№2/311/219/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року

Василівський районний суд Запорізької
області у складі: головуючого - судді
Нікандрової С.О., при секретарі
Єпішиної М.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду у м.
Василівка цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду
за позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості, мотивований тим, що 25
липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 укладений кредитний договір
№ZPDNAU19082181, за умовами якого банк
зобов'язався надати відповідачу кредит
в розмірі 48400,69 грн. на термін до 24.07.2013
року, а відповідач повернути кредит та
сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, встановленими кредитним
договором. Відповідач неналежним чином
виконує зобов'язання за Кредитним
договором, в результаті чого за
розрахунком заборгованості станом на
08.01.2014 року має заборгованість в сумі
46124,70 грн., яка складається з: 10738,20 грн.
заборгованості за кредитом, 14429,63 грн.
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 2999,48 грн.
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 17957,39 грн. пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, яку позивач
просить стягнути з відповідача.

В ході судового розгляду справи ПАТ КБ
«ПриватБанк» уточнив свої позовні
вимоги. Мотивуючи тим, що рішенням
Василівського районного суду від 26.07.2012
року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто
заборгованість за кредитним договором
станом на 19.04.2012 року в розмірі 24342,10
грн., яка складалася з заборгованості
за кредитом в сумі 10397,35 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 6584,12 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 1976,93 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 5383,70
грн., просив стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі різниці між
сумою заборгованості станом на 08.01.2014
року та стягнутої рішенням суду
заборгованості станом на 19.04.2012 року, що
становить 17774,55 гривень, яка
складається з заборгованості за
кредитом в сумі 340,85 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 7845,51 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 1022,55 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором за період з
09.01.2013 року по 08.01.2014 року в сумі 8565,64 грн.

В судовому засіданні представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» Літенко О.О. пояснив, що
дійсно рішенням Василівського
районного суду від 26 липня 2012 року з
відповідача ОСОБА_1 було достроково
стягнуто заборгованість за кредитним
договором №ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року
в сумі 24342,10 грн., але після рішення суду
банком згідно п.2.1.3. Кредитного
договору та п.12.1. Договору особистого
страхування здійснено оплату
страхового платежу ЗАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах» в сумі 340,85 грн.
Крім того, відповідач не погасив
заборгованість за кредитним договором,
яка була стягнута за рішенням суду від
26.07.2012 року, тому банк продовжував
нараховувати проценти за користування
кредитом на суму заборгованості,
комісію та пеню.

Представники відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечували проти позову зазначаючи,
що дійсно 25.07.2006 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ
КБ «ПриватБанк» кредитний договір, за
яким банк надав йому кредит в сумі 48400,96
грн. на строк до 24.07.2013 року під 15 %
річних на купівлю автомобіля вартістю
34085 грн. та 14315,70 грн. на сплату страхових
платежів у випадках, передбачених
договором. Під час дії кредитного
договору відсоткова ставка була
підвищена банком до 26,40 % річних.
Рішенням Василівського районного суду
від 25.02.2009 року звернуто стягнення на
автомобіль в рахунок погашення
заборгованості, яка утворилася станом
на 30.12.2008 року, в сумі 32525,02 грн. 16.08.2008
року ОСОБА_1 передав автомобіль ВАЗ-21043,
державний номер НОМЕР_1 2006 року випуску,
ПАТ КБ «ПриватБанк» на реалізацію.
26.08.2009 року зазначений автомобіль було
реалізовано за 28300 гривень, які
направлено на погашення кредитної
заборгованості наступним чином: 12814,75
грн. - тіло кредиту, 6503,09 грн. -
прострочене тіло кредиту, 537,04 відсотки
за користування кредитом, 7659,90 грн.
прострочені

відсотки за користування кредитом, 68,17
грн. комісія за користування кредитом,
160,24 грн. прострочена комісія за
користування кредитом, 556,81 грн. пеня. На
підставі рішення Василівського
районного суду від 26 липня 2012 року з
відповідача ОСОБА_1 було достроково
стягнуто заборгованість за кредитним
договором №ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року
в сумі 24342,10 грн., яка утворилася станом
на 19.04.2012 року та складалася з:
заборгованості за кредитом в сумі 10397,35
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом в сумі 6584,12 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 1976,93 грн.,
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 5383,70
грн. Зазначене рішення виконується
ОСОБА_1 шляхом добровільного
щомісячного внесення банку грошових
сум на погашення заборгованості, які не
враховані в розрахунку заборгованості.
Пунктом 1.1. Кредитного договору
передбачено 1,25 % на місяць на суму
залишку заборгованості, що складає 15%
на рік. Згідно наданого банком
розрахунку починаючи з 01.02.2009 року
банком в односторонньому порядку
збільшено відсотки за користування
кредитом до 26,40% на рік. Пунктом 3.3.
Кредитного договору передбачено, що
при порушенні позичальником
зобов'язань по погашенню кредиту,
передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього
Договору позичальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 3,18% на місяць (тобто 38,16 %
річних), нараховані на суму непогашеної
в строк заборгованості за кредитом.
Розрахунок заборгованості по
відсоткам за користування кредитом,
наданий позивачем, не відповідає
вищезазначеним умовам Кредитного
договору, оскільки він виконаний з
розрахунку 26,40 % на поточну
заборгованість за кредитом, і 61% на
прострочену заборгованість за
кредитом. Розрахунок заборгованості
містить комісію за користування
кредитом, яка не передбачена умовами
Кредитного договору. Крім того, просили
застосувати строки позовної давності
до вимог про стягнення пені. Отже,
вважають, що позивачем не надано жодних
доказів того, що підтверджують факт
виникнення заборгованості у тому
розмірі, який визначений у позові, крім
того на час розгляду справи змінилася
заборгованість, оскільки кожного
місяця відповідачем погашається
заборгованість за договором.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 25 липня 2006 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1
укладений кредитний договір №ZPDNAU19082181,
за яким останній отримав кредит в сумі
48400,96 грн. на строк до 24 липня 2013 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 1,25 % на місяць на купівлю
автомобіля вартістю 34085 грн. та 14315,70
грн. на сплату страхових платежів у
випадках, передбачених договором.

Крім того, в забезпечення виконання
основного зобов'язання відповідача, 25
липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_1 був укладений Договір
застави рухомого майна №ZPDNAU19082181,
згідно п.6 якого в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ОСОБА_1 надав в заставу
автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2006
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_1 зобов'язання за
Кредитним договором своєчасно не
виконував.

Рішенням Василівського районного суду
від 25.02.2009 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року, яка
утворилася станом на 30.12.2008 року, в сумі
32525,02 грн. звернуто стягнення на
автомобіль марки ВАЗ, модель 21043, 2006
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, шляхом продажу автомобіля КБ
«ПриватБанк» з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою особою -
покупцем, а також наданням КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

26.08.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
було реалізовано автомобіль ВАЗ-21043,
державний номер НОМЕР_1 2006 року випуску,
який ОСОБА_1 передав на реалізацію, за
28300 гривень, які направлено на
погашення кредитної заборгованості
наступним чином: 12814,75 грн. - тіло
кредиту, 6503,09 грн. -

прострочене тіло кредиту, 537,04 відсотки
за користування кредитом, 7659,90 грн.
прострочені відсотки за користування
кредитом, 68,17 грн. комісія за
користування кредитом, 160,24 грн.
прострочена комісія за користування
кредитом, 556,81 грн. пеня.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У зв'язку із невиконанням відповідачем
зобов'язання по погашенню кредитної
заборгованості, банк звернувся до суду
з вимогою про дострокове поверненню
кредиту.

Так, рішенням Василівського районного
суду від 26 липня 2012 року з відповідача
ОСОБА_1 достроково стягнуто
заборгованість за кредитним договором
№ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року, яка
утворилася станом на 19.04.2012 року в сумі
24342,10 грн., а саме: заборгованість за
кредитом в сумі 10397,35 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 6584,12 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом в сумі 1976,93 грн.,
пеню за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в сумі 5383,70
грн.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

У п.17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що наявність судового
рішення про задоволення вимог
кредитора, яке не виконано боржником,
не припиняє правовідносин сторін
кредитного договору, не звільняє
останнього від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум, передбачених частиною
другою статті 625 ЦК, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК.

За таких обставин, оскільки в частині
стягнення тіла кредиту вже є рішення
суду про дострокове стягнення суми
боргу за кредитним договором, що
набрало законної сили, то з 19 квітня 2012
року підлягають стягненню лише
проценти за користування кредитом на
суму залишку простроченої
заборгованості та пеня за прострочення
сплати тіла кредиту і відсотків.

Проте, позивач не надав суду розрахунок
заборгованості за Кредитним договором
починаючи з 19 квітня 2012 року.

В своїх уточнених позовних вимогах ПАТ
КБ «ПриватБанк» просить стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитом в сумі 340,85 грн. згідно п.2.1.3.
Кредитного договору та п.12.1 Договору
особистого страхування (щорічний
страховий платіж).

Відповідно п.2.1.3 Кредитного договору
позичальник доручає банку щорічно
перераховувати необхідну суму коштів
на оплату чергових платежів відповідно
до Договорів страхування.

Згідно пунктів 11,12 договору особистого
страхування №ZPDNLA15765 від 25.07.2006 року між
ЗАТ «СК Інгосстрах» і ОСОБА_1 строк дії
договору встановлений з 25.07.2006 року по
24.07.2007 року включно. При бажанні
Страхувальника застрахуватися на
строк, більший ніж 12 місяців, та сплаті
страхового платежу, цей договір діє 12
місяців і щорічно лонгується на такий
же строк - до повного погашення
кредитної заборгованості - у разі
сплати наступних платежів.

Згідно п.2.2.7. Кредитного договору у
випадку неподання позичальником банку
підтверджуючого документу про сплату
чергових страхових платежів по
погодженим з банком договорам
страхування, банк сплачує страхові
платежі за рахунок кредиту відповідно
до п.2.1.3. даного Договору. Позичальник
зобов'язується погасити суму кредиту,
направлену на оплату чергового
страхового платежу, і сплатити
відсотки за його користування не
пізніше 30 днів з дня перерахування
банком страхового платежу. У разі
непогашення цієї частини кредиту в
зазначений термін, вона вважається
простроченою і позичальник
зобов'язаний сплатити відсотки за її
користування, відповідно до п.п.3.2, 3.8
цього Договору.

Представник позивача не надав докази
на підтвердження перерахування
чергового страхового платежу за
договором особистого страхування
№ZPDNLA15765 від 25.07.2006 року на суму 340,85 грн.
після винесення рішення Василівського
районного суду від 26 липня 2012 року про
дострокове стягнення з відповідача
ОСОБА_1 заборгованості за кредитним
договором. Крім того, в розрахунку
заборгованості за кредитним договором,
наданого до позовної заяви,
нарахування сум страхових платежів за
договором особистого страхування
взагалі відсутні. За відсутності в
матеріалах справи будь-яких даних про
дату перерахування страхового платежу,
суд позбавлений можливості з`ясувати
чи є зазначена заборгованість
простроченою, і відповідно перевірити
розрахунок відсотків за користування
кредитом і пені на суму заборгованості
по страховим платежам.

Пунктом 1.1 Кредитного договору
№ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року сторони
погодили, що позичальник сплачує Банку
проценти за користування кредитом у
розмірі 1,25% на місяць на суму залишку
заборгованості за Кредитом (тобто 15 %
річних).

З наданого суду розрахунку
заборгованості за договором кредиту
станом на 08.01.2014 року (а.с.3-5) вбачається,
що позивачем нараховані проценти за
користування кредитом за період з
26.07.2006 року по 01.02.2009 року за базовою
ставкою 15% річних, а з 01.02.2009 року по
25.07.2013 року за базовою ставкою 26,40 %
річних, при цьому до матеріалів позову
не додано будь-яких договорів про
внесення змін і доповнень, листів про
одностороннє підвищення банком
процентів за користування кредитом як
це передбачено п.2.3.1. Кредитного
договору.

Також з розрахунку заборгованості за
договором кредиту станом на 08.01.2014 року
(а.с.3-5) вбачається, що крім процентів за
користування кредитом за базовою
ставкою 15% річних, а з 01.02.2009 року по
25.07.2013 року - 26,40 % річних, позивач
нараховує відповідачу додатково
проценти за підвищеною процентною
ставкою з 16.06.2007 року по 01.02.2009 року за
ставкою 38,20 % річних, а з 01.02.2009 року по
29.11.2013 року за ставкою 61% річних.

Пунктом 3.3. Кредитного договору
передбачено, що при порушенні
позичальником зобов'язань по погашенню
кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3
цього Договору позичальник сплачує
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 3,18% на місяць (тобто
38,16 % річних), нараховані на суму
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом.

Суд вважає, що наданий позивачем
розрахунок заборгованості за
кредитним договором не відповідає
умовам кредитного договору, який був
укладений сторонами, так як пунктами
зазначеним договором встановлений
інший розмір процентів за користування
кредитом, крім того, не передбачено
одночасне нарахування процентів
одночасно за базовою ставкою та за
підвищеною ставкою.

У зв'язку з невідповідністю умов
договору наданому позивачем
розрахунку заборгованості, на
пропозицію суду про надання позивачем
детального розрахунку суми
заборгованості за кредитним договором,
із зазначенням періоду її існування, із
зазначенням розміру відсоткової
ставки, що застосовувалась при
здійсненні такого розрахунку та
обґрунтування нарахування двох
процентних ставок, представник
позивача не заперечував проти надання
такого розрахунку, у зв'язку з чим
судове засідання за клопотанням
представника позивача було відкладено
для надання такого розрахунку. Але
позивачем на час розгляду позову не
надано жодних доказів того, що
підтверджують факт виникнення
заборгованості за процентами за
користування кредитом у тому розмірі,
який визначений у позові.

У своїх письмових запереченнях на
позовну заяву відповідач визнає позов
в частині стягнення відсотків за
користування кредитом в період з 19.04.2012
року по 24.07.2013 року в сумі 5795,27 грн. Ч.4
ст.174 ЦПК України встановлено, що у разі
визнання позову відповідачем суд за
наявності підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Проте, враховуючи
невідповідність наданому позивачем
розрахунку умовам договору, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в цій частині.

Крім того, як вбачається з наданих та
оглянутих у судовому засіданні
квитанцій, відповідачем у погашення
заборгованості за кредитним договором
сплачено: 04.06.2013 року в сумі 300 грн.,
20.07.2013 року в сумі 500 грн., 15.08.2013 року в
сумі 300 грн., 19.10.2013 року в сумі 400 грн.,
15.10.2013 року в сумі 300 грн., 22.11.2013 року в
сумі 500 грн., 23.12.2013 року в сумі 500 грн.,
24.02.2014 року в сумі 100 грн., всього на суму
2900 грн., що свідчить про зміну розміру
заборгованості, проте, у наданому суду
розрахунку заборгованості вказані
суми враховані не були, том суд
позбавлений можливості перевірити і
з`ясувати чи зараховувались сплачені
відповідачем кошти для погашення
заборгованості за Кредитним договором.

Про даний факт був обізнаний
представник позивача, який був
присутнім у судовому засіданні, під час
якого надавалися квитанції про сплату
заборгованості. Між тим, впродовж
перебування справи на розгляді у суді
позивач відповідного перерахунку не
провів, належного розрахунку не надав.

Відповідно до п.4.1. Кредитного договору
при порушенні позичальником будь-якого
зобов'язання, передбаченого п.2.2.2., 2.2.3.
даного Договору, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15 % від суми простроченого
платежу, але не менше ніж 1 гривні за
кожний день прострочки.

Приймаючи до уваги, що з наданого
позивачем розрахунку заборгованості
неможливо встановити дійсний розмір
заборгованості за кредитним договором
та процентів за користування кредитом,
суд позбавлений можливості встановити
розмір пені, який за умовами договору
нараховується на суму прострочених
платежів.

Крім того, ст.256 ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може

звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Для стягнення неустойки (штрафу, пені)
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК
України).

Враховуючи наявність у справі заяви
відповідача про застосування строків
позовної давності до вимог про
стягнення пені, також у розрахунку
заборгованості повинно бути враховано
передбачені п.1 ч. 2 ст.258 ЦК України
строки.

З огляду на вищенаведене, суд не може
прийняти, як належний доказ наданий
позивачем розрахунок заборгованості
ОСОБА_1 за Кредитним договором
№ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року станом на
08.01.2014 року на суму 46124,70 грн. (а.с.3-5),
оскільки він виконаний за період з
26.07.2006 року по 08.01.2014 року.

Крім того, зазначений розрахунок
заборгованості не відповідає позовним
вимогам, оскільки розрахунок містить
дані про заборгованість на суму 46124,70
грн., а в уточненій позовній заяві
позивач просить стягнути
заборгованість станом на 08.01.2014 року в
сумі 17774,55 грн.

Відповідно до ст.10 ЦПК цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків
доказування і подання доказів регулює
ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Представник позивача в судовому
засіданні пояснив, що будь-яких інших
доказів ніж ті, які є в матеріалах
справи він надати суду не може.

Враховуючи наведене, оцінюючи
належність, допустимість та
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про відсутність в
матеріалах справи належних і
допустимих доказів на підтвердження
розміру заборгованості за Кредитним
договором №ZPDNAU19082181 від 25 липня 2006 року
ОСОБА_1 перед позивачем на суму 17774,55
грн., а надані ПАТ КБ «ПриватБанк»
розрахунки не дають можливості
перевірити законність нарахування
боргу в період з часу винесення рішення
суду до 08 січня 2014 року, а тому
необхідно відмовити в задоволені
позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у
зв'язку з відмовою в задоволенні
позовної заяви, судові витрати з
відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 131, 208-209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Василівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області
С.О.Нікандрова