АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2556/2014
Головуючий у 1 інстанції - Гайдук С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Гаращенко Д.Р.

при секретарях: Калініній Я.М., Мурга
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідача
ОСОБА_4 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5,
правонаступником якої є ОСОБА_2, до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Генеральна прокуратура України
про визнання недійсними довіреності та
договору купівлі-продажу, визнання
права власності на квартиру, стягнення
матеріальної та моральної шкоди та за
об'єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Генеральна прокуратура України про
визнання незаконними дій та
бездіяльності, стягнення компенсації
завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2013 року позов
ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_2,
до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Генеральна прокуратура України
про визнання недійсними довіреності та
договору купівлі-продажу, визнання
права власності на квартиру, стягнення
матеріальної та моральної шкоди -
задоволено частково.

Визнано дії та бездіяльність
державного нотаріуса Четвертої
київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 незаконними.

Визнано недійсною довіреність,
посвідчену Четвертою київською
державною нотаріальною конторою 08
листопада 2007 року за реєстровим № 2-9484,
на право управління та розпорядження
майном ОСОБА_5, ОСОБА_4 з моменту її
видачі.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений Четвертою київською
державною нотаріальною конторою 22
листопада 2007 року за реєстровим № 2-9884,
укладений між ОСОБА_4, що діяла від
імені ОСОБА_5 на підставі довіреності,
та ОСОБА_6, з моменту його укладення.

Повернуто стан речей у первісний -
визнано право власності на нерухоме
майно, квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Позовні вимоги за об'єднаним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Головного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: Генеральна
прокуратура України про визнання
незаконними дій та бездіяльності,
стягнення компенсації завданої
моральної шкоди залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням
представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року в частині відмови у задоволенні
вимог позову ОСОБА_5 про стягнення з
відповідачів компенсації завданої
моральної шкоди, провадженням по яким
було закрито ухвалою від 08 квітня 2011
року; скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року в частині
відмови у задоволенні вимог позову
ОСОБА_5про стягнення з відповідачів
компенсації завданої матеріальної
шкоди; задовольнити вимоги позову
ОСОБА_5 про стягнення з відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 компенсації
завданої матеріальної шкоди в сумі 900 000
грн.; скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року в частині
залишення без задоволення вимог позову
ОСОБА_2 про визнання незаконними дій та
бездіяльності відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_6; задовольнити вимоги позову
ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 компенсації
завданої моральної шкоди в сумі 4 800
грн.; в решті рішення залишити без змін.

Зазначає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що висновки суду є
поверховими, не ґрунтуються на дійсних
обставинах справи та законі. Суд першої
інстанції не дав належної оцінки діям
та бездіяльності відповідачів ОСОБА_4
та ОСОБА_6, фактично звільнивши їх від
відповідальності за шахрайські дії,
які мають ознаки кримінальних
злочинів, що не базується на принципах
законності та справедливості.

Не погоджуючись з рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року відповідач
ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року в частині
задоволення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними
довіреності та договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на квартиру, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, та в
цій частині ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі.

Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухвалено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Зазначає, що права особи, яка вважає
себе власником майна, не підлягають
захисту шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК України.
Вважає, що такий захист можливий лише
шляхом задоволення віндикаційного
позову, якщо є підстави, передбачені
ст.388 ЦК України, які дають право
витребувати майно у добросовісного
набувача.

В судовому засіданні апеляційного суду
позивач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали,
проти задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_4 заперечували.

Відповідач ОСОБА_4 доводи своєї
апеляційної скарги підтримала, просила
суд апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Відповідачі: ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головне
управління юстиції у м.Києві та третя
особа: Генеральна прокуратура України
в судове засідання не з'явились,
належним чином повідомлені про час та
місце судового засідання, а тому
колегія суддів дійшла висновку про
можливість розгляду справи у їх
відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційних
скарг, колегія суддів дійшла висновку,
що скарги підлягають
частковомузадоволенню з наступних
підстав.

Ухвалючи рішення про задоволення
позову в частині визнання недійсними
довіреності та договору купівлі
продажу суд першої інстанції виходив з
того, що в момент вчинення ОСОБА_5
довіреності на ім'я ОСОБА_4, ОСОБА_5
перебувала в стані, в якому остання не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та не могла керувати ними, а тому
ОСОБА_4 не мала права відчуджувати
квартиру ОСОБА_5, відповідно, квартира
була продана поза її волею.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про визнання правочинів
недійсними та відшкодування
матеріальної шкоди з підстав
передбачених ст.ст. 229-233 ЦК Українисуд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_5 підписала довіреність
на імя ОСОБА_4 у стані коли не могла
усвідомлювати значення свої дій та
керувати ними, а тому посилання її на
визнання правочинів недійсними з
вищезазначених підстав позбавлені
юридичного обґрунтуваннята є
недоведеними.

Такі висновки суду є правильним,
рішення суду в цій частині ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права що є підставою
відповідно до ст.308 ЦПК України для
залишення зазначеної частини рішення
суду без змін виходячи з наступного.

Стаття 237 ЦК України визначає
представництво як правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.
Особливістю відносин представництва є
те, що вони виникають та існують в
інтересах особи, яка добровільно
надала іншій особі право вчинити
певний перелік дій, які вона
заздалегідь схвалює. Правочин,
вчинений представником, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки лише для особи, яку він
представляє.

Відповідно до ч.1 ст.244 ЦК України
представництво, яке грунтується на
договорі, може здійснюватися за
довіреністю.

Згідно з ч.3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією стороною іншій особі
для представництва перед третіми
особами. Довіреність на вчинення
правочину представником може бути
надана особою, яку представляють
(довірителем), безпосередньо третій
особі.

Частинами 1,3 ст.202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Одностороннім правочином є
дія однієї сторони, яка може бути
представлена однією або кількома
особами.

Таким чином, зі змісту даних правових
норм вбачається, що довіреність є
одностороннім правочином.

Частиною 5 ст.202 ЦК України визначено, що
до правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це не
суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 ст.203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
та інтереси порушені.

Як вбачається з матеріалів справи та
правильно встановлено судом першої
інстанції, 08 листопада 2007 року ОСОБА_5
довіреністю уповноважила
ОСОБА_4управляти та розпоряджатися
усім її майном, з чого б воно не
складалося та де б таке не знаходилося,
укладати усі угоди, що дозволені
законом по керуванню та розпорядженню
майном, а саме - купувати, продавати та
інші повноваження.

Довіреність посвідчена 08 листопада 2007
року державним нотаріусом Четвертої
київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7та зареєстрована в
реєстрі за №2-9484.

22 листопада 2007 року ОСОБА_4, яка діяла
від імені ОСОБА_5на підставі
довіреності, посвідченої державним
нотаріусом Четвертої
київськоїдержавноїнотаріальною
контори 08 листопада 2007 року, іменована
як «продавець», уклала з своїм сином
ОСОБА_6договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5
на підставі договору купівлі-продажу
від 31 травня 1996 року. Договір
підписаний ОСОБА_4та ОСОБА_6та
зареєстрований в реєстрі за №2-9884.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Актом посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи № 431
від 27травня 2013 рокускладеного
Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи
встановлено, що ОСОБА_5в період
підписання довіреності (08 листопада 2007
року) страждала на хронічний стійкий
психічний розлад у вигляді шизофренії,
параноїдної форми, безперервний тип
перебігу, виражений
апато-дисоціативний дефект на тлі
органічного ураження головного мозку
поєднаного (судинно-дисметаболічного)
генезу з психоорганічним синдромом і
за своїм психічним станом у зазначений
період часу не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.

Підставою для визнання правочину
недійсним по ст.225 ЦК України може бути
лише абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними і в основу рішення суду про
недійсність правочину не може
покладатися висновок експертизи, який
ґрунтується на припущеннях.

Проведеною у справі судовою
експертизою зроблено висновок про
абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в
момент підписання довіреності
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а тому вірним є висновок
суду першої інстанції про наявність
визначених законом підстав для
визнання оспорюваної довіреності
недійсною.

Також правильним є висновок суду
першої інстанції про визнання договору
купівлі-продажу квартири від 22
листопада 2007 року недійсним, оскільки,
довіреність, на підставі якої ОСОБА_4
уклала договір купівлі-продажу від
імені ОСОБА_5, була видана особою, яка не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними, а отже ОСОБА_4 не
мала права відчужувати майно ОСОБА_5 та
підписувати договір купівлі-продажу
квартири від 22 листопада 2007 року.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції про визнання дій та
бездіяльності державного нотаріуса
Четвертої київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_7
незаконними, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальний дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року, в редакції, що
діяла на момент вчинення нотаріальних
дій щодо оформлення спірної
довіреності 08 листопада 2007 року,
нотаріуси зобов'язані здійснювати свої
професійні обов'язки відповідно до
Закону України «Про нотаріат» і
складеної присяги, сприяти фізичним та
юридичним особам у здійсненні їх прав
та захисті законних інтересів,
роз'яснювати права й обов'язки,
попереджати про наслідки нотаріальних
дій, що вчиняються для того, щоб
юридична необізнаність не могла їм
зашкодити.

Згідно з ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх позовних вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 на час
підписання довіреності не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а тому колегія суддів
критично ставиться до посилання
останньої на те, що нотаріус не
роз'яснив їй наслідки підписання
довіреності, її зміст, нерозуміння нею
української мови.

Згідно з п.16 Інструкції, якщо фізична
особа, яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, неписьменна або
сліпа, нотаріус, крім того, прочитує їй
текст документа, про що на документі
робиться відповідна відмітка. Якщо
сліпа особа письменна, вона сама
підписує документ.

Доводи позивача на те, що ОСОБА_5 на час
видачі довіреності погано чула та у
неї був слабкій зір, колегія суддів не
приймає до уваги, оскільки позивач не
була неписьменною або сліпою, а тому
не здійснення нотаріусом відповідної
відмітки про прочитання їй тексту не є
порушенням п.16 Інструкції.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_7 обсяг
дієздатності ним перевірявся виходячи
з віку особи та в результаті бесіди з
фізичною особою.

Доказів того, що у відповідача ОСОБА_7
були підстави вважати, що ОСОБА_5
страждає на хронічний, стійкий
психічний розлад, що істотно впливає на
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та (або) керувати ними,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами позивачем не
надано.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову ОСОБА_5 про
визнання дії та бездіяльність
державного нотаріуса Четвертої
київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 незаконними підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову в цій
частині позовних вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про те, що суд
першої інстанції необґрунтовано
відмовив у стягнення з відповідачів
завданої матеріальної шкоди в розмірі
900 000 грн. відповідно до вимог ст.ст. 229-233
ЦК України, оскільки позивачем не
доведено, що оспорювані правочини були
укладені з порушенням норм ст.ст. 229-233
ЦК України.

Доводи представника позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 про те, що відмовляючи в
задоволення позову ОСОБА_2, суд першої
інстанції не врахував, що оспорювана
довіреність та договір купівлі -
продажу квартири порушили права,
свободи та інтереси позивача, як
родича ОСОБА_5 У зв'язку з тим, що ОСОБА_5
втратила усе своє майно, він був
вимушений забрати її до себе додому,
піклуватись про неї, що створило йому
та його сім'ї додаткові незручності та
призвело до матеріальних витрат
колегія суддів відхиляє та вважає, що
суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позову підставно виходив з
того, що оспорюваними правочинами
безпосередньо права позивача ОСОБА_2
відповідачами не були порушені, а отже
не підлягають захисту, оскільки
відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Доводи апелянта щодо відмови суду
першої інстанції у постановленні
окремої ухвали колегія суддів
відхиляє, оскільки відповідно до ст.211
ЦПК України постановлення окремої
ухвали є правом, а не обов'язком суду.

Посилання ОСОБА_4 на те, що провадження
у справі в частині позовних вимог
ОСОБА_5 про визнання недійсною
довіреності від 08 листопада 2007 року має
бути закрите на підставі п. 6 ч. 1 ст. 205
ЦПК України у зв'язку зі смертю
первісного позивача, колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки
відповідні правовідносини допускають
правонаступництва.

Доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що за
життя ОСОБА_5 скасувала спірну
довіреність шляхом подачі заяви
нотаріусу, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки вказані обставини не
мають правового значення при вирішенні
вимог щодо недійсності правочину на
час його підписання.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що права особи, яка вважає себе
власником майна не підлягають захисту
шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст.ст.215, 216 ЦК України, а
лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, колегія суддів
вважає необґрунтованими оскільки з
позовом про визнання договору купівлі -
продажу квартири недійсним до суду
звернулася безпосередньо ОСОБА_5, яка
була стороною оспорюваного правочину
(від імені якої діяла ОСОБА_4), а тому
виходячи з норм статті 216 ЦК України,
відповідно до якої у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину суд першої інстанції
підставно повернув сторони договору
купівлі - продажу в первісний стан.

Посилання ОСОБА_4 на те, що суд першої
інстанції необґрунтовано відхилив
клопотання представника відповідача
ОСОБА_4 про призначення повторної
експертизи, при цьому не спростувавши
доводів представника стосовно
сумнівів з приводу достовірності
медичної карти ОСОБА_5 з ПНД, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
будучи допитаної в Апеляційному суді в
м. Києві свідок ОСОБА_8, пояснила, що під
її медичним наглядом з 2003 року в ПНД
перебувала ОСОБА_5, з 2003 року медичну
картку хворої вела вона, всі записи з 2003
року здійснені особисто нею.

Разом з тим, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_5 про відшкодування моральної
шкоди не звернув увагу на те, що ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 08 квітня 2011 року (а.с.41, 85-87 т.3),
провадження по справі в частині
позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Генеральна прокуратура України про
відшкодування моральної шкоди було
закрито на підставі п.6 ч.1 ст.205 ЦПК
України. Вказана ухвала в цій частині
набула законної сили.

З огляду на наведене, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 19 грудня 2013 року підлягає
скасуванню в частині відмови в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного управління
юстиції у м. Києві, третя особа:
Генеральна прокуратура України про
відшкодування моральної шкоди, а
провадження у справі в цій підлягає
закриттю.

В решті рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.218, 303, 307, 309, 313, 316, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та відповідача
ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2013 року в
частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_5, правонаступником якої є ОСОБА_2
до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Головного
управління юстиції у м. Києві, третя
особа: Генеральна прокуратура України
про стягнення моральної шкоди
скасувати, провадження по справі в цій
частині позовних вимог - закрити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 19 грудня 2013 року в
частині визнання дії та бездіяльність
державного нотаріуса Четвертої
київської державної нотаріальної
контори ОСОБА_7, незаконними -
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_5,
правонаступником якої є ОСОБА_2, до
ОСОБА_7 про визнання незаконними дій та
бездіяльності - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: