АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1705/2014
інстанції Котьо І.В.
Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 22 дня колегія
суддів судової палати з розгляду в
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 на
рішення Комсомольського районного
суду Херсонської області від 14 квітня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
Приватного акціонерного товариства
«Просто-страхування» про захист прав
споживача, стягнення грошового
відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вище зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 10 вересня 2012 року
біля 15:40 годин на автодорозі
Одеса-Мелітополь в районі 296 км +50 м мала
місце дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої було пошкоджено
належний йому на праві власності
автомобіль «Сітроєн», реєстраційний
номер НОМЕР_1 Цивільно-правова
відповідальність особи, винної у ДТП
була зареєстрована за полісом у
відповідача.

Позивач зазначає, що вчинив всі дії,
передбачені законом для виплати
відповідачем страхового
відшкодування, і останній 06.11.2012 року
виплатив йому страхове відшкодування у
сумі 31793,75 грн.

Згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи,
проведеної у зв'язку з зазначенням
станції технічного обслуговування, що
вартість відновлювального ремонту,
належного йому автомобіля значно
перевищує суму виплаченого йому
страхового відшкодування, вартість
матеріального збитку, складає 62464,55 грн.

З урахуванням ст.9.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», про розмір страхової суми за
шкоду, заподіяну майну потерпілих - 50
тис. грн.. на одного потерпілого,
відповідач повинен йому доплатити 18206,25
грн. (50000 грн. - 31793,75 грн.). та
відшкодувати понесені ним витрати на
правову допомогу в сумі 6 тис. грн..

Збільшивши у ході судового розгляду
справи позовні вимоги, позивач просив
суд з урахуванням висновку авто
товарознавчої експертизи від 23 січня
2014 року, стягнути на його користь
страхове відшкодування в сумі 17796,29 грн.
та понесені ним витрати на проведення
експертиз у розмірі 3540 грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 квітня 2014 року
позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Просто-страхування»
на користь ОСОБА_6 страхове
відшкодування у сумі 17337 грн. 51 коп.,
судові витрати у сумі 1978,80 грн. та
судовий збір на користь держави в сумі
222,55 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6
посилаючись на невідповідальність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи, які мають значення для справи,
просив його скасувати, ухвалити нове
рішення, яким заявлені позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

ПАТ «Просто-страхування» надіслано до
апеляційного суду клопотання про
розгляд справи без представника
товариства, заперечення проти доводів
апеляційної скарги та прохання
залишити рішення суду І інстанції без
змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача перевіривши
доводи апеляційної скарги та
законність рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу
підлягаючою задоволенню частково з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, 10 вересня 2012 року
близько 15.40 години на автомобільній
дорозі Одеса-Мелітополь, на 296 км +50 м,
сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено
належний позивачу на праві власності
автомобіль «Сітроєн», реєстраційний
номер НОМЕР_1 (а.с.60). Цивільно-правова
відповідальність особи, винної у
скоєнні ДТП - ТОВ «Фірма Алкоресурси»
застрахована у ПрАТ
«Просто-страхування» відповідно до
полісу №АА/6882429, який діяв на момент ДТП
(а.с.26).

ОСОБА_6 вчинив дії, передбачені законом
щодо повідомлення страховика про
настання страхового випадку (а.с.28, 29) та
звернувся з заявою 18.10.2012 р. про виплату
страхового відшкодування в сумі 31793,75
грн. (а.с.72).

06 листопада 2012 року згідно заявки
позивача на видачу готівки, ним було
отримано у відділенні банку страхове
відшкодування в сумі 31793 грн.
75 коп. (а.с.11,73-75).

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача про стягнення зі страховика
страхового відшкодування в сумі 17337,51
грн., суд виходив з того, що виплачена
відповідачем сума не відповідає
вимогам ст.30, ч.30.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», і колегія суддів
погоджується з висновком суду в
зазначені частині.

Так, згідно ч.30.2 ст.30 Закону, якщо
транспортний засіб вважається
знищеним, його власнику
відшкодовується різниця між вартістю
транспортного засобу до та після ДТП, а
також витрати на евакуацію
транспортного засобу з місця ДТП.

У разі якщо власник транспортного
засобу не згоден і з визначенням
транспортного засобу фізично знищеним,
йому відшкодовується різниця між
вартістю транспортного засобу до та
після ДТП, а також витрати з евакуацій
транспортного засобу з місця ДТП.

Оскільки позивач не згоден із
визнанням автомобіля фізично знищеним,
а його ремонт, згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи від
23.01.2014 року та звіту автотоварознавчого
дослідження №345 від 20.09.2012 року є
економічно необґрунтованим, суд І
інстанції правильно визначив розмір
страхового відшкодування як різницю
ринкової вартості автомобіля до ДТП, та
після ДТП та витрат з евакуації ТЗ-
(60555,77 грн.-12874,51 грн. +1450 грн.) - 31793,75 грн.
проведеної страховиком виплати = 17337,51
грн., (а.с.38,53).

Доводи апеляційної скарги
представника позивача, щодо не взяття
судом до уваги ринкової вартості
автомобіля до ДТП в сумі 62464 грн. 55 коп.,
визначеної згідно висновку експерта
від 10.09.2012 року, не заслуговують на
увагу та підлягають відхиленню,
оскільки висновок суб'єкта оціночної
діяльності датовано 10.09.2012 року, тоді як
ухвала Комсомольського районного суду
про призначення експертизи винесена
28.02.2013 року, а позовна заява до суду
надійшла 16.05.2013 року, тобто доказ
отриманий не в межах судового розгляду
даної справи, і є не допустимим доказом
у справі. Крім того, ухвала суду від
28.02.2013 року про забезпечення доказів,
винесена з порушенням норм
процесуального права, які
регламентують порядок вирішення
даного питання - ч.4 ст.133 ЦПК України.
Слід зазначити, що даний висновок
проведено суб'єктом оціночної
діяльності і не визнається
відповідачем.

З огляду на зазначене не підлягають
задоволенню доводи апеляційної скарги
про стягнення понесених позивачем
витрат в сумі 1500 грн., пов'язаних з
проведенням даного оцінювання.

Доводи апеляційної скарги стосовно
стягнення понесених позивачем витрат в
сумі 2040 грн. по оплаті висновку судової
автотоварознавчої експертизи від
23.01.2014 року, підлягають задоволенню,
оскільки вони підтверджені
документально, пов'язані з проведеною
за ухвалою суду від 04.12.2013 року в рамках
розгляду цієї цивільної справи, і закон
не пов'язує відшкодування цих витрат
пропорційно до задоволених позовних
вимог. Тому судове рішення у вказаній
частині підлягає зміні, шляхом
збільшення стягнутої суми з 1978,80 грн. до
2040 грн. (а.с.72).

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_6 про необхідність
задоволення вимог про відшкодування
витрат позивача по оплаті правової
допомоги та незаконності рішення суду
в цій частині про відмову у їх
задоволенні, підлягають задоволенню
частково.

Так, ОСОБА_6 видав довіреність на ім'я
ОСОБА_5 на представлення його інтересів
в суді, яка посвідчена директором ТОВ
«України» - підприємства, за місцем
роботи позивача. Квитанцією від 19.02.2013
року підтверджується оплата позивачем
послуг ПП «Юридична фірма «Мімір» в
сумі 6 тис. грн.. Довідкою з єдиного
Державного реєстру підприємств і
організацій України (а.с.9 справи про
перегляд заочного рішення суду),
підтверджується, що ОСОБА_5 є
керівником ПП «Юридична фірма «Мімір»,
яка вправі здійснювати адвокатську
діяльність.

Разом з тим, враховуючи, що позивачем не
надано розрахунків на підтвердження
виконаних адвокатом чи іншим фахівцем
у галузі права робіт, та враховуючи
вимоги чинного законодавства -
постанови Кабінету Міністрів України
«Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних і кримінальних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави» від 27.04.2006 р. №500, колегія
суддів вважає, що такі витрати є
обґрунтованими і підлягають
задоволенню в сумі 3 тис. грн..

Отже, рішення суду І інстанції підлягає
зміні в частині збільшення розміру
понесених позивачем судових витрат з
1978,80 грн. до 5040 грн. (3 тис. +2040 грн.). В
решті рішення суду залишається без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну ОСОБА_6, від імені якого діє
ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 квітня 2014 року у
частині стягнення з приватного
акціонерного товариства
«Просто-страхування» на користь ОСОБА_6
судових витрат в сумі 1978,80 грн. змінити,
збільшивши вказану суму до 5040 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя: (підпис)
Л.П.Воронцова

З оригіналом згідно.

Копія рішення оформлено 22 травня 2014
року

Рішення набрало законної сили 22 травня
2014 року

Суддя:
Л.П.Воронцова

Секретар

судового засідання

О.О.Калюжний