АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-33/12
Номер провадження 22-ц/786/1672/14
Головуючий у 1-й інстанції Лободенко
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 1 березня 2012
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитом,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2010 року ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" звернулось до суду з позовом, у
якому зазначало, що за умовами
кредитного договору №144/SF11-08-08 від 29
серпня 2008 року ОСОБА_2 отримав кредит у
сумі 15 000,00 грн. з кінцевим строком
повернення коштів до 29 серпня 2011 року.

Для забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, між банком та ОСОБА_1
укладено договір поруки №144/SF-P від 29
серпня 2008 року.

Позичальник належним чином не виконав
взятих на себе зобов'язань та станом на
19 січня 2012 року має заборгованість за
кредитом 13 698,38 грн., заборгованість по
процентам 8 980,33 грн., по комісії - 8 372,25
грн., непрострочена заборгованість за
відсотками у сумі 256,00 грн., пеня -
91 425,64 грн.

Просило стягнути в солідарному порядку
з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму 122
732,60 грн.

Заочним рішенням Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 1 березня 2012
року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на
користь ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованість по кредитному
договору у сумі 62 357,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» витрати
по сплаті судового збору по 311,79 грн. з
кожного.

Ухвалою Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської
області від 17квітня 2014 року заява
ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного
заочного рішення залишена без
задоволення.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено ОСОБА_1, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Як убачається з матеріалів справи та
вірно встановлено місцевим судом, що 29
серпня 2008 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №144/SF11-08-08 від 29
серпня 2008 року, за умовами якого банк
надав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти
у сумі 15 000,00 грн.

У забезпечення виконання зобов'язання,
29 серпня 2008 року між ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було
укладено договір поруки №144/SF-P,
відповідно до якого остання
зобов'язувалася відповідати перед
кредитором за зобов'язаннями ОСОБА_2 по
кредитному договору від 29 березня
2008 року.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та у порядку, що
встановлені договором.

У силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та у встановлений у
зобов'язанні строк (термін) його
виконання.

Порушенням зобов'язання, з огляду на
зміст ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Місцевим судом вірно встановлено, що
станом на 19 січня 2012 року за кредитним
договором від 29 серпня 2008 року
рахується заборгованість, а саме: 13 698,38
грн. прострочена заборгованість за
кредитом, 8 980,33 грн. - по процентам, 8 372,25
грн. - по комісії, 256,00 грн.
непростроченої заборгованості за
відсотками.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 порушив
зобов'язання за кредитним договором,
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань підтверджено наданим
банком розрахунком заборгованості (а.с.
4-5, 53-54), місцевий суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» та солідарне
стягнення на користь банку
заборгованості з боржника та
поручителя, оскільки це відповідає
положенням ст. ст. 553, 554 ЦК України та
умовам п. п. 2.1., 2.2. договору поруки, яким
передбачено відповідальність
поручителя за повне виконання
зобов'язань за кредитним договором у
тому ж обсязі, що й боржник, включаючи
повернення боргу, сплаті відсотків,
комісійної винагороди та неустойки.

Колегія суддів також погоджується з
висновком місцевого суду щодо
зменшення на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК
України розміру обрахованої банком
пені за прострочення повернення
кредиту, сплаті відсотків та
щомісячної комісії з 91 425,64 грн. до 31 050,96
грн., та вважає такий розмір неустойки
справедливим, розумним та співмірним з
заявленими банком вимогами щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором від 29 серпня 2008 року,
ураховуючи, що ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» не обґрунтовано наявність
будь-яких негативних наслідків для
банку, пов'язаних з невиконання
позивальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.

Оскаржуючи заочне рішення у
апеляційному порядку, ОСОБА_1, у
порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України
не наведено жодного доказу в
спростування наданого банком
розрахунку заборгованості за
кредитним договором чи обґрунтування
на підтвердження його неправильності.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у
кредитному договорі відсутні всі
визначені законодавством істотні
умови такого договору (детальний
розпис загальної вартості кредиту та
термін його дії), а п. 4.6., 4.9, 7.4.
кредитного договору надають банку
право в односторонньому порядку
змінювати розмір відсоткової ставки,
що апелянт вважає підставою для
визнання таких положень недійсними.

У свою чергу, даний договір чи окремі
його положення не можуть вважатися
недійсними, ураховуючи приписи ст. 204 ЦК
України, допоки його недійсність не
буде встановлена в судовому порядку.

Відповідний позов ОСОБА_1 не заявлявся,
кредитний довір не визнавався
недійсним в межах іншої справи.

Пред'явлення банком позовних вимог
щодо стягнення відсотків та пені, не
встановлює для позичальника та
поручителя подвійної
цивільно-правової відповідальність
одного й того ж виду, за одне й те ж саме
порушення договірного зобов'язання, як
на те наголошує апелянт, з огляду на
наступне.

Статтею 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором між
фізичними особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Аналіз вказаних правових норм дає
підстави для висновку про те, що
проценти, як плата за користування
чужими грошима, та неустойка, як засіб
забезпечення виконання зобов'язання, є
різними правовими інститутами,
обмеження можливості одночасного
застосування яких законом не
встановлена.

Твердження апелянта щодо розбіжностей
у датах надходження до суду заяви про
збільшення позовних вимог та датою її
підписання представником банку є
безпідставним та не відповідає
фактичним обставинам справи.

Так, заява про збільшення позовних
вимог (а.с. 51) щодо стягнення
заборгованості станом на 19 січня 2012
року за кредитним договором від 29
серпня 2008 року подана представником
банку до суду 19 січня 2012 року, що
підтверджується відповідною відміткою
канцелярії місцевого суду.

Посилання апелянта на наявність
заборгованості по сплаті аліментів, що
повинні сплачуватися на її користь
колишнім чоловіком ОСОБА_2 на утримання
дітей, не звільняє ОСОБА_1 від виконання
солідарного обов'язку за договором
поруки №144/SF-P від 29 серпня 2008 року по
виконанню зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором від 29 березня 2008
року.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 1 березня 2012
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.