У х в а л а

31 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Наумчука
М.І.,Писаної Т.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2014 року
у справі за позовом об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Заможність 2009» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості з утримання
будинку і прибудинкової території,

в с т а н о в и л а:

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Заможність
2009» звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_6 про стягнення 1 216 грн 77 коп.
заборгованості з утримання будинку і
прибудинкової території.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 05 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 20 листопада 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Заможність
2009» 1 216 грн 77 коп. заборгованості з
утримання будинку і прибудинкової
території. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у зазначеній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 5 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 20 листопада 2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права.

Як приклад неоднакового застосування
судами касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить
ухвалу Верховного Суду України від 21
травня 2008 року, постанову Верховного
Суду України від 10 жовтня 2012 року,
постанову Вищого господарського суду
України від 26 жовтня 2010 року, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 березня 2011 року, 13 квітня 2011
року, 7 грудня 2011 року, 4 липня 2012 року, 23
січня 2013 року, 30 січня 2013 року та 29
березня 2013 року.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року, про перегляд
якої подано заяву, вбачається, що суд
касаційної інстанції погодився із
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій, які виходили із того, що
відповідачем не в повному обсязі
виконуються передбачені законом
зобов'язання з оплати послуг з
утримання будинку і прибудинкової
території, які йому як споживачу
надавав позивач, внаслідок чого
утворилась заборгованість перед
позивачем за період з 1 вересня 2010 року
по 1 червня 2013 року у розмірі 1216 грн 77
коп.

Із постанови Вищого господарського
суду України від 26 жовтня 2010 року
вбачається, що суд касаційної
інстанції, скасовуючи постанову
Київського апеляційного
господарського суду від 29 липня 2010
року, виходив із того, що договір на
підставі якого виник обов'язок
відповідача сплачувати позивачу кошти
за утримання житла та обслуговування
будинку між сторонами не укладався,
останній не є їх споживачем, тому
погодився із рішенням господарського
суду Чернігівської області від 14
червня 2010 року, який відмовив у позові.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 квітня 2011 року
вбачається, що суд касаційної
інстанції, скасовуючи рішення суду
апеляційної інстанції та залишаючи в
силі рішення суду першої інстанції,
виходив із того, що між сторонами не
було укладено договір про надання
послуг із утримання будинку та
прибудинкової території, а позивач не
довів надання відповідачеві послуг із
утримання будинку та прибудинкової
території, не прийняв при цьому в
якості доказу надання послуг надані
останнім довідки про нарахування
вартості послуг, вважаючи, що такі
довідки не підтверджують надання
послуг та отримання їх відповідачем.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 березня 2013
року судом касаційної інстанції
залишено без змін рішення апеляційного
суду Одеської області від 5 червня 2012
року, яким визнано недійсним рішення
правління та загальних зборів
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Проспект
Шевченко, 29-а» в частині нарахування
оплати за послуги, що не входять у
перелік, затверджений Постановою
Кабміну № 529 від 20 травня 2009 року та
відмовлено у задоволенні позову про
стягнення заборгованості за
комунальні послуги.

Із змісту цієї ухвали не вбачається,
які обаствини встановлені судом при
вирішенні спору, характер
правовідносин, що виникли між
сторонами, та правові підстави
вирішення спору.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин.

Із ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2014 року
та ухвал Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 квітня 2011
року, 29 березня 2013 року та постанови
Вищого господарського суду України від
26 жовтня 2010 року, на які заявник
посилається на підтвердження
неоднакового застосування норм
матеріального права, не вбачається, що
при розгляді вказаних справ тотожними
є предмет і підстави вимог, встановлені
судами фактичні обставини, які мають
значення для вирішення спорів, у
порівнянні із справою в якій
постановлена ухвала про перегляд якої
подано заяву, а, відповідно, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, які брали участь у розгляді
справ, подібні і мало місце неоднакове
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень.

Саме по собі посилання заявника на
неправильне застосування норм
матеріального права при відсутності
рішень суду (судів) касаційної
інстанції в яких має місце неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах не може бути підставою
для допуску справи до провадження.

Як на підставу перегляду заявник
посилається і на ухвалу Верховного
Суду України від 21 травня 2008 року,
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 березня 2011
року, 7 грудня 2011 року, 4 липня 2012 року, 23
січня 2013 року, 30 січня 2013 року, якими
рішення судів скасовано, а справи
передано на новий розгляд.

Між тим, зазначені ухвали не можуть
бути підставою перегляду в порядку,
передбаченому Главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання як на підтвердження
підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, так як постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішень судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі та не може
вважатися застосуванням норм
матеріального права при вирішенні
спору по суті.

Крім того, як на підставу перегляду
заявник посилається також і на
постанову Верховного Суду України від
10 жовтня 2012 року.

Зазначена постанова прийнята в порядку
Глави 3 Розділу V ЦПК України, а не як
судом касаційної інстанції в порядку,
передбаченому Главою 2 Розділу V ЦПК
України, в зв'язку з чим вона не може
бути підставою перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 січня 2014 року.

Оскільки наведені заявником доводи не
містять ознак, які згідно вимог статті
355 ЦПК України є підставами для
перегляду судових рішень, то у допуску
справи до провадження необхідно
відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Заможність
2009» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості з утримання будинку і
прибудинкової території відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк

М. І. Наумчук

Т.О. Писана