Провадження № 22-ц/779/755/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів
Матківського Р.Й., Соколовського В.М.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника
апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та

його представника ОСОБА_4

представників відповідача
ОСОБА_5- ОСОБА_6 та ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
ренти та витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, - за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Івано-Франківського міського суду від
12 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року представник ОСОБА_2
звернувся в суд з позовними вимогами,
які збільшив в процесі розгляду справи
про визнання недійсним договору ренти,
укладений між сторонами від 12.12.2011 року,
посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8 та витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1, зареєстрований 15.12.2011 року
Івано-Франківським ОБТІ на підставі
договору ренти. Позов мотивував тим, що
спірний договір, укладений позивачкою
всупереч вимог цивільного права без
дійсного волевиявлення та шляхом
введення її в оману.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням, вважаючи
його таким, що ухвалене з неправильним
застосування норм матеріального та
процесуального права, представник
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що факт здійснення правочину
вільно і з відповідністю внутрішній
волі позивачки, судом не встановлено.
Підписання даного договору не було
волевиявленням позивачки, бо вона
вчинили підпис у момент, коли не
усвідомлювала значення своїх дій.

На підтвердження цих обставин у справі
є покази фахівця лікаря-психіатра, яким
був проведений консультативний огляд
позивачки, а також акт
судово-психіатричної експертизи від
02.10.2013 року, в якому вказано, що ОСОБА_2
хворіє стійким хронічним психічним
розладом у формі судинної деменції.
Наявний психічний розлад позбавив
здатності останню усвідомлювати свої
дії і керувати ними на період часу
укладення спірного договору і по даний
час. Судово-психіатрична експертиза
була проведена за постановою слідчого
СВ Івано-Франківського МВ УМВС України
в Івано-Франківській області в зв'язку
з початком досудового розслідування по
кримінальному провадженню, а тому суд
необґрунтовано не прийняв даний доказ
до уваги.

Відповідач в судовому засіданні не
могла пояснити, чому договір укладений
о восьмій годині вечора, яким чином всі
квитанції і довідки необхідні для
оформлення договору отримані нею в
день укладення договору та як вона їх
отримувала від імені позивачки. Крім
того, нотаріус під час укладення
договору не зауважив, що ціна квартири,
зазначена в договорі, є значно
заниженою відповідно до її ринкової
вартості.

За наведених доводів просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, оцінивши зібрані докази,
колегія суддів приходить до висновку
про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
недоведеності та необґрунтованості
позовних вимог.

Проте, даний висновок зроблений
передчасно, без встановлення обставин,
що необхідні для правильного вирішення
спору.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5
укладено договір ренти квартири
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Івано-Франківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
На виконання вимог законодавства та
договору 12.12.2011 року в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна внесено реєстраційний запис про
заборону відчуження квартири.

З умов договору вбачається, що ОСОБА_2
одержала готівкою від платника ренти
до нотаріального посвідчення договору
33000 грн. Сторони домовились про
щомісячні довічні рентні платежі у
сумі 300 грн. та оплату комунальних
послуг квартири позивачки, які як
вбачається з копій квитанцій та
розписок, наданих представником
відповідача, одержувач ренти вчасно
сплачувала. П.2.5. договору передбачено,
що за ОСОБА_2 зберігається довічне
проживання у відчужуваній квартирі.

Пред'являючи позов про визнання
недійсним договору ренти представник
позивачки посилався на те, що його мати
вчинила спірний правочин не
усвідомлюючи своїх дій та взагалі не
пам'ятає про посвідчення спірного
договору.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В частині 1 статті 225 ЦК України
зазначено, що правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.16. Постанова Пленум
Верховного Суду України "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Відповідно до висновків, що містяться в
акті амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №119
від 14.04.2014 року, проведеної відповідно
до ухвали колегії суддів апеляційного
суду, ОСОБА_2 хворіє стійким хронічним
психічним розладом у формі судинної
деменції. Наявний психічний розлад
позбавив здатності підекспертну
ОСОБА_2 усвідомлювати свої дії і
керувати ними на період часу укладення
договору ренти 12.12.2011 року і позбавляє
на даний час.

Висновки в даному акті співпадають з
висновками, викладеними в Акті №278
амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 02.10.2013 проведеної за
постановою слідчого СВ
Івано-Франківського МВУМВС України.

Згідно із ч.ч. 6, 7 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта оцінюється судом за
правилами, встановленими ст. 212 цього
Кодексу. Незгода суду з висновком
експерта повинна бути мотивована в
рішенні або ухвалі.

Таким чином, оцінюючи висновок
експерта з врахуванням інших доказів,
що є в матеріалах справи колегія
приходить до висновку, що на час
підписання договору ренти мали місце
дефекти волі і волевиявлення
позивачки, що полягали в не
усвідомленні значення своїх дій та не
можливості керувати своїми діями. За
таких обставин, на час вчинення
спірного правочину всупереч вимог ч.3
ст.203 ЦК України волевиявлення ОСОБА_2,
як учасника правочину, не було вільним
та не відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Встановивши зазначені обставини
колегія суддів вважає підставними
позовні вимоги про визнання договору
ренти укладений між сторонами 12.12.2011
року недійсним.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі рішень судів, що набрали
законної сили.

Відповідно до ст. 26 названого Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Рішення суду про визнання договору
ренти недійсним не є таким рішенням, а
тому необхідним є зазначення у рішенні
суду про скасування рішення про
державну реєстрацію права власності,
що є визначеним організаційним заходом
для впорядкування спірних
правовідносин, предметом яких є
нерухоме майно.

За наведених обставин, підлягає
задоволенню позовна вимога про
скасування реєстрації права власності
ОСОБА_5 на нерухоме майно квартири по
АДРЕСА_1 набутого на підставі договору
ренти від 12.12.2011 року.

На думку колегії суддів сторона
відповідача не надала жодних доказів
передачі позивачу згідно укладеного
договору ренти з позивачкою 33 тис. грн.,
тому не вбачаються підстави вирішити
питання повернення даної суми при
розгляді даного спору.

Приймаючи до уваги вище наведене,
колегія суддів вважає, що оскільки
рішення суду першої інстанції ухвалено
з порушенням норм матеріального і
процесуального права, воно не може бути
залишене в силі, воно підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Судові витрати слід розподілити
відповідно до ст.88 ЦПК України.

На підставі наведеного та
керуючись ст. ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - задовольнити

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 12 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про
визнання недійсним договору ренти та
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно задовольнити

Визнати недійсним договір ренти
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 12.12.2011
року, посвідчений приватним нотаріусом
ОСОБА_8 та зареєстровано в реєстрі за
№3483.

Скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_5 на двохкімнатну
квартиру по АДРЕСА_1 зареєстрованого
Обласним комунальним підприємством
«Івано-Франківське обласне бюро
технічної інвентаризації» 15.12.2011 року
за реєстраційним номером 26887645, номер
запису 4504 в книзі 52 набутого на
підставі договору ренти від 12.12.2011 року
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_8 за №3483.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Спеціального фонду Державного бюджету
України 229 грн.40 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

Р.Й. Матківський

В.М. Соколовський