Справа № 201/4264/14-ц (2/201/1366/2014)
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі - Пісчанській Т.М.,

за участю: представника позивача -
Максимеченка І.В.,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
«Райффайзен Лізинг Аваль» до ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визнання недійсним договору
застави, -

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2014 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла вищевказана позовна заява.

Представник позивача у позовній заяві
та у судовому засіданні в
обґрунтування позовних вимог
посилаючись на те, що в жовтні 2008 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, прізвище якої
було змінено на ОСОБА_4, в забезпечення
виконання зобов'язань за договором
позики від 08 жовтня 2008 року, укладеного
між цими ж сторонами, був укладений
договір застави, за яким в заставу
ОСОБА_4 був переданий належний ОСОБА_5
автомобіль марки «BMW», рік випуску 2008,
модель Е60/523і, реєстраційний номер
НОМЕР_1, просив визнати недійсним даний
договір застави, оскільки укладений
він був з порушеннями, та його
наявність перешкоджає законним
інтересам позивача, оскільки на даний
час у судовому порядку розглядається
спір щодо звернення стягнення на
користь позивача вказаного автомобіля
(а. с. 2-4).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, заперечував проти їх
задоволенні у повному обсязі,
посилався на їх необґрунтованість та
безпідставність (а. с. 34).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явився, про час дату та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, через представника
інтересів за довіреністю надав
письмові заперечення проти позову, в
яких просив суд відмовити у його
задоволенні (а. с.47-49).

Вислухавши пояснення
представників позивача та одного з
відповідачів, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, суд вважає
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 жовтня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, прізвище
якої було змінено на ОСОБА_4, в
забезпечення виконання зобов'язань за
договором позики від 08 жовтня 2008 року
був укладений договір застави, за яким
в заставу ОСОБА_4 був переданий
належний ОСОБА_5 автомобіль марки «BMW»,
рік випуску 2008, модель Е60/523і,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Викладені
обставини підтверджуються копіями
договору позики, договору застави, а
також копією свідоцтва про зміну імені
серії НОМЕР_2, наявними в матеріалах
справи (а. с. 7-9 15, 35, 36-39).

Також судом встановлено, що на
підставі вказаного договору застави
транспортного засобу до Державного
реєстру обтяжень рухомого майна 24
квітня 2009 року за № 8667716 був внесений
запис про заборону відчуження
транспортного засобу: автомобіля
марки «BMW», рік випуску 2008, модель Е60523і,
реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_3,
обтяжувачем якого вказано ОСОБА_4, а
боржником - ОСОБА_5 (а. с. 41).

З копії ухвали апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 липня
2013 року вбачається, що даним судовим
рішенням була скасована ухвала
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року,
якою була затверджене мирова угода по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на заставлене
майно та зобов'язано ОСОБА_5 в рахунок
виконання зобов'язань за договором
позики перереєструвати на ОСОБА_4 право
власності та передати останній
автомобіль BMW, реєстраційний номер
НОМЕР_1. Дана ухвала суду апеляційної
інстанції вмотивована тим, що ухвала
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року
порушує права ТОВ «Райффайзен Лізинг
Аваль», оскільки на користь останнього
стягнуто заборгованість за договором
фінансового лізингу, зокрема, з ОСОБА_5,
а ухвалами суддів Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня
2010 року та 03 грудня 2010 року накладено
арешт, зокрема, на автомобіль BMW,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с.16-17).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало чинності, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про заставу» застава
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду.

Статтею 3 ЗУ «Про заставу» передбачено,
що Заставою може бути забезпечена
будь-яка дійсна існуюча або майбутня
вимога, що не суперечить законодавству
України, зокрема така, що випливає з
договору позики, кредиту,
купівлі-продажу, оренди, перевезення
вантажу тощо.

Статтями 4, 12, 13 ЗУ «Про заставу»
встановлено, що Предметом застави
можуть бути майно та майнові права. У
договорі застави визначаються суть,
розмір та строк виконання зобов'язання,
забезпеченого заставою, опис предмета
застави, а також інші умови, відносно
яких за заявою однієї із сторін
повинна бути досягнута угода. Договір
застави повинен бути укладений у
письмовій формі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526, 530
ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
закону, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені у судовому засіданні, та
приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
при укладанні спірного договору
застави забезпечили діюче за договором
позики від 08 жовтня 2008 року
зобов'язання, а саме: ОСОБА_5 був
переданий належний йому автомобіль BMW,
реєстраційний номер НОМЕР_1, у заставу
ОСОБА_4, таким чином дійшовши згоди щодо
всіх істотних умов договору, та
виконавши вимоги ЗУ «Про заставу»;
враховуючи, що спірний договір застави
був укладений 09 жовтня 2008 року, а право
вимоги у позивача виникло пізніше, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є необґрунтованими та
не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо відшкодування
судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи результат розгляду
справи, суд вважає, що витрати по сплаті
судового збору, понесені позивачем при
звернення до суду з даним позовом, не
підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 11 ЗУ «Про іпотеку», ст. ст. 203, 215, 525, 526,
530, 611 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 27, 46, 57-64, 88,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
товариства з обмеженою
відповідальністю «Райффайзен Лізинг
Аваль» до ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору застави - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційний суд Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення через Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В. Черновськой