Єдиний унікальний номер 232/2535/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1404/2014
Головуючий 1 інстанції - Волкова
Доповідач - Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

31 січня 2014 року

Апеляційний
суд Донецької області в складі:

головуючого
судді: Никифоряка Л.П.

суддів:
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.

при
секретарі: Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» про
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним захворюванням

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу»

на рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 31 жовтня 2013 року,
-

в с т а н о в и в :

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 31 жовтня 2013 року
вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача у відшкодування
моральної шкоди 12 000.00 грн., вирішено
питання про судові витрати

З вказаним рішенням не погодився
відповідач та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального права, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову. При цьому зазначив, що суд
першої інстанції не врахував, що у
відповідності до ст. 9 Закону України
«Про охорону праці» обов'язок з
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я в процесі трудової
діяльності лежить на Фонді соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань. Крім того,
вважає, що позивачем не доведений факт
спричинення йому моральної шкоди
підприємством відповідача.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, були
повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином.

Згідно заяви представника відповідача,
доводи апеляційної скарги він
підтримав та просив справу розглянути
за його відсутності.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що з 16 листопада 1981
року по 04 вересня 1994 року та з 11 червня
1996 року по 09 лютого 2009 року позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем, де працював на підземних
роботах в якості гірничого робітника
підземного очисного забою.

09 лютого 2009 року ОСОБА_1 був звільнений
з підприємства за власним бажанням у
зв'язку з виходом на пенсію за віком.
(а.с.5-6)

Згідно висновку лікарсько-експертної
комісії Донецької обласної лікарні
профзахворювань №130 від 23 січня 2009
року, ОСОБА_1 було встановлено
професійне захворювання: хронічне
обструктивне захворювання легенів
пилової етіології, друга стадія. (а.с.16)

19 березня 2009 року Донецькою обласною
МСЕК №3 ОСОБА_1 вперше була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності у розмірі 40% у зв'язку з
професійним захворюванням та третя
група інвалідності безстроково. (а.с8)

У відповідності з актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 20 лютого 2009 року, професійне
захворювання у ОСОБА_1 виникло через
недосконалість технологічних процесів
видобутку вугілля та тривалу працю в
умовах діяння шкідливих факторів
виробництва, запиленість повітря на
робочому місці.(а.с.15)

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено вимоги ст. 153
КЗпП України, що спричинило виникнення
у позивача професійного захворювання,
тому заподіяна ОСОБА_1 моральна шкода
на підставі ст. 237-1 КЗпП України
підлягає відшкодуванню відповідачем.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, згідно ст.13 Закону України «Про
охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП
України, забезпечення безпечних і
нешкідливих умов праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

В силу ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Однак Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 лютого 2007 року №
717-V, який набув чинності 20 березня 2007
року, підпункт «е» пункту 1 частини
першої ст. 21, частина 3 ст. 28, які
передбачали зобов'язання Фонду у разі
настання страхового випадку
відшкодувати заподіяну працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я
грошову суму за моральну шкоду, з
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» виключені.

Таким чином, оскільки Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на час виникнення
спірних правовідносин, в зв'язку із
зміною спеціального закону, не
відповідає за завдану моральну шкоду,
то у разі отримання працівником
професійного захворювання в цей період
таку шкоду, повинен відшкодовувати
роботодавець, згідно з правилами ст. 237-1
КЗпП України.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконував тяжку фізичну роботу
в небезпечних та шкідливих умовах, що
привело до отримання ним професійного
захворювання.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про отримання позивачем
моральної шкоди, яку повинно
відшкодувати публічне акціонерне
товариство «ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу»

Посилання апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди, отриманої
позивачем, не заслуговують на увагу
суду, оскільки сам факт стійкої втрати
працездатності, з точки зору
погіршення здоров'я, втрати важливих
особистих здібностей, зміни життєвого
укладу, необхідності лікування та таке
інше, веде до висновків про наявність
моральної шкоди. Це також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, відповідно до роз'яснень, що
містяться у пункті 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь заниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації . При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції врахував глибину
фізичних та моральних страждань
позивача, ступень втрати професійної
працездатності та негативні наслідки
погіршення здоров'я, і враховуючи
конкретні обставини справи, вірно
визначив розмір заподіяної позивачу
моральної шкоди.

Таким чином доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

З урахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому апеляційний
суд, на підставі ст.308 ЦПК України,
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу» відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 31 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді: