Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :
головуючого - Власова С.О.,

суддів -
Бисаги Т.Ю., Ігнатюка Б.Ю.,

при секретарях - Чучка
Н.В., Свіда Г.С.,

за участю: позивача-ОСОБА_3 та її
представників-ОСОБА_2, ОСОБА_1,

представника
відповідачів-ОСОБА_14,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 03 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, про зобов»язання усунути
перешкоди в користуванні та володінні
житловим приміщенням, шляхом
виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_2 звернулися до суду
з позовом про зобов»язання
відповідачів усунути перешкоди у
користуванні та володінні житловим
приміщенням, шляхом їх виселення. Позов
мотивовано тим, що після смерті батька
позивачки, вона разом зі свої братом
ОСОБА_9 успадкували за заповітом по 1/6
частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 по
1/6 частині кожного. ОСОБА_3, являючись
власником частини будинку, на прохання
сім»ї ОСОБА_5, надала їм усний дозвіл на
тимчасове проживання у належній її
частці будинку. Через деякий час
позивач повідомила відповідачів про
необхідність звільнення приміщення,
однак, у визначений термін родина
ОСОБА_5 домовленість не виконала та не
маючи жодних прав на дане приміщення не
допускають позивача до нього.
Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи, що жодних угод про надання
квартири відповідачам у найм (оренду)
не укладалося, жодних прав на квартиру
вони не мають, в добровільному порядку
звільнити житло відмовляються, чим
чинять ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні
права власності, просила суд усунути
перешкоди у користуванні та володіння
майном: буд.АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з даного житла без
надання іншого житлового приміщення.

В ході розгляду справи судом в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог, залучено: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 03.02.2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
де треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
про усунення перешкод в користуванні і
володінні ОСОБА_3 жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з даного житла в
примусовому порядку без надання їм
іншого житла-відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду,
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_2 подали
апеляційну скаргу, в якій вказують на
незаконність та необґрунтованість
рішення, вважають його таким, що не
відповідає вимогам ст.213,214 ЦПК України,
оскільки судом неповно з»ясовано всі
обставини справи, є недоведеними ті
обставини, які суд вважав доведеними,
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
При цьому зазначають, що позивачу, як на
день подання позову так і на даний час,
належить 4/70 частини спірного
будинковолодіння, відповідачі жодних
прав на проживання в ньому не мають,
чинять позивачу перешкоди у здійсненні
права власності, а тому просять рішення
суду від 03.02.2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

У судовому засіданні позивач та
її представники апеляційну скаргу
підтримали, просили суд її
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в ній.

Представник відповідачів у
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги не визнав, просив суд її
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 у судове засідання не з»явилися,
про час та місце розгляду справи
повідомлялися належним чином.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
позивача та її представників,
представників відповідачів,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтва про право на спадщину по
заповіту від 16.05.1989 року позивач ОСОБА_3
та ОСОБА_9 успадкували по 1/6 частці
будинковлодіння АДРЕСА_1 (а.с.16), вказане
свідоцтво зареєстроване в
Мукачівському БТІ від 19.05.1989 року ( том 1
а.с.17).

Постановою Пленуму ВСС України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»,
зокрема п.6 ч.2 встановлено, що незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК),
проте право власності на нерухоме
майно у разі прийняття спадщини
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації речового права на
нерухоме майно (стаття 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень").
Разом із тим суди повинні
розмежовувати право на спадщину як
майнове право (об'єкт спадкування) та
виникнення права власності на спадкове
майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець
має право звернутися із заявою про
державну реєстрацію переходу права
власності до органу, що здійснює
державну реєстрацію прав на нерухоме
майно, після прийняття спадщини в
порядку, передбаченому законом.

Тобто, ОСОБА_3 правомірно набула
право на спадкове майно-1/6 частину
будинковлодіння АДРЕСА_1.

З технічного паспорту на
житловий дім індивідуального
житлового фонду АДРЕСА_1 вбачається, що
його власниками є 5 осіб, яким належать
різні частки, зокрема: ОСОБА_10-24/70
частки, ОСОБА_11-24/70 частки, ОСОБА_6-9/70
частки, ОСОБА_7-9/70 частки, ОСОБА_3-4/70
частки ( том 1 а.с.15).

Право володіння і користування
позивача своєю часткою у нерухомому
майні є складовою частиною права
власності.

Правовідносини, які виникли між
сторонами регулюються Главою 26 ЦК
України.

Частиною 1 ст.356 ЦК України
визначено поняття спільної часткової
власності-це власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності.

Частиною 1 ст.383 ЦК України
визначено, що власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім»ї, інших осіб і не має права
використовувати його для
промисловості.

В ході розгляду справи
встановлено та не заперечувалося
стороною відповідача, що ОСОБА_3, як
власник майна та використовуючи своє
право використання помешкання у
відповідності до вимог ст. 383 ЦК
України, дозволила ОСОБА_4 та ОСОБА_5
проживати у 4/70 частках, які належать
ОСОБА_3

При цьому, жодних договорів, які
б надавали право на проживання
відповідачів у вказаному приміщенні,
не укладалося, жодних речових прав на
вказане приміщення вони не мають, а в
подальшому, на вимогу ОСОБА_3 , в
добровільному порядку відмовилися
звільнити спірне приміщення і займають
його по теперішній час, чим чинять
позивачу перешкоди у здійсненні права
власності.

Згідно ст.391 ЦК України
встановлено, що власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Пунктом 33 Постанови Пленуму ВСС
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» визначено: застосовуючи
положення статті 391 ЦК, відповідно до
якої власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, навіть якщо вони не
пов'язані із позбавленням права
володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391,
396 ЦК позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння.

Враховуючи вищевикладене,
враховуючи, що у судовому засіданні
встановлений факт належності права
власності на 4/70 частки у спірному
будинковолодінні позивачці, а
відповідачі без будь-яких законних
підстав на даний час займають вказану
частку позивача і в добровільному
порядку, на законну вимогу власника,
відмовляються усунути перешкоди у
здійсненні права власності позивачу,
колегія суддів констатує, що єдиним
можливим способом в даному випадку
захистити право власності, яке включає
в себе володіння, користування і
розпорядження майном, ОСОБА_3 на 4/70
частки будинковлодіння АДРЕСА_1 є
виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з належної
позивачці частки будинковолодіння.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до наявної в матеріалах справи копій
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно за №28102383 від 23.11.2010 року
та витягу про державну реєстрацію прав
за №28101903 від 23.10.2010 року, ОСОБА_8 на
праві власності належить квартира, з
надвірними будівлями та спорудами за
адресою: АДРЕСА_1.

З наявної в матеріалах справи
інформаційної довідки з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
№16067340 від 13.01.2014 року вбачається, що
власниками домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1 являються ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_12, ОСОБА_8 (а.с.162-163).

Оскільки доказів, які б
підтверджували право власності
позивача ОСОБА_3 на домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, суду не надано, а отже
її права як власника не порушено, а тому
за висновком суду першої інстанції
позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Але з таким висновком місцевого
суду не погоджується колегія суддів
апеляційного суду, виходячи з
наступного.

Так, вищеперерахованими
документами дійсно підтверджено факт
набуття ОСОБА_8 права власності на 4/70
частки ОСОБА_13 у будинковолодінні
АДРЕСА_1.

Вказана частка набута ОСОБА_8 на
підставі рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 01.07.2010 року,
яким задоволено позовні вимоги ОСОБА_8
та припинено право власності ОСОБА_3 на
4/70 частки будинковолодіння АДРЕСА_1;
визнано за ОСОБА_8 право власності на 4/70
частки будинковолодіння АДРЕСА_1.;
усунуто перешкоди в користуванні
власністю ОСОБА_8, а саме:
будинковолодіння АДРЕСА_1, шляхом
зняття з реєстрації місця проживання
за даною адресою ОСОБА_3 Крім того,
проведено виділ часток в натурі у
окремі квартири із майна є у спільній
частковій власності даного
будинковолодіння (том 1 а.с.105-114 ).
Вказане рішення залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 24 січня 2012
року.

Однак, Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21.11.2012 року рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
01.07.2010 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24.01.2012 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції ( том 1
а.с.219-222 ).

Ухвалою Мукачівського
міськрайонного суду від 26.02.2013 року
позовну заяву ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_3, ОСОБА_12, відділу державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Мукачівського МРУЮ ГУЮ у Закарпатській
області, третіх осіб, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Мукачівська міська рада, КП «
Мукачівське МБТІ та ЕО», ВГІРФО
Мукачівського МВ УМВС України в
Закарпатській області, служба у
справах дітей мукачівського
міськвиконкому, про припинення права
на частку в спільному майні, визнання
права власності, усунення перешкод у
користуванні власністю, виділ частки
із майна, що є у спільній частковій
власності, присвоєння міліцейського
номеру та зобов»язання вчинити дії -
залишено без розгляду. Зазначена
ухвала суду набула законної сили 30.08.2013
року.

На підставі вказаного судового
рішення, ухвалою Мукачівського
міськрайонного суду від 28.01.2014 року
здійснено поворот виконання рішення
суду та припинено право власності
ОСОБА_8 на 4/70 частки будинковолодіння
АДРЕСА_1 Закарпатської області.

Визнано за ОСОБА_3 право
власності на 4/70 частки
будинковолодіння АДРЕСА_1 ( том 2 а.с.226 ).

Враховуючи, що рішення суду, на
підставі якого було визнано за ОСОБА_8
право власності на частку у спірному
будинковолодінні, скасовано, позивач
ОСОБА_3 на даний час є власником 4/70
частки даного будинковолодіння, а від
так висновки суду першої інстанції
щодо власника спірної частки не
відповідають фактичним обставинам
справи, що потягло за собою ухвалення
несправедливого рішення та є
безумовною підставою для його
скасування з ухваленням нового
рішення.

Разом з тим, позивачем
ставилася вимога про усунення
перешкоди у користуванні та володіння
майном: буд.АДРЕСА_1, шляхом виселення
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з даного житла без
надання іншого житлового приміщення.
Однак, як встановлено в ході розгляду
справи дане будинковолодіння
перебуває в спільній частковій
власності декількох осіб, зокрема:
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3, позов був пред»явлений в
порядку захисту права власності
останньої, а від так такий підлягає до
задоволення частково, а саме: слід
усунути перешкоди у здійсненні права
власності ОСОБА_3, шляхом виселення
відповідачів з конкретної 4/70 частки у
даному будинковолодінні, позначених
на плані будови під літерою «А»,
(приміщень літери 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5 (том 1
а.с. 13), яка належить саме позивачу,
оскільки без конкретизації такої
частки будуть порушені права інших
осіб-власників.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.
309 ЦПК України неправильне
застосування норм матеріального права
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2,
309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 - задовольнити
частково.

Рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 03 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3 та її
представника ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні та володінні 4/70 частками
житлового приміщення в
будинковолодінні, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом виселення
відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з
правого крила будинку, який значиться
під літерою «А» по АДРЕСА_1, яке
складається з приміщень визначені на
плані будинку літерами 3-1-3-5 без надання
іншого жилого приміщення.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: