Номер провадження: 22-ц/785/5289/14
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого – Сватаненка В.І.

суддів – Артеменка І.А.,
Черевка П.М.,

за участю секретаря – Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 – «Про стягнення
заборгованості», -

ВСТАНОВИЛА:

31.05.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
стягнути з відповідача грошові кошти у
розмірі 401522,28 грн. на виконання умов
договору від 03.02.2013 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що 03.02.2013 року
між ним та відповідачем був укладений
договір позики, про що відповідач надав
розписку, відповідно до якої
відповідач зобов’язався у строк до
03.04.2013 року повернути позивачу грошові
кошти у розмірі 50000 доларів США, що
еквівалентно 399650 грн., однак свого
зобов’язання відповідач не виконав, у
зв’язку з чим позивач просить стягнути
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та трьох процентів річних
від простроченої суми.

Позивач підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач до суду не з*явився,
сповіщався належним чином.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 16.10.2013 року
позов задоволений, стягнуто с
відповідача на користь позивача сума
боргу у розмірі 399650 грн., 3 % річних у
розмірі 1872,28 грн., витрати по оплаті
судового збору у розмірі 3441 грн.

18.04.2014 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане заочне рішення суду,
по якій просить рішення районного суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права,
а також посилаючись на те, що між ним та
позивачем був укладений кредитний
договір, його дружина на це своєї згоди
не давала, за зазначеною розпискою
відповідач гроші не отримував.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, районний
суд виходив з того, що відповідач не
виконав своїх зобов’язань перед
позивачем за договором позики.

Судом встановлені такі обставини по
справі.

03.02.2013 року відповідач позичив у ОСОБА_4
в борг 50000 доларів США строком до 03.04.2013
року та зобов’язався повернути
зазначену суму у повному обсязі в
зазначений строк, склавши про це
письмову розписки від 03.02.2013 року.

Відповідач - позичальник в зазначений
строк позивачу борг не повернув, тобто
зобов’язання щодо позивача не виконав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов’язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов’язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов’язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається зі ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов’язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими знаками, у такій самі
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Доказом укладання договору позики та
отримання коштів відповідачем є надана
ОСОБА_2 писмова розписка, тому сума
боргу (позики), що підлягає стягненню з
відповідача становить 50000 доларів США,
що еквівалентно 399650 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов’язання, на вимогу
кредитора зобов’язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором.

Зважаючи на те, що інший розмір
процентів договором позики
встановлений не був, з відповідача
підлягає стягненню три відсотки річних
від суми боргу.Розрахунок 3% річних за
боргом у розмірі 399650 грн. за розпискою
від 03.02.2013 року: (399650*3):100:365 = 32,847 - 3% за 1
день прострочки. Таким чином, за 57 днів
(з 04.04.2013 року по 31.05.2013 року включно):
32,847*57 = 1872,28 грн.

Одночасно, колегія суддів погоджується
з висновком районного суду щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3441 грн.
відповідно до положень ст. ст. 79, 88 ЦПК
України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем у справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

У свою чергу апелянт не довів та не
надав належних, допустимих письмових
доказів в обґрунтування своїх доводів -
саме безгрошовість наведеної розписки
від 3 лютого 2013 року.

Також, колегія суддів вважає, що не
заслуговують на увагу посилання
апелянта в скарзі на те, що його
дружина не надавала письмової згоди на
укладання договори позики і це є
підставою для визнання кредитного
договору недійсним. При цьому в
апеляційній скарзі міститься
посилання як на підставу цому
положення ст. 65 СК України, яка регулює
право подружжя на розпорядження
майном, що є об’єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Наведені ствердження апелянта є
помилковими, оскільки зазначений закон
не забороняє одному із подружжя
укладання договору кредиту (позики) без
згоди іншого подружжя. У такому
випадку негативні наслідки від
укладання кредитного договору можуть
бути покладені на частку майна одного
із подружжя.

Право на захист є складовою частиною
самого суб’єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов’язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку сукупності зібраних по
справі доказів, прийшов до правильного
обґрунтованого висновку, що твердження
позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв’язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Висновки суду першої інстанції
відповідають матеріалам справи та
вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013
року – залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області

ОС
ОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

28.05.2014 року

м. Одеса