інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2751/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою заступника прокурора
Київської області на рішення
Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 27 лютого 2014
року по справі за позовом заступника
прокурора Києво-Святошинського району
Київської області до
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_1, третя особа:
реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції про визнання
незаконними та скасування рішень,
державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки і
повернення земельних ділянок,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У жовтні 2013 року позивач звернувся з
зазначеним позовом посилаючись на те,
що розпорядженням Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 06.10.2011 року № 2546
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 На підставі вказаного
розпорядження ОСОБА_1 отримав
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,7844 га.
Земельній ділянці присвоєно
кадастровий номер :12:003:0241.

Вважаючи, що перевіркою проведеною
прокуратурою встановлено, що вказана
земельна ділянка відведена за рахунок
0,2831 га землі, що перебуває у
користуванні, на підставі державного
акта на право постійного користування
землею у садівничого товариства
«Воїн-3» без згоди останнього, чим
порушено вимоги ст. ст. 116, 141, 149 ЗК
України.

Просив визнати незаконним та скасувати
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 06.10.2011 року № 2546
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1; визнати недійним
державний акт на право власності на
спірну земельну ділянку та скасувати
його державну реєстрацію; судові
витрати покласти на відповідача.

07.02.2014 позивач доповнив позов та просив
визнати незаконним та скасувати
розпорядження Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 02.12.2013 року № 970
про зміну цільового призначення
земельної ділянки з «для ведення
особистого селянського господарства»
на «для ведення індивідуального
господарства»; скасувати рішення про
державну реєстрацію вказаного об'єкта
нерухомого майна

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати, з мотивів
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що прокурор
позбавлений правомочності заявляти
даний позов, оскільки відсутній факт
порушення інтересів держави, а
оскаржувані розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області є ненормативними актами, були
прийняті стосовно конкретного
громадянина, підлягали одноразовому
застосуванню та були виконані в момент
виникнення права власності на земельну
ділянку - після отримання та державної
реєстрації державного акту на право
власності на землю, і з цього моменту
оскаржувані розпорядження вичерпали
свою дію, у зв'язку з чим не можуть бути
скасовані та позивач не надав
допустимих та належних доказів на
підтвердження позовних вимог.

З таким висновком погоджується і
колегія суддів з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 121 Конституції України
передбачено, що прокурор здійснює
представництво інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
визначених законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
прокуратуру» прокурор або його
заступник при виявленні порушень
закону має право звертатись до суду з
заявами про захист прав і законних
інтересів громадян, держави, а також
підприємств та інших юридичних осіб.

Згідно ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру» підставою для
представництва у суді прокурором
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними та державою.

Проте, позовна заява подана
прокуратурою в інтересах інтересах
держави, фактично подана в інтересах
юридичної особи - садівничого
товариства «Воїн-3», яке наділене
самостійною правосуб'єктністю, а
звернення до суду прокурору в даному
випадку суперечить положенням статті 5
Закону України «Про прокуратуру», у
зв'язку з тим, що відсутній факт
порушення інтересів держави, а
прокурор позбавлений правомочності
заявляти даний позов, що вже є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 321
ЦК України право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності.

Стаття 153 ЗК України визначає, що
власник не може бути позбавлений права
власності на земельну ділянку, крім
випадків, передбачених цим Кодексом та
іншими законами України.

Судом першої інстанції встановлено, що
розпорядженням Києво-Святошинської
районної державної адміністрації
Київської області від 06.10.2011 року № 2546
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність ОСОБА_1 площею 0,7844 га для
ведення особистого селянського
господарства у адміністративних межах
Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, за межами населеного пункту.

На підставі вказаного розпорядження
ОСОБА_1отримав державний акт серії ЯМ №
086084 на право власності на земельну
ділянку площею 0,7844 га. Земельній
ділянці присвоєно кадастровий номер
:12:003:0241.

Садівниче товариство «Воїн-3»
використовує на території Гореницької
сільської ради
Києво-Святошинського району земельні
ділянки загальною площею 30,8 га на
підставі державного акта на право
постійного користування землею серії
ІІ-КВ № 000501, виданого на підставі
рішення 2 сесії XXII скликання
Гореницької сільської ради від 16.08.1994
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право постійного
користування землею за № 116.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно відповіді Управління
Держземагенства у
Києво-Святошинському районі Київської

області на заяву ОСОБА_1 від 26.02.2014 року
за № 01.21/1852 документація із землеустрою
щодо оформлення права постійного
користування земельною ділянкою
садовим товариством «Воїн-3» в межах
Гореницької сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області не виявлена. Крім того,
зазначено, що облік земельних ділянок,
згідно чинного законодавства України,
ведеться за допомогою
програмно-апаратного комплексу
«Національна кадастрова система».
Відтак, за результатами введення до
пошукових форм програми наданих
вихідних даних, з'ясовано, що земельна
ділянка площею 30,8 га, що знаходиться в
постійному користуванні садового
товариства «Воїн-3» в межах
адміністративних межах Гореницької
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області в Державному
земельному кадастрі не обліковується.

У відповідності до ст. 116 ЗК України
року громадяни набувають право
власності на земельні ділянки із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами здійснюється,
зокрема, шляхом передачі земельних
ділянок у власність. Безоплатна
передача земельних ділянок у власність
громадян провадиться також у разі
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом.

З огляду на вимоги ст. 118 ЗК України
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної власності
для ведення особистого селянського
господарства, у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідної районної державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
висновки конкурсної комісії (у разі
надання земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). Районна
державна адміністрація розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко ві економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 126 ЗК України
зазначено, що право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті. Право власності на земельну
ділянку, набуту у власність із земель
приватної власності без зміни її меж,
цільового призначення, посвідчується:
а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою; б)
свідоцтвом про право на спадщину. При
набутті права власності на земельну
ділянку на підставі документів,
визначених частиною другою цієї
статті, державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
відчужується, долучається до
документа, на підставі якого відбувся
перехід права власності на земельну
ділянку, в кожному такому випадку
відчуження земельної ділянки. На
державному акті про право власності на
земельну ділянку нотаріус, який
посвідчує (видає) документ, та орган,
який здійснює державну реєстрацію прав
на нерухоме майно та їх обмежень,
роблять відмітку про перехід права
власності на земельну ділянку із
зазначенням документа, на підставі
якого відбувся такий перехід.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що при проходження процедури
безоплатної передачі відповідачу
ОСОБА_1 спірної земельної ділянки не
було вчинено жодних винних та
незаконних дій (суду не було надано
таких доказів) з метою набуття у
власність цього нерухомого майна, а
допущені органом публічної влади
порушення не можуть бути безумовною
підставою для визнання його рішення
недійсним, що по своїй суті призведе до
позбавлення права власності на землю
відповідача.

Оскаржувані розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області є ненормативними актами, були
прийняті стосовно конкретного
громадянина, підлягали одноразовому
застосуванню та були виконані в момент
виникнення права власності на Земельну
ділянку - після отримання та державної
реєстрації державного акту на право
власності на землю, і з цього моменту
оскаржувані розпорядження вичерпали
свою дію, у зв'язку з чим не можуть бути
скасовані.

Сукупність зібраних по справі доказів
вказує на недоведеність посилань
позову про неправомірність набуття
відповідачем права на землю та
відсутність достатніх підстав для
позбавлення його права власності.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
позивачем не доведено, що державний акт
на право власності на земельну ділянку
виданий ОСОБА_1 з порушенням вимог
земельного законодавства.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, в якій ставиться
питання про ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог,
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обгрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області -
відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: