

По наведених підставах просив
оскаржуване рішення скасувати і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, а
його зустрічний позов задовольнити.

Колегія суддів заслухавши доводи та
заперечення осіб, які беруть участь у
справі і з"явились в судове засідання у
межах апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду дійшла висновку про її
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що нині покійний
ОСОБА_5 мав на праві власності
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Ще за життя ОСОБА_5 26 листопада 2009
року подарував вказану квартиру своїй
дружині ОСОБА_3.

З червня 2004 року в цій квартирі був
зареєстрований та проживав син від
першого шлюбу померлого ОСОБА_5 -
відповідач у справі ОСОБА_2 (а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що
до укладення договору дарування
квартири, ОСОБА_2 як член сім"ї власника
квартири проживав у ній, хоч сам
власник квартири на той час в ній не
проживав, а проживав зі своєю дружиною
ОСОБА_3 в її квартирі за іншою адресою,
АДРЕСА_1

Сама позивачка не маючи у тому
потреби у квартирі АДРЕСА_1 не проживає.
З проханням звільнити квартиру,
знятися з реєстраційного обліку або
укласти договір найму житла для оплати
за користування нею до відповідача не
зверталась.

Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени
сім"ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє їх
права користування займаним
приміщенням.

В судовому засіданні ОСОБА_2
пояснив, що ще до червня 2004 року коли
він зареєструвався у цій квартирі, він
проживав у ній і був там
зареєстрований, власником квартири на
той час була його баба.

Після прописки у квартирі в червні
2004 року, він сплачував за неї всі
необхідні комунальні платежі. У
квартирі знаходяться його особисті
речі.

На початку 2012 року ОСОБА_2 у зв"язку з
відсутністю роботи поїхав на
заробітки до Польщі, звідки в кінці
літа 2012 року повернувся в с. Оженин
Острозького району.

За час відсутності відповідача у
квартирі її власник змінила замок у
вхідних дверях, провела в ній ремонт та
вселила квартирантів.

Судом встановлено і зібраними
доказами доведено, що відповідач
протягом більше одного року з поважних
причин у квартирі не проживав, а
проживав у своєї матері. Свого власного
житлового приміщення ОСОБА_2 немає.

Так з висновку про наслідки
розгляду дільничним інспектором
міліції Острозького РВ УМВС України у
Рівненській областіписьмової заяви
відповідача вбачається, що у вересні 2012
року ОСОБА_2 звертався із заявою до
Острозького районного відділу міліції
про те, що позивачка ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1 поселила квартирантів і не дає
йому можливості користуватися
квартирою, через що він змушений був
проживати у своєї матері в с. Черняхів,
Острозького району.

Частиною 2 статті 405 ЦК встановлено,
що член сім"ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім"ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено і сторони не
заперечують факту тимчасової
відсутності ОСОБА_2 у спірному
житловому приміщенні, зумовленим
створенням йому перешкод у
користуванні квартирою, що відповідно
до вимог ст. 405 ЦК України є поважною
причиною відсутності, а тому, його
зустрічний позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню, а первинний
позов, як такий що порушує права
бувшого члена сім"ї за яким
зберігається право користування
житлом навіть після припинення
сімейних відносин, до задоволення не
підлягає.

Враховуючи, що суд першої інстанції
неповно з"ясував обставини, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, внаслідок чого судом було
порушено норми матеріального та
процесуального права, оскаржуване
рішення підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про
задоволення зустрічних позовних вимог
та відмову у задоволенні первинного
позову.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 3, 4 ч. 1
ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Острозького районного суду
від 15 квітня 2014 року скасувати.

Зобов"язати ОСОБА_3 усунути
перешкоди в користуванні ОСОБА_2
квартирою АДРЕСА_1 Острозького району
та вселити його у вказану квартиру.

ОСОБА_3 відмовити у визнанні
втратившим право користування
квартирою АДРЕСА_1 Острозького району.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено сторонами і особами, які
брали участь у справі в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів починаючи
з дня набрання цим рішенням законної
сили.

Головуючий
І.М.Собіна

Судді:
О.В.Оніпко

А.М.Шеремет