Номер провадження: 22-ц/785/8822/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

при секретарі - Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Балтського районного суду Одеської
області від 29 серпня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа: Балтське
підприємство ринкових послуг «Ринок»
(далі - Балтське ПРП «Ринок») про
стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із вказаним позовом до ОСОБА_5,
третя особа: Балтське ПРП «Ринок» в
якому, уточнивши вимоги, просив
стягнути заборгованість за договором
від 1 жовтня 2003 року в розмірі 25 270, 68
грн., з урахуванням індексу інфляції за
час просрочення в розмірі 22 743, 68 грн. та
3% річних за період з 1 липня 2009 року по 1
травня 2014 року в розмірі 1823, 12 грн., а
всього в розмірі 49 846 грн. 41 коп.

Позивач посилався на те, що 1 жовтня 2003
року між Балтським ПРП «Ринок» та
ОСОБА_5 був укладений договір про
встановлення павільону на території
ринку, згідно з умовами якого
відповідач протягом 5 років
зобов'язався виконувати вимоги правил
торговлі на ринках, а також сплачувати
плату за торгове місце в розмірі 360 грн.
щомісячно.

Вказаний договір був продовжений
сторонами 1 жовтня 2008 року на наступні 5
років до 1 жовтня 2013 року.

Проте, починаючи з 1 липня 2009 року,
ОСОБА_5 припинив сплату платежів, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість за названим вище
договором на загальну суму 49 846 грн. 41
коп.

20 липня 2013 року між Балтським ПРП
«Ринок» та ОСОБА_4 було укладено
договір відступлення прав вимоги, який
було доповнено та змінено 3 квітня 2014
року, відповідно до якого первісний
кредитор відступив, а новий кредитор
набув прав вимоги заборгованості з
громадянина ОСОБА_5 за договором від 1
жовтня 2003 року.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_4
просив задовольнити його позов (а.с.1-5,
105).

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав
зазначаючи, що він є незаконним та
необґрунтованим, а також просив
застосувати до позовних вимог строк
позовної давності (а.с. 113-114).

Рішенням Балтського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено (а.с.176).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права
(а.с.182-185).

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_5 та представника
Балтського ПРП «Ринок» Анастасова О.П.,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За правилами п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
або неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за договором
від 1 жовтня 2003 року суд першої
інстанції виходив з того, що після
спливу п'ятирічного терміну ОСОБА_5 не
мав наміру пролонгувати договір про
встановлення павільону, у зв'язку з чим
виявив бажання розірвати договірні
зобов'язання, що ним і було зроблено.

Однак із цим висновком не можна
погодитись із таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_5 є власником
вагона-контейнера (а.с.60).

1 жовтня 2013 року між Балтським ПРП
«Ринок» та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 було укладено
договір про встановлення павільону на
ринку (далі - договір від 1 жовтня 2003
року, договір).

Предметом договору визначено, що
адміністрація ринку виділяє територію
на продовольчий частині ринку
загальною площею 36 кв.м., а підприємець
встановлює на ній павільон (п. 1.1
договору).

Відповідно до умов цього договору
адміністрація ринку взяла на себе
зобов'язання надати ОСОБА_5 територію
на п'ять років та утримувати прилягаючу
територію в належному стані, а
відповідач, зокрема, зобов'язався
виконувати вимоги правил торгівлі на
ринках та сплачувати орендну плату
землі, де розміщується павільон, в сумі
360 грн. до 25 числа попереднього місяца
(п.п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 договору).

Договір укладався на строк до 1 жовтня
2008 року.

Відповідно до п. 4.2 договору він
вважається продовженим на наступні
п'ять років, якщо за місяць до
закінчення строку його дії жодна із
сторін не виставила претензій.

В суді першої інстанції було
встановлено, що договір б/н про надання
послуг, щодо створення умов для
здійснення торгівельної діяльності з
використанням об'єкту малої
архітектурної діяльності від 1 жовтня
2008 року між Балтським ПРП «Ринок» та
приватним підприємцем ОСОБА_5 не
укладався, у зв'язку з чим позивач
уточнив позовні вимоги та просив
стягнути заборгованість за договором
від 1 жовтня 2003 року (а.с. 1-5, 13, 105, 106).

В суді апеляційної інстанції
відповідач показав, що перестав
здійснювати підприємницьку діяльність
на ринку з жовтня 2008 року, проте
належний йому на праві власності
павільон (контейнер) не забрав та він до
теперішнього часу знаходиться на
території ринку.

Докази про те, що ОСОБА_5 звертався до
адміністрації ринку з письмовою заявою
про розірвання договору у вересні 2008
року або в будь-який інший період, а
також до суду з позовом про розірвання
договору, матеріали справи не містять.

Таким чином, вказаний договір був
продовжений до 1 жовтня 2013 року.

Незважаючи на те, що вказаний договір
укладений 1 жовтня 2003 року, до
правовідносин, що регулюють підстави
його виконання застосовується
Цивільний кодекс України.

Так, відповідно до п. 4 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності з 1 січня 2004 року,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Колегія суддів вважає, що договір від 1
жовтня 2003 року про встановлення
павільону на ринку, за своєю правовою
природою є договором про надання
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором (ч. 1 ст.
901 ЦК України).

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

У разі неможливості виконати договір
про надання послуг, що виникла не з вини
виконавця, замовник зобов'язаний
виплатити виконавцеві розумну плату.
Якщо неможливість виконати договір
виникла з вини замовника, він
зобов'язаний виплатити виконавцеві
плату в повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ч.ч.1, 2 ст. 903 ЦК України).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено
обов'язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до п.1.2 Статуту
Балтського підприємства ринкових
послуг «Ринок» - Балтське ПРП «Ринок» є
комунальною власністю міської Ради, що
утворюється рішенням ради з метою
організації надання платних послуг
населенню, сприяння насичення ринку
товарами і послугами.

Пунктом 2 Статуту визначено, що
підприємство діє на засадах повного
господарського розрахунку та надає
послуги населенню,
сільгосппідприємствам і другим
підприємствам, організаціям, приватним
підприємцям, виділяє торгові місця
юридичним та фізичним особам для
проведення торгівлі (а.с. 22-24).

Відповідно до п. 3 Правил торговлі на
ринках м. Балта, затверджених рішенням
сесії Балтської міської ради Одеської
області № 693-ІV від 31 листопада 2005 року
(далі - Правила) ринок здійснює свою
господарську діяльність та надає
послуги по цінам і тарифам,
затвердженим на сесії міської ради.

Пунктом 17 Правил передбачено, що за
право займання торговельного місця
справляється ринковий збір та збір на
утримання торгівельного місця,
затверджені міською радою (а.с. 134-141).

Згідно наданим позивачем доказам
ОСОБА_5 перестав виконувати свої
обов'язки по договору від 1 жовтня 2003
року з 1 липня 2009 року.

Позивачем заявлено вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованість за договором за період
з 1 липня 2009 року по 1 жовтня 2013 року, яка
включає в себе, зокрема, щомісячну
плату за утримання торгівельного місця
в розмірі 90 грн. 48 коп., згідно до умов п.
2.3 договору, та щомісячну договірну
плату за використання павільону на
території ринку в розмірі 360 грн.,
згідно п. 2.5 договору, а також про
стягнення інфляційних втрат та трьох
процентів річних.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5 просив
застосувати строки позовної давності
(а.с. 113-114).

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Позов ОСОБА_4 зареєстрований в суді 26
лютого 2014 року, отже позовна давність
охоплює період з 26 лютого 2011 року по 26
лютого 2014 року (а.с. 1-5).

Тому, виходячи з позовних вимог, з
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути
заборгованість за оплату наданих
послуг за період з 26 лютого 2011 року по 1
жовтня 2013 року в розмірі 18549 грн. 59 коп.
(48,24 + 2804,88 + 11160 + 2735,50 + 1800,97), виходячи з
наступних розрахунків:

1). За період з 26 по 28 лютого 2011 року (3
дні) вартість за щомісячні плату за
утримання торгівельного місця (90,48 грн.)
та договірну плату за використання
павільону (360 грн.) становить в розмірі
48, 24 грн. (90,48+360=450,48:28 (календарних днів
лютого) =16,08 х 3 дні = 48,24);

2). За період з 1 березня 2011 року по 1
жовтня 2013 року (31 місяць) вартість за
щомісячні:

- плату за утримання торгівельного
місця складає в розмірі 2804, 88 грн. (90, 48
грн. х 31 місяць);

- плату за використання павільону
складає в розмірі 11160 грн. (360 грн. х 31
місяць).

Таким чином, загальний розмір
основного боргу становить в розмірі
14013, 12 грн. (48,24 + 2804,88 + 11160).

3). Індекс інфляції за весь час
прострочення з 1 березня 2011 року по 1
жовтня 2014 року (за виключенням 3 днів за
лютий 2011 року та 4 днів за листопад 2014
року, які до розрахунку інфляційних
витрат не включаються з огляду на те, що
зведена таблиця індексів інфляції
держкомстатом України складається
лише помісячно, а також за виключенням
жовтня 2014 року, оскільки коефіціент
індекса інфляції за жовтень 2014 року у
вказаній таблиці держкомстатом станом
на 4 листопада 2014 року не опубліковано
а.с.225) становить в розмірі 2735, 50 грн.
(2804,88+11160 х 1,014 х 1,013 х 1,008 х 1,004 х 0,987 х 0, 996 х
1,001 х 1,000 х 1,001 х 1,002 = 14331,26439
(березень-грудень 2011 року); 14331,26439 х 0,998 =
14302,60186 (2012 рік); 14302,60186 х 1,005=14374,11487 (2013
рік); 14374,11487 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1, 033 х 1,038 х
1,010 х 1,004 х 1,008 х 1,029 = 16700,38 - 13964,88
(січень-вересень 2014 року)).

4). Три проценти річних від простроченої
суми становить в розмірі 1800, 97 грн. (3% :
365 календарних днів = 0,008% х 1348
календарних днів (за період з 26 лютого
2011 року по 4 листопада 2014 року: 309 (з 26
лютого - 31 грудня 2011 року)+366 (2012 рік)+365
(2013 рік)+308 (з 1 січня - 4 листопада 2014
року)) = 10,784% х 16700,38: 100).

20 липня 2013 року між Балтським ПРП
«Ринок» та ОСОБА_4 було укладено
договір відступлення прав вимоги, який
було доповнено та змінено 3 квітня 2014
року, відповідно до якого первісний
кредитор відступив, а новий кредитор
набув прав вимоги заборгованості з
громадянина ОСОБА_5 за договором від 1
жовтня 2003 року (а.с.1-5, 105).

Таким чином ОСОБА_4 є належним
позивачем з цивільній справі за
позовом про стягнення заборгованості
за договором.

ОСОБА_5, як фізична особа, є належним
відповідачем, незважаючи на те, що
договір від 1 жовтня 2003 року ним
укладено, як фізичною
особою-підприємцем.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно даних
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців 15
липня 2014 року внесено запис про
проведення державної реєстрації
припинення підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (а.с.
211, 213-214).

Відповідно до ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК
України, 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
однією із особливостей підстав
припинення зобов'язань для фізичної
особи-підприємця є те, що у випадку
припинення суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи (виключення
з реєстру суб'єктів підприємницької
діяльності) її зобов'язання за
укладеними договорами не припиняються,
а залишаються за нею як фізичною
особою, оскільки фізична особа не
перестає існувати. Фізична
особа-підприємець відповідає за своїми
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-125цс13 від 4 грудня 2013 року, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Наявність у справі:

- копій претензій Балтського ПРП
«Ринок» від 1 листопада та 1грудня 2011
року про погашення заборгованості, що
утворилась з липня 2009 року, які були
надіслані ОСОБА_5 рекомендованою
поштою (а.с.15-19);

- даних про ухвалення постанов
№№4, 7 адміністративною комісією при
виконкомі Балтської міської ради
Одеської області відповідно від 20
січня 2012 року та 23 лютого 2012 року про
накладення на ОСОБА_5 за не оплату
утримання торгівельного місця на ринку
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу на підставі ст. 159 КпАП України
(а.с. 21, 43, 44),

свідчить про необґрунтованість
заперечень відповідача, що йому не було
відомо про існування будь-якої
заборгованості за договором від 1
жовтня 2003 року.

Вирішуючи питання про застосування
законодавства про судові витрати у
цивільних справах апеляційний суд
виходить з наступного.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» встановлено, що від
сплати судового збору звільняються,
зокрема, інваліди І, ІІ групи, законні
представники дітей-інвалідів і
недієздатних інвалідів I та II груп.

Згідно матеріалам справи ОСОБА_4 є
інвалідом ІІ групи (а.с.6).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

З огляду на те, що суд задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_4 у розмірі 18549 грн.
59 коп., то з ОСОБА_5 на користь держави
підлягає стягненню в розмірі 365 грн. 40
коп., з яких::

- 243, 60 грн. за подачу позовної заяви
(п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір»);

- 121,80 грн. за подачу апеляційної
скарги (п.п.8 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір»).

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, оскільки колегія
суддів не в повному обсязі
погоджується із розрахунками, наданими
апелянтом (а.с. 226-234).

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4
ч. 1 ст.309, ст..313, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
в інтересах ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Балтського районного суду
Одеської області від 29 серпня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа:
Балтське підприємство ринкових послуг
«Ринок» про стягнення боргу
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
основний борг в розмірі 14463 грн. 60 коп.,
інфляційні втрати в розмірі 212 грн. 92
коп., три проценти річних в розмірі 1110
грн. 57 коп., а всього 15787 грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави
судовий збір в розмірі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту набрання чинності.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області

Г.Я. Колесніков