АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №688/3650/13-ц
Провадження №22-ц/792/489/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м.Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючого судді
Харчука В.М.,

суддів: Спірідонової Т.В.,

Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Вінярській А.А.

з участю: апелянта та
представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 22-ц/792/489/14
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 27 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта банк», інтереси якого
представляє Товариство з обмеженою
відповідальністю «Колекторська
компанія «Вердикт» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, заслухавши
доповідача, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, судова
колегія ,

В С Т А Н О В И
Л А :

рішенням Шепетівського
міськрайонного суду від 27 грудня 2013
року позовні вимоги ПАТ «Дельта банк»
задоволені.

В рахунок погашення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 19 листопада 2007 року в розмірі 178 097,63
гривень вирішено звернути стягнення на
предмет іпотеки, що належить на праві
власності ОСОБА_2, а саме: на
двокімнатну квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 51,8
кв. метрів, житловою площею 28,8 кв.
метрів, належну відповідачу на
підставі договору купівлі-продажу
квартири, посвідченого приватним
нотаріусом Шепетівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 30 жовтня
2007 року за

______________________________________________________________________

Головуюча в першій інстанції - Березова
І.О. Справа № 22-ц/792/489/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія №19, 27

реєстром № 6167, встановивши спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
продажу на прилюдних торгах з
визначенням початкової ціни на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей
вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності (незалежним експертом) на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта банк» 1780 гривень 98 копійок
понесених судових витрат у вигляді
судового збору.

В апеляційній скарзі на рішення
суду першої інстанції від 27 грудня 2013
року ОСОБА_2 посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права - ст.39 Закону України «Про
іпотеку», ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 60, ч.ч. 1 та 2 ст.
64, ст. 159, ч. 3 ст. 169, ст. 173, п. 3) ч. 1 ст. 207, ст.
212 ЦПК України.

Зокрема, апелянт зазначає, що
судом першої інстанції в обґрунтування
судового рішення покладено
недопустимі письмові докази: копії
договору про надання споживчого
кредиту, письмових заяв ОСОБА_2 про
надання коштів в кредит, копії договору
іпотеки.

За клопотанням представника
відповідача суд першої інстанції
витребував від банку оригінали цих
письмових доказів, але вони суду так і
не були надані.

В наданих копіях наявні дописки та
виправлення, з якими відповідач не
погоджується. Суд цим доказам не дав
належної оцінки і безпідставно поклав
їх в обґрунтування судового рішення.

Крім того, суд вирішив спір за
повторної неявки представника
позивача, хоч повинен був залишити
позов без розгляду.

Процесуально розгляд справи судом
не був розпочатий, так як процесуально
не передбачений розгляд справи за
відсутності представника позивача за
відсутності відповідної заяви про
розгляд справи за відсутності
представника позивача.

Розгляд справи можливий лише за
відсутності відповідача шляхом
ухвалення заочного рішення.

Допустивши зазначені порушення,
суд порушив принципи безпосередності
та гласності судового процесу.

Судом першої інстанції не
враховано, що споживчий кредит
надавався ОСОБА_2 у вигляді кредитної
лінії на суму 23 000 доларів США. Однак,
ОСОБА_2 отримав фактично лише 15 000
доларів США 19.11.2007 року за власноручною
заявою. Решту коштів йому банком не
було видано, і банком не надано суду
його письмову заяву на видачу решти
готівки. Факт отримання ним коштів
всієї кредитної лінії є недоведеним.

Сума його боргових зобов»язань
перед банком є набагато меншою, ніж
визначена позивачем у позові. Тому суд
безпідставно задовольнив повністю
заявлені вимоги банку із зазначенням
складових зобов»язання.

Не ураховано судом ту обставину,
що сторонами не погоджено предмет
іпотеки. В договорі іпотеки зазначено
двокімнатну квартиру загальною площею
51,8 кв. метрів за адресою АДРЕСА_1 в
договорі не зазначений.

Тому суд допустив безпідставне
звернення стягнення на зазначену
квартиру.

Апелянт просить скасувати рішення
Шепетівського міськрайонного суду від
27.12.2013 року, ухвалити нове рішення, яким
позовну заяву банку залишити без
розгляду.

Судова колегія приходить до
висновку, що апеляційна скарга
апелянта задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, ч.ч. 1 та 2
ст. 64, ст.ст. 60, 212, 213, 308, ч. 3 ст. 309 ЦПК
України суд вирішує цивільний спір на
засадах змагальності та
диспозитивності, в межах та на
підставах заявленого позову та на
підставі наданих сторонами належних і
допустимих доказів.

Кожна сторона зобов"язана
доказами довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Письмовими доказами у цивільній
справі є будь-які документи або витяги
з них, що містять відомості про
обставини, які мають значення для
справи.

Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об»активному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу апелянта і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе судове рішення з
одних лише формальних міркувань.

Порушення судом норм
процесуального права під час вирішення
цивільного спору може бути підставою
для скасування судового рішення лише у
разі, якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 16, 509, 524, 525-526,
533, 536, 546; ст.ст. 572, 574, ч.ч.1 та 2; ст. 575, ч. 1;
ст. 577, ч.ч. 1, 2, 3; 590, 591, 610-611, 614, 617, 1046, 1048-1049,
1054 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду у визначений
Законом спосіб за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Позивач сам обирає
спосіб захисту порушеного права.

За договором кредиту банк надає
позичальникові грошові кошти у розмірі
та на умовах, встановлених кредитним
договором, а позичальник
зобов"язується повернути таку ж суму
грошових коштів (суму позики) та
сплатити обумовлені проценти за
користування ним.

Зобов"язання повинні грунтуватись
на засадах добросовісності та
розумності.

Зобов"язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту, або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов"язань не допускається.

Зобов"язання має бути виражене у
грошовій одиниці України -гривні.

Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов"язання в іноземній
валюті.

Грошове зобов"язання має бути
виконане у гривнях.

Якщо у зобов"язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а
також платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов"язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до положень ст. 5
Декрету КМ України „Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю", ст.ст. 2, 47, 49 Закону України
„Про банки і банківську діяльність", п.
2.3 Положення про порядок видачі банкам
банківських ліцензій, письмових
дозволів та ліцензій на виконання
окремих операцій, затвердженого
Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001
року та зареєстрованого у Мінюсті
України 21 серпня 2001 року за № 7305921 банки
на підставі банківської ліцензії та
письмового дозволу Національного
Банку України вправі надавати
громадянам України кредити в іноземній
валюті.

За користування чужими коштами
позичальником сплачуються проценти,
розмір яких встановлюється договором,
законом або іншим актом цивільного
законодавства.

Видами забезпечення виконання
зобов"язань є неустойка (штраф, пеня),
порука, застава.

В силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов"язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Одним із видів застави є іпотека
(застава нерухомого майна).

Якщо предметом застави є нерухоме
майно, а також в інших випадках,
встановлених законом, договір застави
підлягає нотаріальному посвідченню.

Застава нерухомого майна підлягає
державній реєстрації у випадках і в
порядку, встановлених законом.

У разі порушення зобов"язань
настають правові наслідки, передбачені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки, відшкодування збитків та
моральної шкоди, звернення стягнення
на предмет застави.

Боржник та його майновий
поручитель несуть таку
відповідальність за наявності вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов"язання.

Особа, яка порушила зобов"язання,
звільняється від відповідальності за
його порушення, якщо вона доведе, що це
порушення сталось внаслідок випадку чи
непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх обов"язків
контрагентом боржника, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.ст. 11, 12, 33, 38, 39
Закону України „Про іпотеку" № 898-ІУ
від 05.06.2003 року майновий поручитель
несе відповідальність перед

іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання

виключно в межах вартості предмета
іпотеки.

У разі задоволення вимог
іпотекодержателя за рахунок предмета

іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним

зобов'язанням.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має
право вимагати дострокового
виконання основного зобов'язання, а в
разі його невиконання - звернути
стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Якщо рішення суду або договір
про задоволення вимог

іпотекодержателя (відповідне
застереження в іпотечному договорі)

передбачає право іпотекодержателя на
продаж предмета іпотеки будь-якій
особі-покупцеві, іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до укладення
договору купівлі-продажу письмово
повідомити іпотекодавця та всіх осіб,
які мають зареєстровані у
встановленому законом порядку права чи
вимоги на предмет іпотеки, про свій
намір укласти цей договір. У разі
невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед такими
особами за

відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку
з дня отримання такого

повідомлення особа, яка має
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, вправі письмово
повідомити іпотекодержателя про свій
намір купити предмет іпотеки. З
дня отримання іпотекодержателем
цього повідомлення вказана особа
набуває переважне право на придбання
предмета іпотеки у іпотекодержателя.

Якщо особи, які мають
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, не висловили
наміру його придбати,
іпотекодержатель вправі продати
предмет іпотеки будь-якій іншій особі
на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета
іпотеки та укладення договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що
передбачає право іпотекодержателя на
продаж

предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Іпотекодержатель, який
реалізував предмет іпотеки, надсилає

іпотекодавцю, боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, та іншим
іпотекодержателям звіт про розподіл
коштів від продажу предмета іпотеки.

Залишок коштів після такого
розподілення повертається
іпотекодавцю.

Іпотекодавець і боржник, якщо
він є відмінним від іпотекодавця,
мають право виконати основне
зобов'язання протягом тридцятиденного
строку, вказаного в частині першій
цієї статті, згідно з умовами та з
наслідками, встановленими статтею 42
цього Закону.

Договір купівлі-продажу
предмета іпотеки, укладений
відповідно до цих вимог , є правовою
підставою для реєстрації права
власності покупця на нерухоме майно,
що було предметом іпотеки.

Іпотечне майно може бути
реалізоване і за рішенням суду. У разі
задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки у рішенні суду, в тому числі,
зазначаються:

загальний розмір вимог та всі
його складові, що підлягають

сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки;

спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення

прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої

статтею 38 цього Закону;

початкова ціна предмета іпотеки
для його подальшої реалізації.

Ці вимоги повинні зазначатись
позивачем у поданій до суду позовній
заяві та обгрунтовуватись і
підтверджуватись належними і
допустимими доказами.

Суд вправі відмовити у
задоволенні позову іпотекодержателя
про дострокове звернення стягнення
на предмет іпотеки, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він
є відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Дельта банк» та звертаючи стягнення
на належну відповідачу ОСОБА_2
квартиру, суд першої інстанції виходив
з того, що між АКІБ «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2 19 листопада 2007 року укладено
кредитний договір за яким банк надав, а
ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 23 000
доларів США на споживчі цілі зі сплатою
13,9% річних за користування коштами.

На забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором між
сторонами також 19 листопада 2007 року
укладено договір іпотеки, за яким
ОСОБА_2 передав банку в заставу
(іпотеку) належну йому квартиру АДРЕСА_1
обумовленою іпотечною вартістю 157 217
гривень..

Банк повністю виконав свої
зобов»язання за кредитним договором і
видав ОСОБА_2 кошти в сумі 23 000 доларів
США.

Однак, ОСОБА_2 своїх зобов»язань за
кредитним договором не виконав,
допустив заборгованість за кредитним
договором станом на 19 березня 2013 року в
сумі 22 281,70 доларів США, що за офіційним
курсом Національного Банку України
складає 178 097,63 гривень. З них 16 410
доларів США, що еквівалентно 131 168
гривень 25 коп. - заборгованість по тілу
кредиту, 5 871,31 доларів США, що
еквівалентно 46 929,38 гривень -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом.

08 грудня 2011 року між АКІБ
«Укрсиббанк», перейменованим у ПАТ
«Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк»
укладено договір про переуступку права
вимоги (заміна кредитора у
зобов»язанні), за яким право вимоги за
кредитним договором із ОСОБА_2 перейшло
до ПАТ «Дельта банк». 30 травня 2013 року
ПАТ «Дельта банк» через свого
представника ТОВ «КК Вердикт»
направило рекомендованим
повідомленням письмову претензію
ОСОБА_2 з вимогою погашення зазначеної
заборгованості з попередженням про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Однак, боржник ОСОБА_2 не виконує
своїх зобов»язань.

Так як права ПАТ «Дельта банк» на
отримання коштів порушені, то суд
першої інстанції обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги позивача,
звернувши стягнення на предмет
іпотеки відповідно до встановленого
законодавством порядку.

Такі висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на встановлених
обставинах, підтверджених належними та
допустимими доказами, зроблені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом встановлено, що 19 листопада
2007 року між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0,
відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 2.1 якого банк
надав, а ОСОБА_2 отримав на строк із 19
листопада 2007 року по 18 листопада 2017
року в кредит 23 000 доларів США на
споживчі цілі зі сплатою 13,90 % річних за
користування коштами та погашенням
кредиту відповідно до затвердженого
графіка, який є додатком до договору.

На забезпечення виконання
позичальником зобов»язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 позичальником передано
позикодавця в заставу належну йому на
праві приватної власності двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,8
кв. метрів, про що зазначено в самому
кредитному договорі.

Крім того, між банком та ОСОБА_2 19
листопада 2007 року укладено договір
застави (іпотеки) № 70245, за яким ОСОБА_2
передав банку в заставу зазначену
квартиру на забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором.

Договір нотаріально посвідчений
ОСОБА_5 19 листопада 2007 року за реєстром
№ 4307.

Під час виготовлення проекту
договору та його посвідчення
нотаріусом допущена описка в тексті
іпотечного договору, а саме - не
зазначено номер квартири.

Однак ця описка відповідно до
існуючого на час посвідчення договору
іпотеки порядку вчинення нотаріальних
дій виправлена нотаріусом з
відповідним оговоренням в тексті
договору та посвідчувальному написі.

Банк повністю виконав свої
зобов»язання за кредитним договором і
видав позичальникові ОСОБА_2 кошти в
сумі 23 000 доларів США, а саме - 15 000
доларів США 19 листопада 2007 року, 4 500
доларів США 23 листопада 2007 року та 3 500
доларів США 08 травня 2008 року.

Однак, ОСОБА_2 своїх зобов»язань
за кредитним договором не виконав і
допустив заборгованість по тілу
кредиту та відсотках за користування
коштами станом на 19 березня 2013 року в
розмірі 22 281,70 доларів США, що за
офіційним курсом Національного Банку
України складає 178 097,63 гривень, з яких 16
410 доларів США, що еквівалентно 131 168,25
гривень - заборгованість по тілу
кредиту, 5 871,31 доларів США, що
еквівалентно 46 929,38 гривень -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом.

08 грудня 2011 року між ЗАТ АКІБ
«Укрсиббанк», перейменованим у ПАТ
«Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта банк»
(новий кредитор) укладено договір про
передачу права вимоги за кредитними
договорами від первісного до нового
кредитора, в тому числі і по кредитному
договору ОСОБА_2 та про переуступку
прав за договорами забезпечення
виконання зобов»язань за кредитними
договорами, в тому числі і за іпотечним
договором ОСОБА_2

Тому ПАТ «Дельта банк» через
свого представника ТОВ КК «Вердикт» 30
травня 2013 року рекомендованим поштовим
відправленням направило ОСОБА_2
письмову вимогу про погашення
заборгованості за кредитним договором
та попередило, що у випадку невиконання
претензії буде здійснено звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Однак, ОСОБА_2 вимоги банку не
виконав і заборгованість за кредитним
договором не погасив, чим порушив права
ПАТ «Дельта банк» на повернення
кредиту та отримання відсотків за
користування кредитом відповідно до
умов кредитного договору та умов
іпотечного договору.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими
доказами: копіями кредитного та
іпотечного договорів, дослідженими в
суді апеляційної інстанції наданими
банком на вимогу суду оригіналами цих
договорів, з яких зроблені надані суду
засвідчені їх копії, графіком
погашення кредиту, довідкою про
сукупну вартість кредиту, розрахунком
заборгованості по кредитному договору
(а.с. 8-32), правовстановлюючим документом
на іпотечну квартиру (а.с.33-34), письмовою
претензією банку (а.с.35-38), довідкою
банку (а.с.40), договором купівлі-продажу
права вимоги за кредитним та
іпотечними договорами від 08.12.2011 року,
укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ
«Дельта банк» з актами приймання
передачі, в тому числі і щодо
кредитного та іпотечного договорів
ОСОБА_2, за яким змінився кредитор у
зобов»язаннях (а.с.43-53), наданими суду
апеляційної інстанції розпорядженнями
АКІБ «Укрсиббанк» про видачу готівки
ОСОБА_2.

Тому судова колегія дійшла
висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи,
дослідив докази, які їх підтверджують,
ухвалив законне та обгрунтоване судове
рішення, підстави до скасування якого в
межах доводів апеляційної скарги
апелянта відсутні.

Апеляційний суд не може взяти до
уваги доводи апеляційної скарги
апелянта щодо допущених процесуальних
порушень, зокрема, невиконання судом
обов»язку про залишення позову
позивача без розгляду у зв»язку з
повторною неявкою представника
позивача в судові засідання.

З матеріалів справи вбачається,
що представник позивача приймав участь
в судовому засіданні 16 жовтня 2013 року,
його послідуюча неявка в судові за
сідання та розгляд справи судом першої
інстанції за відсутності сторін, не
вирішення питання про залишення позову
без розгляду (процесуальне порушення)
не вплинуло на правильність вирішення
спору, в суді апеляційної інстанції
представник позивача наполягав на
задоволенні позову, а тому відповідно
до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України це
порушення не може бути підставою для
скасування правильного та
обгрунтованого судового рішення.

Сам відповідач ОСОБА_2 приймав
участь у розгляді справи через свого
представника адвоката ОСОБА_6, який 27
грудня 2013 року подав суду першої
інстанції клопотання про розгляд
справи за відсутності відповідача та
його представника (а.с.110).

Не вплинуло на правильність
судового рішення і та обставина, що
представником позивача суду першої
інстанції не було надано оригінали
кредитного договору та договору
іпотеки. В матеріалах справи наявні
надані та засвідчені банком копії цих
договорів.

Оригінали договорів були надані
для дослідження апеляційному суду
Хмельницької області на виконання
ухвали суду першої інстанції від 16
жовтня 2013 року (а.с.81-82), вони досліджені
за участі представника відповідача та
апелянта. Засвідчені копії договорів
відповідають їх оригіналам.

Зокрема, в п.2.1 кредитного
договору зазначено точний об»єкт
договору застави: квартира АДРЕСА_1.

В іпотечному договорі (його
оригіналі) нотаріусом допущена описка,
не зазначено в тексті іпотечного
договору номер квартири «два». Однак,
ця описка нотаріусом відповідно до
діючого на той час порядку (пункту 23
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 205 від 03.03.2004 року та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 03.03.2004 року за № 283/8882, в
редакції станом на час посвідчення
іпотечного договору 19 листопада 2007
року) виправлена, зроблено оговорення
як в тексті договору, так і в
посвідчувальному написі нотаріуса, що
в іпотеку банку передано саме квартиру
АДРЕСА_1.

Тому доводи апелянта в цій
частині спростовуються оригіналом
договорів кредиту та іпотеки та
наявними у справі засвідченими банком
їх корпіями.

Наданими суду розпорядженнями
АКІБ «Укрсиббанк» про видачу готівки
за договором кредиту спростовуються
доводи апелянта в тій частині, що він
отримав від банку лише 15 000 доларів
коштів, а решту кредиту йому не видано.

Оригінали заяв позичальника за
2007-2008 рік відповідно до пояснень
представника позивача не збереглися за
закінченням строку зберігання, в тому
числі і оригінал заяви на отримання 15 000
доларів США, хоч відповідач зазначену
суму боргу визнає. Цими
розпорядженнями факт видачі коштів
підтверджується в повному обсязі, а
відповідачем жодним доказом
безгрошовість зобов»язань в сумі 8 000
доларів США не підтверджена. Не
звертався відповідач і до
правоохоронних органів зі скаргами на
вчинення шахрайства посадовими
особами банку. Не впливають на
законність та обґрунтованість
судового рішення і інші доводи
апеляційної скарги апелянта.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,

У Х В А
Л И Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
рішення Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 27 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук