Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
Рівненський міський суд Рівненської
області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Прокопчук Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа на стороні позивача КП
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" про визнання права
власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності
посилаючись на те, що їй належить на
праві приватної власності будинок
АДРЕСА_2. Право власності на цей будинок
вона набула на підставі свідоцтва про
право власності від 20 лютого 2001 року, на
підставі розпорядження міського
голови міста Рівного № 283-Р від 16 лютого
2001 року. До цього її теперішній будинок
складав 57/100 будинку, в якому ще
проживали співвласники ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 їх частка будинку була знесена з
наданням їм житла міськвиконкомом
(рішення Рівненського міськвиконкому
№ 400 від 10 жовтня 1990 року, пункт 53). В
ордерах на надання квартири ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 від 19 лютого 1991 року зазначено,
що однокімнатні квартири по АДРЕСА_5
надаються у зв'язку з відселенням з
АДРЕСА_2. Вказує, що на вказану частку
будинку вона набула право власності на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21 серпня 1997
року, виданого Другою Рівненською
державною нотаріальною конторою за
реєстраційним № 3-568. Право власності на
будинок зареєстроване в Рівненському
міському БТІ за № 99-90-27570 інвентарна
справа № 8789. Спадкодавець ОСОБА_5
набула право власності на житло, яке
заповіла позивачу шляхом укладення
договору купівлі-продажу 14 березня 1963
року 1/3 частини будинку в АДРЕСА_2. При
цьому в договорі купівлі-продажу,
посвідченого Ровенською державною
нотаріальною за реєстраційним № 2-1431,
було зазначено, що в постійне
користування ОСОБА_5 з трьох кімнатного
будинку відходить одна кімната, кухня,
половина сіней з південної сторони
будинку 1/3 хліва. У своєму позові ОСОБА_1
також зазначає, що проживаючи в будинку
ОСОБА_5 законним способом добудувала
свою частку будинку (кухню, кімнату і
коридор).. Розмірі її частки з добудовою
став складати 44 квадратних метри На цю
добудову визнане право власності
ОСОБА_5 в рішенні виконкому Ровенської
міської ради № 221 від 9 червня 1982 року. В
цьому рішенні частина будинку, яка
належить ОСОБА_5 зазначена як квартира
АДРЕСА_2. Тобто, протягом десятків років
і ОСОБА_5 і калаур І.І. як спадкоємець
володіли, користувались і мали в
приватній власності не абстрактні
відсотки будинку, конкретні
індивідуально визначені приміщення
будинку. На підставі вказаного рішення
міськвиконкому БТІ було зобов'язане
внести відповідні зміни у
звітно-реєстраційні документи, із
реєстрацією права власності на
будинок. В експлікації внутрішніх площ
до плану житлового будинку в
Рівненському обласному БТІ були чітко
розмежовані площі двох квартир в
будинку № 76 по вулиці Димитрова в міс
Ровно, в який проживали ОСОБА_5 (кв.№2) і
ОСОБА_4 (кв.№1).Актом приймання в
експлуатацію від 15 грудня 1988 року
добудова була прийнята державною
комісією і тому Рівненське обласне БТІ
внесло зміни в реєстраційні документи,
визначивши розмір частки ОСОБА_5 в 57/100
будинку ОСОБА_5 отримала
правовстановлюючий документ -
свідоцтво про право особистої
власності на домоводоління від 28
квітня 1989 року. ОСОБА_1 зазначає , що
державний нотаріус Першої Рівненської
нотаріальної контори Василюта Л.А.
видаючи Свідоцтво про право на
спадщину за законом (20/100 будинку по вул.
Дворецькій) від 18 липня 1995 року ОСОБА_4
неправдиво зазначила, що житлова площа
цього будинку складає 55, 6 кв. не
перевіривши чи існує в реальності
нерухомість, на яку видається
свідоцтво про спадщину. У цей час,
частина будинку, що належала ОСОБА_4 та
його матері, вже була знесена,
внаслідок чого вони отримали дві
однокімнатні квартири. Отримавши
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_4
цю неіснуючу на той час частину будинку
подарував ОСОБА_2, що підтверджується
повідомленням начальника відділу
загального нагляду прокуратури
Рівненської області ОСОБА_7 начальника
Рівненського міського БТІ від 15 серпня
1996 року, в якому вказано, що працівник
БТІ ОСОБА_8 в липні 1995 року без огляду на
місці видала довідку характеристику на
неіснуючу частину будинку, що дало
можливість вчиняти договір дарування
на неіснуючу в реальності нерухомість.

У зв»язку з чим , у своєму позові ОСОБА_1
просить визнати її право власності на
будинок АДРЕСА_2 (в стані, який
зареєстрований в Рівненському
міському бюро технічні інвентаризації
на даний час) та визнати
необгрунтованим оспорювання цього
праві, та її правовстановлюючих
документів на будинок ОСОБА_2

У судове засідання позивач не
з»явилась, представники позивача
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали позовні
вимоги, з вказаних у позові підстав,
просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, представник відповідача
ОСОБА_11 позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнав, подав до суду заперечення, які
підтримав та вказав, що ОСОБА_2 згідно
договору дарування від 03.01.1996р.
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського міського та районного
нотаріального округу ОСОБА_12 набув
права власності на 43/100 частини
будинковолодіння АДРЕСА_2. Даний
договір зареєстрований за № 20-135-1475 в
Рівненському обласному бюро технічної
інвентаризації 12.02.1996 року, в порядку
який діяв на час виникнення
правовідносин, законним чином. Решта
57/100 частин будинку 21.08.1997 року перейшла
(від спадкодавця ОСОБА_5.) у власність
ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом.

Вказана частка будинку 43/100 є ідеальною,
в натурі не виділена, а тому і не могла
бути знесеною, знесення двох кімнату в
будинку є лише зменшенням його площі, а
частки в праві власності на будинок
залишились незмінними. У зв»язку з чим
просить відмовити в задоволенні
позову.

Представник третьої особи на стороні
позивача, що не заявляє самостійних
вимог КП «РМБТІ» вважає, що позов
підлягає до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши документи і матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши
обставини, якими сторони обґрунтовують
свої вимоги та заперечення,

давши оцінку доказам, що мають значення
для справи, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду
Рівненської області від 20 лютого 2014
року встановлено, що власником 1/3
частини будинку АДРЕСА_2 була ОСОБА_5, на
підставі договору купівлі - продажу від
14 березня 1963року, за яким їй в постійне
користування відійшла одна кімната,
кухня, половина сіней з південної
сторони будинку та 1/3 частина хліва.
Будинок складався з трьох кімнат та
господарських приміщень.

Власником 2/3 частин вказаного будинку
був ОСОБА_13 на підставі договору
купівлі - продажу від 21 червня 1968року,
відповідно до якого будинок в цілому
складався з трьох кімнат, загальною
площею 46,30кв.м та господарських
приміщень.

В подальшому ОСОБА_5 було здійснено
прибудову (кухню, кімнату та коридор),
на яку рішенням виконкому Ровенської
міськради народних депутатів №221 від 9
червня 1982р. визнано право власності та
дозволено обласному бюро
техінвентаризації зареєструвати їх на
праві Особистої власності та внести
відповідні зміни у звітно -
реєстраційні документи, і на підставі
якого, частина будинку(квартира №2)
комісією прийнята в експлуатацію, що
підтверджується актом держприйомки
від 15 грудня 1988р.

Із цього акту вбачається, що будинок по
АДРЕСА_2 є одноповерховим будинком, що
складається з двох квартир. 2-га
квартира, що належить ОСОБА_5
складається із 2 житлових кімнат, кухні,
сіней, коридору загальною площею 44,0 кв.
м, житлова площа 21,9кв.м.

Із технічного паспорту житлового
будинку по АДРЕСА_2, який видано
Рівненським ОБТІ у 1982 році вбачається,
що в будинку 2 квартири: квартира під № 1
загальною площею 49,5кв.м., житловою 33,7;
квартира під №2-загальною площею
44,0кв.м, житловою-21,9кв.м.

Рішенням Ровенської міськради
народних депутатів №104 від 12.04.1989року
вирішено оформити право власності
ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_2, а 28 квітня
1989року ОСОБА_5 видано свідоцтво про
право власності на 57/100 частин
вказаного будинковолодіння.

28 квітня 1989р. Ровенською міською радою
народних депутатів видано свідоцтва
про право власності, ОСОБА_4 - на 23/100
частини зазначеного будинковолодіння,
ОСОБА_3-20/100 частин.

Рішенням виконкому Ровенської
міськради народних депутатів №247 від 28
червня 1991р. вирішено відселити ОСОБА_5 з
будинку АДРЕСА_2, яке відмінено
рішенням цієї ж ради за№1216-р від
12.10.1992р.

Рішенням виконкому Ровенської міської
ради народних депутатів №400 від 10
жовтня 1990року виділено ОСОБА_3 та її
сину ОСОБА_4 дві однокімнатні квартири
в зв'язку зі зносом їх'будинку АДРЕСА_3.

На підставі цього рішення 19 лютого 1991
року ОСОБА_4 видано ордер на зайняття
приміщення житловою площею 17,44 кв.м
АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 видано ордер на
зайняття приміщення житловою площею
17,44 кв.м АДРЕСА_5 з примітками
«відселення з АДРЕСА_2. 22.12.1992р. ОСОБА_3
видано свідоцтво про право власності
на дану однокімнатну квартиру.

Крім того, Апеляційним судом
Рівненської області у своєму рішенні
від 20 лютого 2014 року встановлено, що
докази про те, що 23/100 частини та 20/100
частин зазначеного будинковолодіння,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у вказані строки та
порядку відчужені або продані в
примусовому порядку, або прийнято
рішення виконкому міськради про
безоплатний перехід цих частин будинку
№76 у власність держави відсутні, а
тому, при отриманні ОСОБА_3 та ОСОБА_4
квартир з державного житлового фонду,
частина домоволодіння, яка належала їм
на праві власності не вибула з їх
володіння, оскільки відчуження та
знищення будинку ними за правилами ст.
33 ЖК УРСР та п.66 "Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській PCP", не відбулося, крім того
решта частина будинку (57/100) знаходилася
у власності ОСОБА_5, що унеможливлювало
знесення всього будинку.

Розпорядженням голови Рівненської
міської управи №650-р від 22.06.1993року
дозволено ОСОБА_5, що мешкає по АДРЕСА_2
власними силами знести частину будинку
що належить до квартири №1 (кімнати
жилою площею 13,7 кв.м та 20,0кв.м); кухню
кв.№1 площею 9,1 кв.м та коридор площею 2,8
кв.м. закріплено на кв.№2.

21 лютого 1997 року померла ОСОБА_5, її
спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1, яка
21.08.1997року отримала свідоцтво про право
на спадщину на 57/100 будинку
АДРЕСА_2(будинок складається із жилої
площі 21,9 кв.м.

18.07.1995р. видано свідоцтво про право на
спадщину за законом після смерті
ОСОБА_3 її сину ОСОБА_4 на 20/100 частин
будинку з надвірними будівлями в
АДРЕСА_2 та належала спадкодавцю на
підставі свідоцтва про право власності
виданого 28.04.1989р.

25.12.1995р. Рівненським ОБТІ видано ОСОБА_4
довідку- характеристику на 43/100
спірного будинку з метою відчуження, а
3.01.1996р. ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 43/100
спірного будинковолодіння.

За встановленим чинним законодавством
порядком не було припинено право
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідно
на 20/100 та 23/100 будинковолодіння АДРЕСА_2,
тому видача в подальшому свідоцтва про
право на спадщину та відчуження 43/100
частин вказаного нерухомого на ОСОБА_2
здійснено відповідно до діючого
законодавства.

Договір дарування був переданий
ОСОБА_14 при його укладенні 3 січня 1996
юку, про що зазначено у п. 8 вказаного
договору дарування, а тому з цього
моменту у останнього виникло право
власності на дарунок, - 43/100 житлового
будинку за дресою АДРЕСА_2.

На підставі викладеного виконавчому
комітету Рівненської міської Ради,
третя особа на стороні позивача, яка не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_1 в
позові до Рівненського обласного бюро
технічної інвентаризації, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 про визнання реєстрації права
власності недійсним та її скасування
відмовлено за безпідставністю. ОСОБА_1
в позові до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про визнання
свідоцтва про право на спадщину та
договору дарування недійсними
відмовлено за безпідставністю.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 є
власником 43/100 частин будинку, оскільки
договір дарування вчинений у
відповідності до законодавства, право
власності на 20/100 та 23/100 частин
вказаного будинковолодіння у ОСОБА_4
та ОСОБА_3 із наданням їм квартир не
припинилось, частки не вибули з їх
володіння у зв»язку з чим визнати
право власності ОСОБА_1 на весь будинок
АДРЕСА_2 в стані, який зареєстрований в
Рівненському міському бюро технічної
інвентаризації на даний час та визнати
необґрунтованим оспорювання цього
права та правовстановлюючих
документів ОСОБА_14 немає законних
підстав, а тому в задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст. 41 Конституції України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Керуючись ст.ст. 60,61, 213, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа на стороні позивача КП
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" про визнання права
власності - відмовити за
безпідставністю та недоведеністю
позовних вимог.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя Рівненського міського суду

Рівненської області
Рудика
Л.Д.