Справа № 368/705/13-ц Головуючий у І
інстанції Іванюта Т.Є.Провадження №
22-ц/780/1470/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 20 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення матеріальних
збитків, заподіяних в результаті
дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
вказаним позовом до суду, який
мотивував тим, що 17 листопада 2011 року
ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Пежо»,
д.н.з. НОМЕР_1, на вул. Набережній у м.
Вишгороді порушив Правила дорожнього
руху та здійснив зіткнення з належним
позивачу автомобілем «Рено», д.н.з.
НОМЕР_2, внаслідок чого його автомобіль
було пошкоджено на суму 11 571 грн. 31 коп.
З наведених підстав позивач просив
стягнути з відповідача на свою користь
матеріальні збитки у розмірі 11 571 грн. 31
коп.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні
збитки у розмірі 11 571 грн. 31 коп. та
судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що оскільки відповідач не надав
суду страховий поліс, а вжиті судом
заходи щодо його витребування не дали
позитивних наслідків, та враховуючи, що
з вини відповідача сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої автомобіль позивача
отримав механічні пошкодження, суд
першої інстанції дійшов висновку про
стягнення з відповідача на користь
позивача матеріальних збитків у сумі
11571 грн. 31 коп. на підставі ст.1187 ЦК
України.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна з
наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове майно, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно зі ст.3 Закону України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Тобто, виходячи із суті такого
страхування Закон України «Про
обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» має на меті захист не лише
прав потерпілих на відшкодування
шкоди, але й захист інтересів
страхувальника заподіювача шкоди.

За правилами Закону України «Про
страхування» страхове відшкодування
здійснюється страховиком.

При настанні страхового випадку
страховик виплачує страхове
відшкодування відповідно до норм
чинного законодавства та договору
страхування.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон) (в редакції
чинній на час вчинення ДТП), при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 9 Закону встановлено, що
страховик зобов'язаний провести
виплату страхового відшкодування
відповідно до умов договору
страхування в межах обов`язкового
ліміту відповідальності страховика, що
становить 25 500 грн. на одного
потерпілого за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, яке не може перевищувати
розміру прямого збитку.

У п.16 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» зазначено, що
відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на
території України забороняється
експлуатація транспортного засобу без
поліса обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 17
листопада 2011 року ОСОБА_2, керуючи
належним йому автомобілем «Пежо», д.н.з.
НОМЕР_1, на вул. Набережній у м.
Вишгороді порушив Правила дорожнього
руху та здійснив зіткнення з належним
ОСОБА_4 автомобілем «Рено», д.н.з.
НОМЕР_2. Внаслідок ДТП, яка сталася з
вини ОСОБА_2, автомобіль позивача було
пошкоджено.

Встановлено, що згідно зі звітом про
визначення матеріального збиту №199
вартість матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Рено»,
д.н.з. НОМЕР_2, становить 11 571 грн. 31 коп.

Обгрунтовуючи свої заперечення проти
позову, відповідач зазначив, що на час
вчинення ДТП його цивільно-правова
відповідальність була застрахована
приватним акціонерним товариством
«Українська екологічна СК» (далі - ПрАТ
«Українська екологічна СК»), про що він
повідомив позивачу після скоєння ДТП
та на його прохання надав страховий
поліс для звернення з ним до вказаної
страхової компанії щодо виплати
страхового відшкодування.

При апеляційному розгляді справи
встановлено, що відповідно до довідки
начальника ВДАЇ Кагарлицького РВ ГУМВС
України в Київській області на час
скоєння ДТП автомобіль «Пежо», д.н.з.
НОМЕР_1 був забезпечений чинним
страховим полісом АА 2067475 (ПрАТ
«Українська екологічна СК»), термін дії
якого до 11 січня 2012 року (а.с.106).

Також встановлено, що відповідно до
інформації з єдиної централізованої
бази даних Моторного (транспортного)
страхового бюро України, станом на 17
листопада 2011 року цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 була
застрахована ПрАТ «Українська
екологічна СК», що підтверджується
страховим полісом серія АА №2067475. Ліміт
по майну становить 50 000 грн., франшиза -
500 грн. (а.с.122).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Матеріали справи не містять даних про
те, що позивач після скоєння ДТП
звертався до ПрАТ «Українська
екологічна СК» щодо виплати йому
страхового відшкодування та йому в
цьому було відмолено і доказів цього
позивач не надав.

Також позивач з позовними вимогами до
страхової компанії не звертався, не
заявляв клопотання про залучення такої
особи до участі у справі як
співвідповідача. При цьому колегія
суддів враховує, що, встановлений ліміт
відповідальності страховика за
заподіяну шкоду не вичерпано і позивач
вправі оспорювати розмір страхових
виплат, а обов'язок відшкодувати
заподіяну майнову шкоду може бути
покладений на страхувальника лише у
випадку перевищення встановленого
ліміту відповідальності страховика.

Суд першої інстанції при вирішенні
спору на вказані вище вимоги закону
уваги не звернув, в порушення вимог ч.4
ст.10 ЦПК України наведених обставин
справи не з`ясував та передчасно дійшов
висновку про стягнення матеріальної
шкоди з ОСОБА_2

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з
наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 20 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків, заподіяних в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді