Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

29.05.2014 року

Провадження №2/425/371/14

Справа №425/1032/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Рубіжне Луганської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням, -

встановив:

24 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом, з
урахуванням уточнень позовних вимог
від 04.04.2014 року, до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа Управління
державної міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_2 є
її донькою та відповідачі ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є її онуками, зареєстровані у
зазначеній квартирі, проте з грудня 2006
року вони в квартирі не проживають, в
квартирі не з'являються, участі в
утриманні квартири не беруть.
Реєстрація відповідачів в квартирі
позивача порушує її права як власника
квартири, тому позивач просить суд
визнати відповідачів такими, що
втратили право користування квартирою
та усунути перешкоди в користуванні
квартирою.

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримує, просить суд їх
задовольнити в повному обсязі, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечує.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, причин неявки в судове
засідання суду не повідомили, заяви про
розгляд справи в їх відсутності суду не
надали, заперечень на позов не надали.
Відповідачі були викликані до суду
через оголошення у пресі у виданні
«Наша газета» № 69 від 17.05.2014 року.
Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України,
відповідач, місцезнаходження якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи згоду позивача на заочний
розгляду справи та неявку в судове
засідання відповідачів, які були
належним чином повідомлені, суд вважає
за можливе розглядати цивільну справу
у відсутності відповідачів та ухвалити
заочне рішення по даній справі в
порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, об'єктивно
оцінивши докази, які містяться в
матеріалах справи, вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_1 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Рубіжанського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
22.04.2003 року за реєстром № 1101. Право
власності позивача зареєстровано ДКП
«Рубіжанської бюро технічної
інвентаризація» належним чином (а.с. 6-7).

Відповідно до довідки КП «Житловий
сервіс» № 558 від 19.02.2014 року у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема, з 19.12.2006
року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 3).

Згідно акту від 11.03.2014 року, який
складено сусідами позивача, підписи
яких засвідчені КП «Житловий сервіс»,
що відповідачі у квартирі позивача не
проживають, їх речі в квартирі відсутні
(а.с. 4).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_6,
ОСОБА_7, які є сусідами позивача, надали
показання, що відповідачі у квартирі
позивача більше 7 років не проживають,
останні декілька років свідки
відповідачів не бачили.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові майна належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно положень ст. 150 ЖК України, які
кореспондують з положеннями ст. 383 ЦК
України, громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі у
належній позивачу квартирі АДРЕСА_1
відсутні понад один рік, а тому
втратили право користування цим
житлом.

Відповідачі не надали суду жодних
доказів з приводу збереження за ними
права користування квартирою № 114 та
доказів, які підтверджують поважність
причин відсутності понад 1 рік в цій
квартирі.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно Інформаційного листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ, в якому зазначено, що відповідно
до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття
особи з реєстрації за місцем
проживання можливе лише при вирішенні
спору про житлові права. При цьому суду
необхідно врахувати, що відповідно до
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», питання про
зняття з реєстрації особи за місцем
проживання взаємопов'язане і залежать
від вирішення питання про житлові
права особи, які регулюються нормами
житлового і цивільного законодавства
(ст.ст. 71, 72, 156 Житлового кодексу
України; ст. 405 Цивільного кодексу
України). Таким чином, вирішення
питання про зняття з реєстраційного
обліку без вирішення у встановленому
законом порядку з дотриманням положень
ст. 11 ЦПК України питання про наявність
чи відсутність у особи житлових прав не
є належним способом захисту».

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи житловим приміщенням відповідно
до норм житлового та цивільного
законодавства.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
гарантує не тільки свободу його
придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Згідно з наведеними вище нормами
цивільного законодавства України,
власник квартири за наявності
будь-яких обмежень у здійсненні ним
права користування та розпорядження
квартирою має право вимагати усунення
будь-яких перешкод шляхом звернення до
суду за захистом свого права з позовом
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Як вже зазначалося вище, права власника
квартири визначені ст.ст. 317, 383 ЦК
України та ст. 150 ЖК України, згідно з
якими право власника використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на його
власний розсуд. Будь-які обмеження чи
втручання у права власника можливі
виключно на підставах визначених
законом. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місце знаходження його майна.

Враховуючи вищенаведене з огляду на те,
що відповідачі втратили право
користування квартирою позивача, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги в частині усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні
квартирою шляхом зняття з
реєстраційного обліку підлягають до
задоволення, оскільки відповідно до ст.
7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання» зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 243,60
гривень по 81,20 гривень з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11,
88, 212-215, 224-225 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про усунення
перешкод в користуванні квартирою та
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
такими, що втратили право користування
квартирою за адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою АДРЕСА_1
шляхом зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 81,20 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який постановив рішення за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана до суду першої інстанції
протягом десяти днів з моменту
отримання копії заочного рішення. У
разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Луганської області
через Рубіжанський міський суд
Луганської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Строк,
протягом якого розглядатиметься заява
відповідача про перегляд заочного
рішення, не включається до строку на
апеляційне оскарження.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду Луганської
області через суд першої інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова