УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 квітня 2014 року
м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

Ситнік О.М., Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа -
державний нотаріус Алуштинської
державної нотаріальної контори
Автономної Республіки Крим Стебліна
О.В., про визначення частки, що належала
померлому на праві спільної сумісної
власності та визнання права власності
у порядку спадкування за заповітом, за
касаційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 09
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що
його мати ОСОБА_9 та батько ОСОБА_10 за
час шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_1.

29 грудня 1994 року ОСОБА_10 був складений
заповіт, яким він заповів усе своє
майно позивачу та його брату - ОСОБА_5

ОСОБА_9 відмовилася від її обов'язкової
частки у спадщині, таким чином ОСОБА_4
та ОСОБА_5 прийняли спадщину у рівних
частинах після смерті ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

10 жовтня 2008 року ОСОБА_9, на яку було
оформлено право власності на спірну
квартиру, передала її, разом із часткою
позивача, ОСОБА_5 на підставі договору
дарування.

Вважав, що його право на спадкування
порушено та просив визнати, що частка
його батька у праві спільної сумісної
власності на квартиру АДРЕСА_1
становила ј та просив визнати за ним
право власності в порядку спадкування

на ј частини квартири.

Рішенням Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 25
жовтня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим

від 09 грудня 2013 року рішення
Алуштинського міського суду від 25
жовтня 2013 року скасовано, позов
задоволено. Встановлено, що розмір
частки ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
у праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_9 за
договором купівлі-продажу від 28 серпня
1992 року за реєстровим № 4-770, складала ј
частини. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на ј частини квартири
АДРЕСА_1, у порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_10, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги не можуть бути
задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено, що з 28 грудня 1951 року
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 перебували у шлюбі
(а.с. 8).

У період шлюбу на ім'я ОСОБА_9 за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу від 28 серпня 1992 року,
за реєстровим № 4-770 придбана квартира
АДРЕСА_1 (а.с. 10).

29 грудня 1994 року ОСОБА_10 склав заповіт,
відповідно до якого усе належне йому
майно він заповів своїм синам - ОСОБА_4
та ОСОБА_5 у рівних частинах кожному
(а.с. 13).

Відповідно до свідоцтва про смерть
ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).

11 грудня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулися до нотаріальної контори із
заявами про прийняття спадщини після
смерті їх батька ОСОБА_10 (а.с. 17).

11 грудня 2006 року ОСОБА_9 звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
відмову від одержання обов'язкової
частки у спадщині після смерті її
чоловіка ОСОБА_10 (а.с. 16).

10 жовтня 2008 року ОСОБА_9 подарувала
належну їй квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_5 (а.с. 27−?28).

03 грудня 2009 року ОСОБА_5 на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу продав спірну квартиру
ОСОБА_6 (а.с. 18−?19).

11 травня 2010 року ОСОБА_6 за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
продав спірну квартиру ОСОБА_7 (а.с.
20−?23), яка зареєструвала своє право
власності на квартиру 03 червня 2010 року
(а. с. 24).

Рішенням Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 01
грудня 2010 року, яке змінено рішенням
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 02 березня 2011 року,
визнано недійсним договір дарування
квартири АДРЕСА_1 у частині

Ѕ частки квартири, укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_5, визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 02 грудня 2009 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 (а.с. 30−?38).

Постановою державного нотаріуса
Алуштинського державного
нотаріального округу від 24 вересня 2013
року ОСОБА_5 відмовлено у вчиненні
нотаріальних дій, а саме: у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на ј частини квартири АДРЕСА_1,
після смерті ОСОБА_10, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 80).

Відповідно до вимог ст. ст. 22, 28 КпШС
України, які діяли на час придбання
квартири, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. У разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними. В окремих випадках
суд може відступити від начала
рівності часток подружжя, враховуючи
інтереси неповнолітніх дітей або
інтереси одного з подружжя, що
заслуговують на увагу.

Апеляційний суд правильно дійшов
висновку, що розмір частки ОСОБА_10 у
праві спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_9 за
договором купівлі-продажу від 28 серпня
1992 року складав - Ѕ частини, тому після
смерті ОСОБА_10 частки його синів -
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, після відмови їх
матері від обов'язкової частки у
спадщині, складали - по ј
частини.

Апеляційний суд обґрунтовано
задовольнив позов. Доводи касаційних
скарг на правильність висновків суду
не впливають та їх не спростовують.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу,
якщо визнає, що рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційні скарги
відхилити, а рішення апеляційного суду
залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим

від 09 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М., Горелкіна Н.А.,
Журавель В.І.