УХВАЛА

іменем україни

28 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення збитків та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду
Луганської області від 10 лютого 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 13 травня 2010 року він став
переможцем на відкритих аукціонних
торгах з продажу майна підприємства
боржника, Марківського дочірнього
підприємства відкритого акціонерного
товариства «Новопсковське АТП-10909»
(далі - Марківське ДП ВАТ
«Новопсковське АТП-10909») , а
саме по придбанню лоту № 1 - мийки
(літера БТІ-М-1) площею 165 кв. м за
адресою: АДРЕСА_1. За результатами
проведених аукціонних торгів між ним
та Марківським ДП
ВАТ «Новопсковське АТП-10909» було
укладено договір купівлі-продажу
вказаного нежитлового приміщення. 3
червня 2010 року він уклав з приватним
підприємством «Екоуніверсал» (далі - ПП
«Екоуніверсал») договір оренди,
відповідно до умов якого він
зобов'язався надати підприємству в
оренду нежитлову будівлю - 1/2 частину
мийки. За погодженням сторін він мав
передати майно у користування протягом
тижня з часу кладення цього договору,
однак не зміг цього зробити, оскільки
ОСОБА_4 незаконно, без відповідної
правової підстави, заволодів і став
користуватись цим майном, звільнити
незаконно зайняте приміщення
відмовився. Рішенням Марківського
районного суду Луганської області від 6
жовтня 2011 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 11 січня 2012 року, усунуто
перешкоди в користуванні ним спірною
нежитловою будівлею шляхом виселення
ОСОБА_4 з цієї будівлі. Відповідач
вказане рішення суду не виконував,
добровільно звільнити вказане майно не
бажав, чим йому завдано збитки у
розмірі 156 750 грн, які складаються із
неотримання ним, як орендодавцем, цієї
суми за 19 місяців, тобто з моменту
укладення вказаного договору - 3 червня
2010 року до моменту пред'явлення даного
позову, 7 лютого 2012 року, так як з вини
відповідача не міг виконати умови
договору оренди та в умовлені строки
надати приміщення
ПП «Екоуніверсал». Також вказаними
діями відповідача йому завдано
моральну шкоду, яку він оцінив у 50 тис.
грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
вказану суму збитків та моральну шкоду.

Рішенням Марківського районного суду
Луганської області від 11 листопада 2013
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року рішення
районного суду скасовано та ухвалено
нове рішення, яким позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 у рахунок
відшкодування збитків 99 тис. грн та
моральної шкоди 3 тис. грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права й порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позовні вимоги щодо можливості
отримання позивачем доходу від
передачі майна в оренду ним не
доведені, вини відповідача немає, так
як наявність судового спору, позову і
оскарження рішення суду не свідчить
про умисел на завдання шкоди позивачу.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та частково задовольняючи
позов, апеляційний суд виходив із того,
що спірне майно відповідачем у
зазначений позивачем період
утримувалось без законних підстав, а
тому позивач має право на
відшкодування завданої йому майнової
шкоди у вигляді упущеної вигоди та
моральної шкоди.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що згідно протоколу
№ 1 проведення аукціонних торгів з
продажу майна підприємства-боржника
Марківське ДП ВАТ «Новопсковське
АТП-10909» від 13 травня 2010 року позивач
став переможцем на відкритих
аукціонних торгах, а саме по придбанню
лоту № 1 - 12 частини мийки (літера
БТІ-М-1), площею 165 кв. м за адресою:
АДРЕСА_1 вартістю 15 061 грн 41 коп.

За результатами проведених аукціонних
торгів між ОСОБА_3 та Марківським ДП ВАТ
«Новопсковське АТП 10909» був укладений
нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу від 1 червня 2010 року,
згідно умов якого продавець
зобов'язався передати покупцю вказану
нежитлову будівлю, а покупець повністю
сплатив йому до підписання цього
договору зазначену грошову суму, який в
той же день зареєстрований у
державному реєстрі правочинів
приватного нотаріуса Марківського
районного нотаріального округу, а 3
червня 2010 року в Марківському
районному бюро технічної
інвентаризації.

Згідно з п. 1.4 цього договору,
відчужувані нежитлові будівлі на час
складання цього договору нікому іншому
не продані, не подаровані, не
заставлені, в спорі не перебувають, як
внесок до Статутного фонду других
юридичних осіб не внесені, під
забороною не перебувають.

Між ОСОБА_3, як власником нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та ПП «Екоуніверсал» 3 червня
2010 року був укладений договір оренди
вказаного приміщення площею 165 кв. м для
використання орендарем під склад,
строком на один рік, з орендною платою 8
250 грн за один місяць, який не був
виконаний.

Зазначене нежитлове приміщення не було
передане в оренду у зв'язку з
утриманням його відповідачем.

Судами також встановлено, що рішенням
Марківского районного суду Луганської
області від 6 жовтня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Луганської області від 11 січня 2012 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
спірною нежитловою будівлею - шляхом
виселення ОСОБА_4 з цієї нежитлової
будівлі задоволено в повному обсязі. У
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання недійсними результату
аукціону, визнання недійсним договору
купівлі-продажу вказаного майна
відмовлено.

З постанови про відкриття виконавчого
провадження від 2 лютого 2012 року
вбачається, що за вказаним рішенням
суду було відкрито виконавче
провадження та наданий боржнику строк
для добровільного виконання рішення
суду.

6 лютого 2012 року рішення суду було
виконано примусово, а 13 лютого 2012 року
закінчено виконавче провадження, про
що свідчать постанови державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Марківського
районного управління юстиції.

Вирішуючи спір, апеляційний суд вважав,
що внаслідок неправомірних дій
відповідача та невиконання судового
рішення, позивач не мав можливості на
виконання договору оренди передати
спірне майно орендарю та не одержав у
зв'язку з цим дохід від оренди
приміщення, згідно укладеного з ПП
«Екоуніверсал» договору оренди, який
міг би реально одержати за звичайних
обставин, якби його право не було
порушено, що є для нього упущеною
вигодою.

Відповідно до чч. 1-3 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Згідно з ч. 1 ст. 390 ЦК України власник
майна вправі вимагати від особи, яка
знала або повинна була знати, що
володіє майном незаконно
(недобросовісного набувача) передання
всіх доходів від майна, які вона
одержала або могла одержати за весь час
володіння ним.

Згідно зі ст. 1166 цього Кодексу єдиною
підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
особи, котра її завдала, причинний
зв'язок між ними, а також вину
заподіювача шкоди.

Доведення факту втрати доходів, які б
особа могла отримати, якщо її право не
було б порушено в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК
України покладається на позивача.

Апеляційний суд зазначене не врахував
та стягуючи з відповідача на користь
позивача збитки, виходив із того, що
відповідно до умов договору оренди,
укладеного між позивачем та ПП
«Екоуніверсал», спірне приміщення
передано орендарю строком на 1 рік,
орендна плата становить 8 250 грн, а тому
упущена вигода позивача за 12 місяців у
вигляді неотриманої плати за договором
оренди складає 99 тис. грн.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що протягом періоду часу, за який
позивач вимагає відшкодування суми
неотриманого доходу, між сторонами був
наявний судовий спір щодо права
власності на вказану нежитлову
будівлю.

Відповідно до рішення Марківского
районного суду Луганської області від
27 березня 2007 року саме за ОСОБА_4 було
визнано право власності на
1/2 частину спірного нежитлового
приміщення.

Крім того, при задоволенні в 2012 році
позову на користь ОСОБА_3 судами не
встановлено, що ОСОБА_4 користувався 1/2
частиною спірного приміщення
незаконно.

Таким чином, апеляційним судом
усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 316 ЦПК
України не звернув увагу на те, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів наявності упущеної
вигоди, яку він міг отримати та не
отримав внаслідок незаконних дій
відповідача; не доведено, що ОСОБА_4
користувався 1/2 частиною
спірного приміщення незаконно. Для
відшкодування шкоди позивач має
довести протиправність дій
відповідача. Проте апеляційний суд не
дав належної оцінки тому, що ОСОБА_4 за
рішенням суду був власником спірного
майна, а подальший судовий спір і зміна
власника безспірно не свідчить про
протиправність дій.

Крім того, апеляційний суд передчасно
вважав, що позивачу завдано моральну
шкоду.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі, неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала.

Звертаючись до суду, позивач просив
відшкодувати моральну шкоду, проте не
обґрунтував свої вимоги, не надав
належних доказів, які б підтверджували
факт заподіяння незаконними діями
відповідача моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення, апеляційний суд
фактично зробив висновки на
припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК
України.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 10 лютого 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко