Номер провадження: 22-ц/785/3741/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

за участю секретаря - Булгак Х.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансу,
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 23 січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

12.09.2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансу
у розмірі 15 940,00 грн. на підставі ст.ст.526,
610, 611 ЦК України, посилаючись на те, що з
2007 року ПП „Телерадіокомпанія „Бюро
журналістських розслідувань",
директором якого являється він,
орендує квартиру АДРЕСА_1, та що між ним
і співвласниками цієї квартири, одним з
яких є відповідач ОСОБА_3, існувала
домовленість про викуп цієї квартири.

Також позивач зазначає, що, на
підтвердження свого наміру придбати у
ОСОБА_3 належну їй частку у згаданій
квартирі, він 30.09.2011 року передав ОСОБА_3
грошові кошти в сумі 2000,00 дол. США, що по
курсу НБУ (797,27 грн. за 100,00 дол. США) на
вказану дату становило 15 940,00 грн., про
що ОСОБА_3 була складена розписка. Але
не зважаючи на домовленість про
укладення договору купівлі-продажу
частини квартири, та вимогу ст.526 ЦК
України, ОСОБА_3 і досі не виконала свої
зобов'язання та відмовилася від
відповідного оформлення договору
купівлі-продажу.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позов.

Представник відповідача позов не
визнала, посилаючись на те, що розписка
від 30.09.2011 року про отримання грошових
коштів в розмірі 2000,00дол. США була
видана ОСОБА_3 на підтвердження факту
отримання нею від ОСОБА_2 як директора
ПП „Телерадіокомпанія „Бюро
журналістських розслідувань" грошей в
рахунок сплати орендної плати за
договором оренди приміщення № 01/11 від
01.01.2011 року.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 23 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено
в повному обсязі.

Рішення суду оскаржує представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано доказів того, що
розписка від 30.09.2011року про отримання
ОСОБА_3 від ОСОБА_2 2000 доларів США є
авансом в рахунок майбутньої угоди про
продаж квартири належної ОСОБА_3

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який
їх регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ОСОБА_3
належить на праві власності 4882000
частин квартири АДРЕСА_1 відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
№ 11-2768, виданого 30.05.1994р. Управлінням
житлово- комунального господарства
виконкому Одеської міської ради
народних депутатів.

01.01.2011року між ОСОБА_3 ( орендодавець)
та ПП « Телерадіокомпанією « бюро
журналістських розслідувань» в особі
директора ОСОБА_2 ( орендар) було
укладено договір оренди, згідно якого
орендар приймає в тимчасове платне
користування квартиру загальною
площею 224,3 кв.м., розташованої на 3
поверсі житлового будинку за адресою :
АДРЕСА_1 для розміщення офісу та
ведення уставної діяльності
підприємства орендаря. Строк дії
оренди складає 35 місяців, починаючи з
01.01.2011року по 01.12.2013року.

Відповідачка ОСОБА_3 в рахунок оплати
оренди квартири 30.09.2011року отримала
від ОСОБА_2 суму в розмірі 2000 доларів
США.

Відповідно до ст.570 ЦК України
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього
за договором платежів , на
підтвердження зобов;язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів є
завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, аванс - це певна грошова
сума або інші цінності, які боржник
передає кредиторові у рахунок
майбутніх платежів .

В матеріалах справи відсутні докази
існування домовленості між сторонами
щодо продажу частки квартири, яка
належить ОСОБА_3 на праві власності .

Виходячи з викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
обгрунтовано виходив з того, що між
сторонами договору авансу не
укладалось, а тому підстав для його
повернення немає.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що відповідачка ОСОБА_3 не
спростувала існування домовленості
між сторонами про продаж квартири,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки ОСОБА_2 у відповідності до
вимог ст.60 ЦПК України не надав суду
доказів існування такої
домовленості.

Доводи апеляційної скарги про те, що
розписка від 30.09.2011року не свідчить про
отримання орендної плати, а є
авансовою, оскільки через місяць
31.10.2011року ОСОБА_3 отримала орендну
плату і в розписці вказала про
отримання орендної плати, колегія
суддів також не приймає до уваги.

Згідно ст.11 ЦК України однією з
підстав виникнення зобов;язань є
договір.

В силу ст.629 ЦК України договір є
обов;язковим для виконання сторонами.

Позивач не наводить будь- яких
аргументів щодо того, чому він
тлумачить зміст розписки від
30.09.2011року як авансову.

Відповідно до ст.610 ЦК України
порушенням зобов;язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов;язання ( неналежне виконання).

Правочин, оформлений у вигляді
розписки від 30.09.2011року не доводить
факту укладання між сторонами
договору авансу, оскільки із даної
розписки не вбачається, що ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_2 кошти, як аванс,
згідно даної розписки також не
вбачається строк, згідно якого ОСОБА_3
зобов;язується виконати зобов;язання
та відчужити свою частку квартири і
взагалі відсутнє зобов;язання
розрахунку та суми укладання
майбутнього договору, тобто зазначена
розписка не містить жодної умови
договору авансу, передбаченої ст.610 ЦК
України.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 23 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
А.І. Дрішлюк

М.В.Процик