У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Луспеника Д.Д.,
Черненко В.А.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за за заявою ОСОБА_4
про перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
Харківської області від 4 квітня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, комунального
підприємства «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», третя
особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, про визнання недійсним
договору дарування нежитлової будівлі;
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6,
комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
про визнання права власності та за
позовом ОСОБА_5 до Харківської міської
ради про визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 18 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2007 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом про визнання за ним
власності на будівлю літ. «Б/1-1»
загальною площею 236 кв.м,
розташовану по АДРЕСА_1, посилаючись на
те, що протягом 2000-2006 років ним вказану
будівлю було самочинно збудовано.
Будівлі були інвентаризовані у КП
«Харківське міське БТІ», про що був
виданий технічний паспорт, будівництво
проведено з дотриманням вимог
будівельних, санітарних екологічних і
протипожежних норм та правил.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 4 лютого 2008
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано за ОСОБА_5 право
власності на нежитлову будівлю
загальною площею 195,2 кв. м по АДРЕСА_1.

Зазначене заочне рішення суду було
скасовано ухвалою суду від 14
червня 2011 року та призначено справу до
розгляду в загальному порядку.

25 липня 2011 року до суду звернувся
ОСОБА_4, зазначивши, що вказану будівлю
було побудовано саме ним, він отримав
на неї технічний паспорт, просив
визнати за ним право власності на
спірну будівлю.

Одночасно ОСОБА_4 звернувся до суду з
іншим позовом, у якому зазначив, що
ОСОБА_5 під час дії чинного заочного
рішення суду від 4 лютого
2008 року, до його скасування, на підставі
договору від 16 червня 2008 року
подарував спірну будівлю своїй дочці
ОСОБА_6, фактично не маючи на це право.
Власником новоствореної будівлі він
вважає себе, однак він не притягувався
до участі у справі за позовом ОСОБА_5 до
Харківської міської ради, а про
наявність заочного рішення дізнався
значно пізніше. Його звернення до
Харківської міської ради стало
підставою для подання нею заяви про
скасування заочного рішення. Вважає, що
ОСОБА_5 не мав права
відчужувувати будівлю, а тому просив
визнати недійсним договір дарування та
скасувати реєстрацію за ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 права власності на спірну
будівлю.

Ухвалою суду зазначені позови
об'єднані в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 жовтня 2012 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано недійсним договір дарування
нежитлової будівлі площею 195,2 кв. м літ.
«Б/1-1» по АДРЕСА_1, укладений 16 червня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про визнання права власності на
нежитлову будівлю, а також у
задоволенні позовних вимог
ОСОБА_5 про визнання права власності на
нежитлову будівлю відмовлено.
Зобов'язано КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» анулювати
реєстрацію права власності на
нежитлову будівлю площею 195, 2 кв. м літ.
«Б/1-1» по АДРЕСА_1 за ОСОБА_6 та ОСОБА_5
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 4 квітня 2013
року рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсним договору
дарування нежитлової будівлі площею
195,2 кв. м літ. «Б/1-1» по
АДРЕСА_1, укладеного 16 червня 2008 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
скасовано і ухвалено в цій частині нове
рішення про відмову у задоволенні
позову. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29 серпня 2013 року
рішення апеляційного суду Харківської
області від 4 квітня 2013 року залишено
без змін.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 18 лютого 2014 року
задоволено заяву ОСОБА_4 про перегляд у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення апеляційного суду Харківської
області від 4 квітня 2013 року. Зазначене
рішення апеляційного суду в частині
відмови у задоволенні позову ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
дарування скасовано, а рішення
Жовтневого районного суду м.
Харкова від 12 жовтня 2012 року в частині
задоволення позову ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
нежитлової будівлі площею 195,2 кв. м літ.
«Б/1-1» по АДРЕСА_1, укладеного 16 червня
2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просять скасувати ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 18 лютого 2014 року та залишити в силі
рішення апеляційного суду Харківської
області від 4 квітня 2013 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувана
ухвала постановлена з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд
у зв'язку з нововиявленими обставинами
рішення цього ж апеляційного суду, на
підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що заява ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 181, 182, 331, 376 ЦК України та
ст. ст. 361, 365 ЦПК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судову
ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

Д.Д. Луспеник

В.А. Черненко