АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4567/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л. Г. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів
- Тамакулової В.О., Макарова М.О.

при секретарі
- Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу по апеляційній скарзі
ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 25 грудня
2013 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Приватбанк» про визнання кредитного
договору частково недійсним, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом і просив визнати
недійсним п.4.3 кредитного договору №
200-ПМ-167 від 21 грудня 2007 року, який
передбачає, що відсотки за
користування кредитом складають 32%
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. Вважає, що даний пункт
фактично встановлює пеню за
прострочення виконання зобов*язання.
Відповідачем нараховуються 32 % річних
на залишки непогашеної заборгованості,
такий самий механізм нарахування має і
пеня, передбачена п.6.1 договору. А отже
наявні два види відповідальності
одного й того самого виду за одне те
саме порушення.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 грудня 2013 року в задоволенні позовних
вимог було відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати та постановити нове рішення,
яким задовольнити його позов.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 21 грудня 2007 року між
позивачем та Приватбанком,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» Банк", був укладений
кредитний договір № 200-ПМ-167, за яким
банк надав ОСОБА_2 кредит на суму 26 100
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом 16% на рік,
строком до 21 грудня 2012 року, а останній
зобов'язався повернути їх і сплатити
відсотки у встановленому договором
розміру та строк.

З матеріалів справи вбачається, що
звертаючись з позовом до суду позивач,
посилався на недійсність п.4.3.
кредитного договору, зазначивши, що
банком встановлено нарахування
подвійної процентної ставки на
прострочену заборгованість, хоча такий
вид штрафних санкцій не передбачений
договором і відсутній у розділі 6, де
вказана відповідальність сторін. Також
вважає, що умови кредитного договору є
незаконними та несправедливими, умова
п.4.3 договору суперечить законодавству.

Відповідно до п.4.3. кредитного договору,
при порушенні позичальником
зобов*язань по погашенню кредиту,
передбачених п.п. 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11. даного
договору, позивальник сплачує банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 32 % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. ( а.с.7
звор.)

Розглядаючи справу по суті, суд першої
інстанції не встановив будь-яких
порушень прав позивача з боку банку при
укладені вказаного договору кредиту,
які б ставили під сумнів дійсність,
зокрема п.4.3. договору, а тому
обґрунтовано ухвалив рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що висновок суду
є правильним, оскільки він відповідає
обставинам справи та нормам
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитний договір був укладений між
сторонами за ініціативи позивача. До
підписання даного договору ОСОБА_2 мав
час для ознайомлення з усіма його
умовами, а після підписання був не
позбавлений можливості відкликати
свою згоду на його укладення, але своїм
правом не скористався.

Крім того, позивач на протязі тривалого
часу виконував умови кредитного
договору; з усіма умовами кредитування,
які викладені в договорі, сторони
погодилися і підписали їх без будь-яких
застережень чи розбіжностей та
підтвердили, що вони є істотними і
підлягають виконанню в порядку
передбаченому договором.

Доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються, судом 1 інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, порушень норм
матеріального чи процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, справа розглянута в межах
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, тому колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
25 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з цього часу.

Судді: