22-ц/772/1570/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія:
30Доповідач: Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого:
Кучевського П.В.

Суддів: Іванюка М.В.,
Камзалова В.В.

При секретарі: Руденко
О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 31 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий період часу
працювали разом орендуючи офісне
приміщення у інституті кормів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 22
березня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 після
чергової суперечки з ОСОБА_2 нанесли їй
тілесні пошкодження чим завдали шкоду,
яку позивач оцінює в розмірі 9498 грн.
матеріальної шкоди та 20000 моральної
шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від
31 березня 2014 року, ОСОБА_2 звернулася до
Апеляційного суду Вінницької області з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалене у справі судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення по
справі, яким задовольнити заявлені
позовні вимоги, посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі (частина перша статті
213 ЦПК).

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 31.03.2014 року
вказаним вимогам Закону відповідає з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи
позовні вимоги було мотивовано тим, що
у зв'язку із протиправними діями
відповідачів, 22.03.2010 року позивачу було
завдано останніми тілесних пошкоджень,
що потягли за собою необхідність
відновлення стану здоров'я.

Під час лікування нею було витрачено на
придбання ліків та лікарських засобів
9451,12 грн., разом із пошкодженим плащем.
Також завдано моральну шкоду, яку
оцінює в 20000,00 грн.

ОСОБА_5, зазначає, що ОСОБА_3 наніс їй
удари руками і ногами по голові, животу
та по іншим частинам тіла ногами, а
ОСОБА_4 наніс удари по голові руками, у
зв'язку із чим в неї почалось
запаморочення в голові та сильні болі в
області грудей.

З матеріалів справи вбачається, що
22.03.2010 року ОСОБА_6 звернулась до МКЛ ШМД
із забоєм м'якої тканини голови,
гіпертонічною хворобою (а.с 6),
відвідувала невролога 15.07.2010 року (а.с.
7), Вінницьку обласну психоневрологічну
лікарню ім. О.І. Ющенка 12.07.2010 року (а.с. 8),
24.03.2010 року була на консультації в
Науково-дослідному інституті
реабілітації інвалідів (а.с. 9), 09.02.2012
року та 20.05.2013 року записувалась до
клубу "FitCurves" для отримання
фізкультуро-оздоровчих послуг (а.с. 12-16).

Крім цього, позивач зазначає, що у
зв'язку із завданням їй тілесних
ушкоджень, було порвано шкіряний плащ,
згідно довідки ФОП ОСОБА_7, його
вартість становить 3800-4000 грн., ремонту
він не підлягає, вартість якого ставить
у відшкодування матеріальної шкоди
(а.с. 17).

Відповідно до висновку експерта № 3093
від 05.02.2013 року, згідно "Акту
судово-медичного обстеження" № 544 від
23.03. - 02.04.2010 р.р., у ОСОБА_2 було виявлено
тілесні ушкодження у вигляді синців в
потилично-скроневій ділянці зліва, на
тильній поверхні лівої кисті, забою
м'яких тканин ділянки лівого колінного
суглобу; вищевказані тілесні
ушкодження належать до легких тілесних
ушкоджень, виникли від дії тупого
твердого предмету (предметів), по
давності могли бути спричинені в строк,
вказаний в ухвалі суду від 22.03.2010 року;
характер і локалізація виявлених у
ОСОБА_2 тілесних ушкоджень за
механізмом утворення узгоджується з
обставинами, відображеними у "позовній
заяві": «ОСОБА_3 наніс мені сильний удар
по голові, від якого я відчула сильний
фізичний біль... Я впала на підлогу
ОСОБА_3 почав знову наносити побої і
мордування, ногами по животу, рукам,
ногам… ОСОБА_4 почав наносити удари по
голові, від яких я впала на підлогу" (а.с.
18-19).

Судом встановлено, що постановою
слідчого Ленінського РВ ВМУ УМВС
України у Вінницькій області від 29
жовтня 2010 року відмовлено в порушенні
кримінальної справи за заявою ОСОБА_2
за відсутністю в діях ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 ознак складу злочину п. 2 ч. 1
статті 6 КПК 1960 року.

Постановою Ленінського районного
суду м. Вінниці від 11 квітня 2011 року
відмовлено в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_3, ОСОБА_4 по
факту нанесення ОСОБА_2 легких
тілесних ушкоджень за ознаками
злочину, передбаченого ч. 1 статті 125
КК України, на підставі п. 11 ч. 1 статті
6 КПК України 1960 року.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року № 6 "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" (зі змінами) шкода,
заподіяна особі і майну громадянина,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Норми ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України
передбачають підстави відшкодування
майнової і моральної шкоди.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167
ЦК України для покладення
відповідальності на заподіювача
майнової та моральної шкоди, необхідна
сукупність таких обов'язкових умов: а)
наявність шкоди; б) протиправність дій
заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок
між протиправною поведінкою
заподіювача і шкодою; г) вина в
заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність
за загальним правилом настає лише за
вини заподіювача шкоди. Причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
особи та завданою шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності, яка
передбачає, що шкода стала об'єктивним
наслідком поведінки заподіювача шкоди.

ОСОБА_2 у апеляційній скарзі
посилається на те, що суд в межах
розгляду цивільної справи не встановив
вину відповідачів у нанесенні їй
тілесних пошкоджень.

Однак, такі доводи ОСОБА_2 є
безпідставними, оскільки, суд у порядку
цивільного судочинства не вправі
вирішувати правовідносини, розгляд
яких проводиться за правилами іншого
судочинства.

Зокрема, встановлення винних осіб у
нанесенні ОСОБА_2 тілесних пошкоджень
можливо лише у рамках кримінального
провадження шляхом повного та
неупередженого розслідування і
судового розгляду з тим, щоб кожний, хто
вчинив кримінальне правопорушення, був
притягнутий до відповідальності в міру
своєї вини, у спосіб передбачений
Кримінальним процесуальним кодексом
України.

З листопада 2012 року в Україні діє новий
Кримінальний процесуальний Кодекс
України.

Досудове розслідування кримінального
провадження розпочинається з моменту
внесення відомостей до Єдиного реєстру
досудових розслідувань, зокрема, і за
заявою потерпілої сторони (ст. 214 КПК
України).

Можливість подання такої заяви та
відшкодування шкоди завданої
кримінальним правопорушенням ОСОБА_2,
не втрачена.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що заявлення позовних
вимог про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди завданої нанесенням
тілесних ушкоджень ОСОБА_2 до
встановлення винних осіб у вчиненні
кримінального правопорушення є
передчасним.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

На виконання вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України, позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
спричинення матеріальної шкоди,
отриманої в результаті протиправних
дій відповідачів та з їх вини.

Крім цього, вищевказаними постановами
про закриття кримінальної справи вина
та протиправність дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4
в спричиненні тілесних ушкоджень
позивачу не підтверджена.

Таким чином, зважаючи на відсутність
вини відповідачів, відсутність
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідачів та наслідками для
позивача, не має підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної і моральної
шкоди.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_2, суд першої інстанції
дотримався встановленого ст. 212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого суд на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи аналізує і
оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; визначився з характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає застосуванню;
доводи позовної заяви перевірив
належним чином та навів факти, які
спростували ці доводи, рішення суду
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування не
вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 31 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: