Ухвала

іменем україни

22 січня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І.,
Гончара В.П.,

Карпенко С.О.,
Парінова І.К.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Фастівського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити
дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 3 вересня
2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У жовтні 2012 року Фастівський
міжрайонний прокурор в інтересах
держави в особі інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
15 вересня 2011 року було проведено
перевірку додержання вимог
містобудівного законодавства ОСОБА_3
при виконанні будівельних робіт з
будівництва прибудови до житлового
будинку АДРЕСА_1 і за результатами
перевірки встановлено, що відповідач у
порушення будівельних норм та правил
без отримання дозволу на виконання
будинкових робіт та належно
затвердженого проекту здійснив
прибудову до частини житлового
будинку, що належить йому на праві
власності. Оскільки відповідач на
вимоги припинити будівництво не
реагує, ігнорує звернення державних
установ та співвласників житлового
будинку, то прокурор просив зобов'язати
ОСОБА_3 знести самочинно збудований
об'єкт.

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26
червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 3 вересня 2013 року, позовні
вимоги Фастівського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 знести самочинно
збудовану прибудову до житлового
будинку АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
Фастівського міжрайонного прокурора в
інтересах держави в особі інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і апеляційний суд, виходив з
того, що ОСОБА_3 будівництво здійснено
без дотримання вимог законодавства,
державних будівельних норм, стандартів
і правил.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, оскільки суди дійшли їх з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ОСОБА_3 на праві
власності належить 3/13 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, а 10/13 частин
вищезазначеного будинку належить
ОСОБА_4 (а.с. 18).

Земельна ділянка, на якій розташований
будинок також належить співвласникам
на праві особистої приватної власності
згідно державних актів на право
власності на земельні ділянки: ОСОБА_4 -
площею 0,0938 га, ОСОБА_3 - площею 0,0630 га
(а.с. 19).

У 2008 році ОСОБА_3 розпочав будівництво
прибудови до належної йому частини
житлового будинку, що підтверджується
актами перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері
містобудівельної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
і правил під час виконання підготовчих
і будівельних робіт (а.с. 10-12, 64) і про, що
складено припис № П-9 від 15 вересня 2011
року про негайне припинення
будівництва, так як будівництво
здійснюється з порушенням ДБН, а саме:
порушено відстань до газової мережі з
передбачених 2 м до 0,2 м реальних.

За правилами ч.ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Якщо власник (користувач)
земельної ділянки заперечує проти
визнання права власності на нерухоме
майно за особою, яка здійснила
(здійснює) самочинне будівництво на
його земельній ділянці, або якщо це
порушує права інших осіб, майно
підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

У п. 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» роз'яснено, що знесення
нерухомості, збудованої з істотним
відхиленням від проекту, що суперечить
суспільним інтересам або порушує права
інших осіб, істотним порушенням
будівельних норм і правил (у тому числі
за відсутності проекту), можливе лише
за умови, що неможлива перебудова
нерухомості відповідно до проекту або
відповідно до норм і правил, визначених
державними правилами та санітарними
нормами, або якщо особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від такої перебудови.

В інших випадках суд за позовом
відповідного державного органу чи
органу місцевого самоврядування може
на підставі частини сьомої ст. 376 ЦК
України зобов'язати забудовника
здійснити перебудову житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
об'єкта нерухомості, який побудовано чи
будується з істотними відхиленнями від
проекту або з істотним порушенням
основних будівельних норм і правил, у
тому разі, коли таке будівництво
суперечить суспільним інтересам,
порушує права інших осіб, коли
порушення будівельних норм і правил є
істотним, а також є технічна можливість
виконати перебудову.

Якщо технічна можливість перебудови
об'єкта нерухомості відсутня або
забудовник відмовляється від такої
перебудови, суд, незалежно від
поважності причин відмови, за позовом
зазначених органів або особи, права чи
інтереси якої порушено таким
будівництвом, ухвалює рішення про
знесення житлового будинку або іншого
нерухомого майна.

Відмовою забудовника від перебудови
слід вважати як його заяву про це, так і
його дії чи бездіяльність щодо цього,
вчинені до або після ухвалення рішення
суду про зобов'язання здійснити
перебудову.

Крім того, згідно з п. 25 указаної
постанови пленуму відхилення від
проекту забудови об'єкта нерухомості
або від вимог будівельних норм і
правил, які не є істотними, не порушують
прав інших осіб та інтересів
суспільства, не суперечать
санітарно-технічним вимогам і правилам
експлуатації, не впливають на міцність
і безпечність цього об'єкта (зокрема,
відхилення у житловому будинку від
внутрішнього планування зі
збереженням чи незначним відхиленням
від установленого проектом розміру
житлової площі, незначна зміна його
зовнішніх габаритів, місця
розташування тощо), не можуть бути
підставою для задоволення вимог про
перебудову чи про знесення об'єкта
нерухомості.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у
порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на
зазначені вимоги закону уваги не
звернув, не дослідив питання про
можливість перебудови здійсненої
відповідачем прибудови до житлового
будинку відповідно до будівельних норм
і правил, не перевірив та не дав
належної оцінки доводам відповідача
про приведення ним у відповідність із
будівельними нормами відстані до
газових мереж фундаментів будівель та
споруд, як зазначалось у приписі
інспекції ДАБК у Київській області від
15 вересня 2011 року та дійшов
передчасного висновку про наявність
підстав для знесення спірної
прибудови.

Апеляційний суд у порушення вимог
ст.ст. 303, 315 ЦПК України у достатній мірі
не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретних
обставин і фактів, що спростовують такі
доводи, і помилково залишив рішення
суду першої інстанції без змін.

Такі порушення судами норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому ухвалені
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 26
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 3
вересня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян Головуючий
Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар С.О.
Карпенко І.К. Парінова Судді:В.І.
Амелін