Справа 422/1346/14-ц
Провадження по справі №2/422/327/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Перевальский
районний суд Луганської області

в складі:

головуючого-судді:
Сініцина Е.М.

при секретарі:
Бандуркіній С.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Перевальська,
Луганської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
посилаючись на наступне.

17 жовтня 2012 року між ним та ОСОБА_2
відбулася угода по якій відповідач
взяв у нього грошові кошти в борг в сумі
10000 гривень строком на 2 місяця, з
щомісячним погашенням 10% за
користування грошима, на підтвердження
чого написав розписку від 17 жовтня 2012
року. Але відповідач, в порушення
договору, не виконав взяті на себе
зобов'язання та лише 17 листопада 2012
року сплатив відсотки за користування
грошима у розмірі 1000 гривень. Після
закінчення строку, ОСОБА_2 кошти не
повернув і тому він звернувся до суду в
якому просить стягнути з відповідача
борг у сумі 10000 гривень та відсотки,
розмір яких закріплений в договорі і
складає 15 місяців по 10% від суми боргу,
тобто у розмірі 15000 гривень за
вирахуванням 1000 гривень, які були ним
отримані, а всього 24000 гривень та
стягнути судові витрати.

Позивач в судовому засіданні
підтримав заявлені позовні вимоги та
наполягав на їх задоволені.

Відповідач та його представник, в
судовому засіданні проти стягнення
боргу у розмірі 24000 гривень
заперечували та пояснили, що він -
ОСОБА_2 неодноразово позичав кошти у
ОСОБА_3, і в той день 17 жовтня 2012 року,
він знаходячись в адвокатській конторі
ОСОБА_3, де був ще один якийсь чоловік,
позичив кошти у розмірі 10000 гривень з
умовами погашення відсотків у розмірі
10% від суми, щомісячно, до 17 грудня 2012
року, про що власноручно написав
розписку на ім'я ОСОБА_1. Чому на ім'я
ОСОБА_1, а не на ОСОБА_3 пояснити не може.
Приблизно через місяць, він віддав 1000
гривень ОСОБА_1, за проханням ОСОБА_3,
але той нічого ніде не записував, тому
звідки взялася напис на розписці він не
знає. Пізніше, дати не пам'ятає, він
віддавав ОСОБА_3 двічі по 1000 гривень, а 14
лютого 2013 року ще віддав 5500 гривень, про
що підтвердить свідок ОСОБА_4. Він
вважає, що взагалі повинен був віддати
12000 гривень, це відсотки за два місяця
користування коштами - 2000 гривень і сам
борг у розмірі 10000 гривень. З
урахуванням відданих ним коштів, він
визнає позов лише у розмірі 3500 гривень.
Вважає, що в розписці не указані
індивідуальні данні позикодавця, а
ОСОБА_1 багато на Україні, тому позивач
не має право вимагати від нього коштів.
Строк договору лише два місяця, тому
він не повинен сплачувати відсотки за
інший час. Кошти він брав у ОСОБА_3, та
повернув їх у розмірі 8500 гривень, що
підтверджується аудіозаписом розмови
між ним і ОСОБА_3.

Суд вислухавши сторони,
представника відповідача, свідків,
дослідивши матеріали справи, вважає
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно оригіналу розписки від
17.10.2012 року (а.с.6), ОСОБА_2 позичив у
ОСОБА_1 на строк до 17.12.2012 року грошові
кошти у розмірі 10000 гривень, з умовами
погашення відсотків у розмірі 10% від
суми, щомісячно.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості (а.с.11), вбачається, що
заборгованість вирахувана з жовтня 2012
року (включно) по грудень 2013 року
(включно), тобто за 15 місяців
користування коштами, з вирахуванням
погашення відсотків у розмірі 1000
гривень.

В судовому засіданні сторони
надали в якості доказів показання
свідків та диск з аудіо записом розмови
ОСОБА_2 з ОСОБА_3.

Так, свідок ОСОБА_3, пояснив, що в
його присутності ОСОБА_2 займав кошти у
ОСОБА_1 про що особисто добровільно
написав розписку. ОСОБА_2 дійсно
неодноразово займав у нього кошти і на
цей час в них є незакінчені договірні
обов'язки, які не стосуються даного
спору, тому посилання ОСОБА_2 про те, що
той віддавав йому кошти у розмірі 7500
гривень саме по даній позики, вважає
необґрунтованим. А також, свідок ОСОБА_4
пояснила, що 14 лютого 2013 року ОСОБА_2
сідав в автомобіль ОСОБА_3 щоб передати
кошти у розмірі 5500 гривень, але чи
здійснив він зазначене, вона особисто
не бачила. В диску з аудіозаписом
розмови ОСОБА_2 з ОСОБА_3 йдеться мова
про заборгованість ОСОБА_2 перед
ОСОБА_3, а також перед ОСОБА_1.

Враховуючі положення ст.59 ЦПК
України, де закріплено, що обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд дійшов висновку, що
показання свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4, та
диск з аудіозаписом розмови ОСОБА_2 з
ОСОБА_3, не можуть бути допустимими
доказами правовідносин, що виникли за
договором позики.

Оскільки, згідно до ч.2 ст.1046 ЦК
України, на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до ч.1 ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.625 ЦК України: боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Суд вважає, оскільки письмовими
доказами підтверджується, що ОСОБА_2
своєчасно, відповідно до умов договору,
не повернув суму позики у розмірі 10000,00
гривень ОСОБА_1, то саме ця сума
основного боргу підлягає стягненню.

Враховуючі, що ОСОБА_2 користується
грошима ОСОБА_1 по цей час, та
відповідно до умов договору повинен
сплачувати відсотки у розмірі 10%
щомісячно, що складає 1000 гривень, а
також враховуючі, що позивач визначив
заборгованість відповідача починаючі
з жовтня 2012 року (включно) по грудень 2013
року (включно), а суд, відповідно до ст.11
ЦПК України, розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог, то дослідивши
розрахунок, наданий позивачем, суд
дійшов висновку, що відрахування
відсотків за користування коштами
повинні бути не з жовтня 2012 року, а з
листопада 2012 року, що складає 14 місяців.
Тобто, відповідач повинен сплатити
відсотки за 14 місяців, що дорівнює 14000
гривень, з вирахуванням сплаченої
17.11.2012 року суми у розмірі 1000 гривень, що
дорівнює 13000 гривень.

Тоді загальна заборгованість
складає 10000 гривень (сума основного
боргу) додати 13000 гривень (сума
відсотків за користування грошима), а
всього 23000 гривень.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу необхідно
задовольнити частково.

В ч.1 ст.88 ЦПК України закріплено, що
якщо позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Тобто, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 233,45 гривень.

На підставі ст.ст.525,611,612,625,1046,1049,1050
ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209,
212,213-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

ОСОБА_5 Сергійовича до ОСОБА_2 про
стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у
розмірі 23000,00 грн. (двадцять три тисячі
гривень), витрати на оплату судового
збору у розмірі 233,45 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий - суддя:
Е.М.Сініцин.