Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №288/965/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання:
Крижанівській М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Сокільчанської
сільської ради Попільнянського району
Житомирської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним і скасування
рішення виконавчого комітету
Сокільчанської сільської ради
Попільнянського району Житомирської
області від 18.06.2010 р. № 35 в частині
передачі у власність господарських
будівель, визнання недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права
власності на господарські будівлі в
порядку спадкування за законом і за
заповітом та витребування майна з
чужого володіння

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Попільнянського районного
суду Житомирської області від 05
березня 2014 року, -

встановила:

Рішенням Попільнянського районного
суду Житомирської області від 05.03.2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

Посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. Доводи апеляційної скарги
обґрунтовує тим, що при розгляді справи
судом першої інстанції були неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, порушені норми
процесуального і матеріального права.
Зокрема зазначив, що є власником садиби
АДРЕСА_1, право власності на яку
порушено, як він вважає, незаконним
рішенням виконавчого комітету
Сокільчаснської сільської ради
Попільнянського району Житомирської
області від 18.06.2010 р. № 35 в частині
передачі у власність ОСОБА_3 у складі
будинковолодіння АДРЕСА_2
господарських будівель: хліва - В1, який
з 1955 р. рахувався власністю
спадкодавиці ОСОБА_4 (баби позивача) та
льоху, що прилягає до хліва як
невід'ємна його частина. Крім того,
вказав, що спірні правовідносини
врегульовано нормами матеріального
закону (нормами ЦК України 2003 року),
який не підлягав до застосування при
вирішення спору про спадкування щодо
спадщин, яка відкрилась 29.03.1980 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що обставини, на які посилався як
на підставу своїх вимог позивач,
спростовуються матеріалами
інвентаризаційної справи на будинок
АДРЕСА_1, погосподарськими книгами
2006-2010 р., 1980-1982 р. та 1995-1967 р.р., згідно із
записів яких вбачається, що на
території домоволодіння ОСОБА_4
(АДРЕСА_1) був наявний хлів 1939 року
побудови, який віднесено до
домоволодіння АДРЕСА_1, а на території
нинішнього домоволодіння ОСОБА_3
(АДРЕСА_2) у 1965 році збудовано хлів, у 1978
р. - літню кухню. Таким чином, суд дійшов
висновку про існування хліву як в
домоволодінні АДРЕСА_2 (1965 р.п.) так і в
домоволодінні АДРЕСА_1 тому, не знайшов
підстав визнати вказані хліви однією
будівлею.

Повністю з таким висновком суду
погодитись не можна, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що згідно записів в
погосподарських книгах, заведених
Сокільчанською сільською радою
Попільнянського району Житомирської
області, з 1955 р. садибою, якій присвоєно
АДРЕСА_1, володіла ОСОБА_4. До складу
садиби входили: житловий будинок, 1922
р.п., хлів 1939 р.п. і льох, що збудований
при хліві як його складова та
присадибна земельна ділянка, площею 0,60
га.

Відповідно до заповіту від 24.09.1970 р.
ОСОБА_4 заповіла все своє майно та
постройки, які їй належали, своєму
синові - ОСОБА_5 (батькові позивача).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Згідно
записів в погосподарській книзі за
1980-1981 рр. до складу господарства, що
знаходиться в особистій власності
станом на 01.01.1980 р. та на 01.01.1981 р. належав
житловий будинок 1992 року забудови, інші
споруди відсутні.

В свою чергу, 19.04.1994 р. ОСОБА_5 на
підставі вищевказаного заповіту
оформив спадкові права. Відповідно до
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом 02.08.1994 р. спадкоємцем
померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_5 Спадкове
майно на яке видане свідоцтво
складається з дерев'яного будинку,
критого шифером, жилою площею 16 кв.м.,
який розташований в с.Сокільча, на
земельній ділянці Сокільчанської
сільської ради народних депутатів
Попільнянського району Житомирської
області.

За Довідкою виконавчого комітету
Сокільчанської сільської ради
народних депутатів Попільнянського
району Житомирської області про право
власності на жилий будинок, яка була
видана на підставі господарської книги
виконавчого комітету сільської ради за
№ 48, за померлою ОСОБА_4 значиться
житловий будинок, дерев'яний, критий
шифером, площею 16 кв.м, господарські
будівлі, які примикають до будинку -
відсутні.

Відповідно до заповіту, посвідченого
державним нотаріусом Дев'ятої
Київської державної нотаріальної
контори № 1-1368 від 04.05.2006 р. батько
позивача - ОСОБА_5 заповів належний йому
на праві власності жилий будинок з
надвірними будівлями та спорудами та
земельну ділянку, що знаходиться в
АДРЕСА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_2 в рівних
долях. В подальшому ОСОБА_6 відмовилась
від своєї частки на будинок на користь
позивача.

За нормами ст.ст. 524, 534, 548 ЦК УРСР 1963
року, який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, спадкуванням є
перехід належного спадкодавцю майна
або його частини до інших осіб
(спадкоємців). Таким чином, до складу
спадщини входять лише ті права та
обов'язки, носієм яких за життя був сам
спадкодавець і які належали йому на
законних підставах. Тому, не набуття
права власності на нерухоме майно
спадкодавцем не дає підстав для
виникнення такого права у спадкоємців
останнього.

Оскільки, ОСОБА_5 після смерті матері
ОСОБА_4 отримав у спадщину тільки
житловий будинок без господарських
будівель та споруд, за життя ОСОБА_5 не
набув у встановленому законом порядку
право власності на спірний хлів В-1 та
льох, то до складу спадщини вони не
входять і право на них у позивача, як
спадкоємця за заповітом, не виникло,
так як дане право є похідним від права
самого спадкодавця.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та
задоволенню не підлягають.

Разом з тим, судом першої інстанції
вирішено спір на підставі норм
матеріального права (ЦК України 2003
року), які не підлягали до застосування
при вирішенні спору про спадкування
щодо спадщини, яка відкрилась 29.03.1980
року. Проте, норм матеріального права,
які належало застосувати і на підставі
яких необхідно було вирішити спір
(норми розділу VI «Спадкове право» ЦК
УРСР 1963 року), застосовано не було.
Судом не враховано, що при вирішенні
спорів про спадкування, спадщина по
яких відкрилась і була прийнята до
01.01.2004 року, не допускається
застосування судами норм ЦК 2003 року, а
застосуванню підлягають норми
законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Попільнянского районного суду
Житомирської області від 05 березня 2014
року скасувати, ухваливши нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Сокільчанської
сільської ради Попільнянського району
Житомирської області, ОСОБА_3 про
визнання незаконним і скасування
рішення виконавчого комітету
Сокільчанської сільської ради
Попільнянського району Житомирської
області від 18.06.2010 р. № 35 в частині
передачі у власність господарських
будівель, визнання недійсним свідоцтва
про право власності, визнання права
власності на господарські будівлі в
порядку спадкування за законом і за
заповітом та витребування майна з
чужого володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: