Справа № 352/1271/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1093/2014
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М.М.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого
Горблянського Я.Д.

суддів Вакарук
В.М., Соколовського В.М.

секретаря Турів О.М.

з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя, - за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Тисменицького
районного суду від 24 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовними вимогами, які уточнив під
час розгляду справи, до ОСОБА_3 про
стягнення 25000 грн. вартості автомобіля
як частини майна, що є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя набутого
за час перебування сторін у фактичних
шлюбних відносинах. Автомобіль MERSEDES BENZ
SРRINT, 1995 р.в. кузов №НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1
просив залишити відповідачці.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 24.02.2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості його
частки у спільному сумісному майні
подружжя в сумі 25000 грн., залишивши
ОСОБА_3 автомобіль.

Вважаючи зазначене рішення незаконним,
таким, що не відповідає фактичним
обставинам справи, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, за неповно
з'ясованих обставин справи та
неналежної оцінки доказів ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом на підставі однобічних
доказів позивача зроблено не вірний
висновок, що сторони перебували у
фактичних шлюбних відносинах.

Сам факт звернення позивачки з позовом
про стягнення аліментів є доказом того,
що ОСОБА_2 не проживав з нею, не брав
жодної участі у вихованні дітей, не
витрачав власні кошти на утримання
сім'ї і не брав участі у веденні
спільного господарства.

Висновок суду про те, що сторони
спільно придбали автомобіль - фургон
мало тонний - В марки MERSEDES BENZ SHRINT 1995 р.в.
д.н.з. НОМЕР_1 та спільно повернули
кредит, який відповідачка отримала для
його придбання є надуманим та не
відповідає дійсності. Всі платежі по
згаданому кредиту здійснювались
відповідачкою про що свідчать
квитанції, як про оплату самого
кредиту, так і зняття коштів з рахунку
для його погашення. ОСОБА_4 тільки
керував даним автомобілем, оскільки
вона не має посвідчення водія.

За наведених доводів просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

Апелянт в судове засідання не
з'являється, хоча належним чином
повідомлялася про час і місце розгляду
справи, тому апеляційну скаргу слід
розглянути у її відсутності та
прийняти рішення по наявних у справі
доказах.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача,
оцінивши зібрані докази, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам законодавства
оскаржуване рішення відповідає.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
перебуваючи у фактичних шлюбних
відносинах спільно придбали
автомобіль та оскільки позивач
погодився на присудження йому грошової
компенсації вартості його частки у
праві спільної сумісної власності
подружжя прийшов до висновку про
обґрунтованість заявлених вимог.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Встановлено, що ОСОБА_3 27.06.2006 року
придбала автомобіль MERSEDES BENZ SРRINT, 1995 р.в.
кузов №НОМЕР_2 д.н.з. НОМЕР_1.

Матеріалами справи підтверджується та
сторони не заперечують, що для
придбання зазначеного автомобіля
ОСОБА_3 27.06.2006 року уклала кредитний
договір з ЗАТ КБ «Приват Банк» на суму
8000 доларів США для купівлі автомобіля
та 2550 доларів США на сплату страхових
платежів під 10,56 % річних терміном
повернення до 27.06.2011 року. Для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між банком та
ОСОБА_2 укладений договір поруки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
спірний автомобіль є спільною сумісною
власністю сторін, як майно набуте за
час перебування у фактичних шлюбних
відносинах.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності жінки та
чоловіка, які не перебувають у шлюбі
між собою, поширюються положення глави
8 цього Кодексу "Право спільної
сумісної власності подружжя".

У пункті 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11
роз'яснено, що підчас застосування ст. 74
СК, що регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі й між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст. 74 СК України суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції належним чином перевірив
всі доводи і заперечення сторін та
надані ними докази щодо проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу й
набуття ними спірного майна за час
спільного проживання.

Так, суд встановив, що сторони
проживали у фактичних шлюбних
відносинах з липня 2005 року і на час
придбання спірного майна в червні 2006
року,що підтверджується зібраними
матеріалами та іншими доказами. Так,
підтвердженням цього є покази свідка
ОСОБА_5, який вказував, що проживаючи
влітку 2006 року протягом двох тижнів в
будинку позивача, ствердив, що сторони
вели спільне господарство та проживали
однією сім'єю.

Інші письмові докази, що містяться в
матеріалах справи також підтверджують
факт проживання сторін однією сім'єю в
червні 2006 року, а саме заява про
визнання батьківства сина ОСОБА_3
ОСОБА_8 до органу РАЦСУ подана ОСОБА_2
05.09.2006 року (а.с.6), постанова про відмову
в порушенні кримінальної справи,
прийнята за наслідками розгляду заяви
ОСОБА_3 від 09.10.2006 року (а.с. 131), спільна
дитина у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 народжена
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8)., копія позовної
заяви ОСОБА_3 про стягнення аліментів
(а.с. 124).

Як вбачається з наданих пояснень
позивачем вартість спільно нажитого
між ними майна значно більша, однак
позивач просить стягнути з
відповідачки тільки оспорювану суму,
враховуючи інтереси неповнолітніх
дітей.

Виходячи з вимог ст. ст.10, 60 ЦПК кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені
вимоги ст. 60 ЦПК та виходячи з принципу
змагальності незалежно від того,
доводить відповідач відсутність
фактів підстави позову чи ні, загальне
правило розподілу доказових обов'язків
залишається незмінним, тягар
доказування не переходить від однієї
сторони до іншої, і підставу позову
повинен довести саме позивач, що
позивачем ОСОБА_2 і було зроблено під
час розгляду справи судом першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає що оскаржуване рішення суду
першої інстанції ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, та з повним
з'ясуванням дійсних обставин справи.

Тому підстав для його скасування і
ухвалення нового рішення по доводах
апеляційної скарги колегія суддів не
вбачає.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія
суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
від 24 лютого 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

В.М. Вакарук

В.М. Соколовський