АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1599/2014р.
Головуючий в І інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І.,
Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 04 квітня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року позивачка звернулася
до суду з позовом в якому зазначила,
що 05.08.2012 року в м.Херсоні на
вул.Перекопська мав місце наїзд
автомобіля «Peugeot 206», під керуванням
водія ОСОБА_3 на пішохода, її чоловіка,
ОСОБА_4 Внаслідок ДТП ОСОБА_4, від
отриманих тілесних ушкоджень, загинув
на місці події. Кримінальне
провадження по даному факту
знаходиться на досудовому
розслідуванні, оскільки ОСОБА_3
відмовляться від участі в проведенні
слідчого експерименту. На поховання
чоловіка нею було фактично витрачено
13214,85 грн. Посилаючись на те, що після
смерті чоловіка, відповідач надала
позивачу допомогу у розмірі 5000 грн і
після цього жодного разу не зверталась
до позивача для з'ясування понесених
нею витрат або з пропозицію надання
матеріальної допомоги, просила
стягнути з відповідача понесені
витрати на поховання ОСОБА_4 у розмірі
13569,85 грн та моральну шкоду спричинену
смертю чоловіка у розмірі 80000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Херсона від 27 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2,
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
05.08.2012 року в м.Херсоні на
вул.Перекопська сталось ДТП з наїздом
автомобіля «Peugeot 206», під керуванням
водія ОСОБА_3, яка також була і
власником автомобіля, на пішохода
ОСОБА_4, який внаслідок ДТП від
отриманих тілесних ушкоджень загинув
на місці події. За фактом даної ДТП
06.08.2012 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС
України Херсонської області було
порушено кримінальну справу №990089-12 за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.286 КК України (а.с.8). Відповідно до
свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 є дружиною
ОСОБА_4 (а.с.20).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів, як
це передбачено ст.60 ЦПК України, що саме
діями відповідача їй завдано
матеріальну та моральну шкоду.

Проте, такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдану майну фізичній або юридичній
особі, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1201 ЦК України особа,
яка завдала шкоди смертю потерпілого,
зобов'язана відшкодувати особі, яка
зробила необхідні витрати на поховання
та на спорудження надгробного
пам'ятника, ці витрати.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоду було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

У ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність
за моральну шкоду, завдану фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
покладається на особу, яка її завдала,
за загальним правилом за наявності її
вини. Тобто, ч. 1 ст. 1167 ЦК України
визначає: по-перше, відповідальну за
моральну шкоду особу, а саме, особу, яка
її завдала; та по-друге, загальні умови
відшкодування моральної шкоди - і серед
інших, - наявність вини заподіювача,
крім випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті. У ч. 2 ст. 1167 ЦК України
передбачені спеціальні випадки
відшкодування моральної шкоди, коли на
відміну від загальних правил, моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини особи, яка її завдала, серед яких -
і випадок відшкодування моральної
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я внаслідок дії
джерела підвищеної небезпеки. Таким
чином, ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає
підстави відшкодування моральної
шкоди незалежно від вини заподіювача,
проте не змінює відповідальну за
відшкодування моральної шкоди особу,
якою за змістом ст. 1167, 1187 ЦК України
залишається особа, яка безпосередньо
завдала моральну шкоду, а саме - особа,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом.

Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в постанові Пленуму №4 від 01.03.2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що
розглядаючи позови про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки, суди повинні мати на увазі,
що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода,
завдана особі чи майну фізичної або
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала. Обов'язок відшкодувати
завдану шкоду виникає у її завдавача за
умови, що дії останнього були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, - незалежно від наявності
вини. З огляду на презумпцію вини
завдавача шкоди (частина друга статті
1166 ЦК) відповідач звільняється від
обов'язку відшкодувати шкоду (у тому
числі і моральну шкоду), якщо доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК,
пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Відповідач ОСОБА_3 не надала суду
належних та допустимих доказів того, що
шкоду, завдану позивачці смертю
потерпілого, спричинено їй внаслідок
непереборної сили або умислу
останнього, а тому вона має нести
відповідальність незалежно від
доведеності її вини у вчиненні
дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначені обставини залишилися поза
увагою суду першої інстанції, що
відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення і
ухвалення по справі нового рішення.

3 квитанцій наданих позивачкою,
вбачається, що нею на поховання її
чоловіка - потерпілого ОСОБА_4 було
витрачено 7439, 84 грн. і ця сума підлягає
стягненню з відповідачки (а.с.9, 10, 13, 14, 16,
17).

Витрати на проведення поминальних
обідів, які проводяться після
поховання не відносяться до витрат на
поховання, відшкодувати які
зобов'язаний заподіювач шкоди
відповідно до ст. 1201 ЦК України, а
відтак стягненню не підлягають, тому в
цій частині позовні вимоги ОСОБА_2
задоволенню не підлягають.

Згідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна
шкода, завдана смертю фізичної особи,
відшкодовується її чоловікові
(дружині), батькам (усиновлювачам),
дітям (усиновленим), а також особам, які
проживали з нею однією сім'єю.

При визначені розміру відшкодування
моральної шкоди, завданої позивачці,
колегія суддів враховує вимоги
розумності і справедливості, характер
та тривалість заподіяння позивачці
душевних страждань внаслідок смерті її
чоловіка та вважає, що достатнім
розміром для компенсації такої шкоди
буде сума 40 000 грн., яка підлягає
стягненню з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 1166-1168, 1187, 1201 ЦК
України, ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Херсона від 04 квітня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7439,
84 грн. в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди та 40 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
а всього стягнути 47 439, 84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржене
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: