22-ц/772/1389/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія:
24Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Матківської М.В.,
Медвецького С.К.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника позивача
Клімішиної О.М., відповідача ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом
Комунального підприємства Вінницької
міської ради
«Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_4,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з теплопостачання, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 грудня 2013
року, -

в с т а н о в и л а :

В вересні 2013 року КП
ВМР«Вінницяміськтеплоенерго»
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
спожиті послуги з теплопостачання,
позов мотивувало тим, що КП Вінницької
міської ради "Вінницяміськтеплоенерго"
надає населенню послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання, відповідно до умов
визначених "Правилами надання послуг
населенню з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
Постановою Kабінету Mіністрів України
від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004
року за №1875, Закону України "Про
теплопостачання". Помешкання
відповідачів, а саме, квартира АДРЕСА_1
забезпечувалося послугами
централізованого теплопостачання, які
надаються КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго". Відповідачі
регулярно порушували умови п. 18 Правил
надання послуг населенню з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та п. 3 ст.20 Закону
України "Про житлово - комунальні
послуги". Відповідач ОСОБА_3 була
зареєстрована за адресою: квартира
АДРЕСА_1 з 12.05.2010 року по 25.01.2012 року і
відповідно до ст. 161 ЖК УРСР набула
рівного з іншими членами сімї права
користування приміщенням. Таким чином,
заборгованість відповідачів за
спожиті послуги за період з травня 2010
року по січень 2012 року становить 7195 грн.
66 коп., з яких борг за спожиті послуги
централізованого теплопостачання 5889
грн. 06 коп., інфляційні - 887 грн. 73 коп. та
3% річних - 418 грн. 87 коп., які
підприємство просило стягнути з
відповідачів солідарно. Борг за
спожиті послуги, який утворився
внаслідок порушення ОСОБА_4 п. 18 Правил
надання послуг населенню з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення складає в сумі 10392 грн.
33 коп. нарахований за період з квітня 2008
року по квітень 2010 року та за період з
лютого 2012 року по червень 2013 року, тому
позивач просив стягнути з ОСОБА_4 борг
в сумі 10392 грн. 33 коп., інфляційні - 128 грн.
23 коп., 3% річних - 542 грн. 76 коп., та
судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 грудня 2013 року
позов задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 23 грудня 2013 року змінити,
яким стягувати з ОСОБА_4 на користь КП
ВМР «Вінницяміськтеплоенерго»
заборгованість за спожиті послуги з
централізованого теплопостачання
відповідно до договору №14022862 від 25.06.2010
року в розмірі 10677,80 грн., в задоволенні
іншої частини позовних вимог
відмовити.

Колегія суддів, заслухавши осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши докази, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що остання задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
КП ВМР "Вінницяміськтеплоенерго" надає
населенню послуги з централізованого
опалення та гарячого водопостачання,
відповідно до умов визначених
"Правилами надання послуг населенню з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення", затверджених
Постановою Kабінету Mіністрів України
від 21.07.2005 р. за № 630. Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004
року за №1875, Закону України "Про
теплопостачання".

Помешкання відповідачів, а саме,
квартира АДРЕСА_1 забезпечувалося
послугами централізованого
теплопостачання, які надаються КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго".

Відповідачі порушували умови п. 18
Правил надання послуг населенню з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та п. 3 ст.20 Закону
України "Про житлово - комунальні
послуги".

Відповідач ОСОБА_4 придбав квартиру
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 20.03.2008 р.(а.с.30)

25.06.2010 року між ОСОБА_4 та КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго" був
укладений договір про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. Пунктом 33
даного договору встановлено, що строк
позовної давності за даним договором
становить 5 років.

06.06.2013 року був укладений договір
купівлі-продажу між ОСОБА_4 (продавець)
та ОСОБА_5 (покупець), відповідно до
якого ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 квартиру
АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована
за адресою: квартира АДРЕСА_1 з 12.05.2010
року по 25.01.2012 року.

Відповідачі, які були споживачами
послуг, своєчасно не сплачували кошти
за надані позивачем послуги, тому в них
утворилася заборгованість.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці по справі №2-с-110/11 від 21.11.2011
року скасовано судовий наказ від 18.04.2011
року у цивільній справі №2-н-867/11 за
заявою КП ВМР
"Вінницяміськтеплоенерго" про
стягнення заборгованості з ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 за спожиті послуги
централізованого теплопостачання.

Законом України "Про
житлово-комунальні послуги"
регулюються основні засади
організаційних, господарських
відносин, що виникають у сфері надання
та споживання житлово-комунальних
послуг між їхніми виробниками,
виконавцями і споживачами, а також їхні
права та обов'язки.

Суб'єктами цього Закону є органи
виконавчої влади, місцевого
cамоврядування, виробники, виконавці та
споживачі житлово-комунальних послуг,
а також власники приміщень або
будинків та балансоутримувачі, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником послуг (стаття 1, частина
друга статті 3, стаття 19 Закону України
"Про житлово-комунальні послуги").
Предметом регулювання цього Закону є
правовідносини, що виникають між
виробниками, виконавцями, споживачами
у процесі створення, надання та
споживання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

Пунктом 10 частини третьої статті 20
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" встановлена відповідальність
за несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені.

Відповідно до п. 18 та п.п. 1 п. 30 "Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення",
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року за №630
споживач зобов'язаний оплачувати
послуги в установлені договором
строки. Розрахунковим періодом для
оплати послуг є календарний місяць.
Плата за послуги вноситься не пізніше 20
числа місяця, що настає за
розрахунковим, якщо договором не
встановлений інший строк.

Згідно із зазначеними нормами закону
споживачі зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними, а отже
відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

За змістом ст. 902 ЦК України виконавець
повинен надати послугу особисто. У
випадках, встановлених договором,
виконавець має право покласти
виконання договору про надання послуг
на іншу особу, залишаючись
відповідальним в повному обсязі перед
замовником за порушення договору.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. У разі неможливості
виконати договір про надання послуг, що
виникла не з вини виконавця, замовник
зобов'язаний виплатити виконавцеві
розумну плату. Якщо неможливість
виконати договір виникла з вини
замовника, він зобов'язаний виплатити
виконавцеві плату в повному обсязі,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що послуги теплопостачання їй не
надавалися, оскільки вона проживала за
іншою адресою, спростовуються тим, що в
силу ст..60 ЦПК України нею не надано
жодних належних доказів на
підтвердження цього, крім того в
матеріалах справи міститься копія
паспорту ОСОБА_3 (а.с.42) з якого
вбачається, що вона була зареєстрована
в квартирі АДРЕСА_1. з 12.05.2010 року по
25.01.2012 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками районного суду, щодо
солідарного стягнення заборгованості
з відповідачів за надані послуги з
теплопостачання, а також щодо
стягнення інфляційних витрат та 3%
річних згідно ст..625 ЦК України.

Крім того, відсутність договору на
надання житлово-комунальних послуг не
може бути підставою для звільнення
споживача від оплати послуг у повному
обсязі.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Медвецький С.К.

Матківська
М.В.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.