У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

17 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Підгороднянської міської ради, про
визнання незаконним рішення, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 28 травня
2013 року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що йому на праві
власності на підставі державного акту
від 28 грудня 2012 року належить земельна
ділянка, загальною площею 0,10 га та
земельна ділянка площею 0,0266 га по
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі- продажу є власником земельної
ділянки по АДРЕСА_2. З 2005 року вони є
суміжними землекористувачами. Влітку
2011 року відповідачка знесла огорожу
між земельними ділянками та стала
чинити перешкоди у користуванні його
земельною ділянкою, в результаті чого
між сторонами виник конфлікт. З огляду
на зазначене, просив усунути перешкоди
у користуванні належною йому земельною
ділянкою.

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому
просила визнати неправомірним та
скасувати рішення Підгородненської
міської ради від 27 грудня 2012 року щодо
передачі у власність земельної ділянки
ОСОБА_1

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 28
травня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Зобов'язано ОСОБА_2 припинити
порушувати право ОСОБА_1 на
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1 та не чинити ОСОБА_1 перешкоди
щодо встановлення твердих межових
знаків на межі, встановити тверді
межові знаки на земельній ділянці по
АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області від 16
січня 2014 року рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
ОСОБА_2 встановити тверді межові знаки
на земельній ділянці по АДРЕСА_1
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким у задоволенні
відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився і апеляційний суд,
дослідивши докази в справі й давши їм
належну правову оцінку, дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
та недоведеність позову ОСОБА_2

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині зобов'язання
ОСОБА_2 встановити тверді межові знаки
на земельній ділянці по АДРЕСА_1,
апеляційний суд виходив з того, що
питання встановлення межових знаків
покладається не на власників земельної
ділянки, а на органи виконавчої влади.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 28
травня 2013 року в незмінній при
апеляційному перегляді частині та
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 16 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко