У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за клопотанням компанії
«Везерфорд Ойл Тул ГМБХ (Weatherford Оіl Тооl
GMВН) про визнання та надання дозволу на
примусове виконання рішення
Лондонського міжнародного
арбітражного суду від 9 грудня 2010 року
за касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю «Дафора
Україна» на ухвалу Октябрського
районного суду м. Полтави від 15
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 19 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року компанія «Везерфорд
Ойл Тул ГМБХ (Weatherford Оіl Тооl GMВН)
звернулась до суду з клопотанням про
визнання та надання дозволу на
примусове виконання на території
України рішення Лондонського
міжнародного арбітражного суду від 9
грудня 2010 року про стягнення з ТОВ
«Дафора Україна» на користь компанії
«Везерфорд Ойл Тул ГМБХ» 845 730 Євро 66
євроцентів, що станом на час ухвалення
рішення за курсом Національного банку
України становило 9 082 639 грн 86 коп.; 91 799
доларів 74 центи США, що станом на час
ухвалення рішення за курсом
Національного банку України становило
733 755 грн 33 коп.; 4 899 фунтів
стерлінгів 43 пенси, що станом на час
ухвалення рішення за курсом
Національного банку України становило
852 грн 43 коп. Оскільки боржник
добровільно рішення суду не виконує, то
з урахуванням зазначеного заявник
просив на підставі ст. 5 Конвенції про
визнання та виконання іноземних
арбітражних рішень, укладеної у м.
Нью-Йорку у 1958 році, ст. 396 ЦПК України
задовольнити указане клопотання.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 15 листопада 2013
року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 19 грудня 2013 року, визнано та
звернуто до примусового виконання
рішення Лондонського міжнародного
арбітражного суду № 101568 від 9 грудня 2010
року за клопотанням компанії
«Везерфорд Ойл Тул ГМБХ» до ТОВ «Дафора
Україна». Зобов'язано ТОВ «Дафора
Україна» сплатити компанії «Везерфорд
Ойл Тул ГМБХ» 845 730 Євро 66 євроцентів, що
станом на час постановлення рішення за
курсом Національного банку України
становить 9 082 639 грн 86 коп.; 91
799 доларів 74 центи США, що на час
постановлення рішення за курсом
Національного банку України становить
733 755 грн 33 коп.; 4 899 фунтів стерлінгів 43
пенси, що на час постановлення рішення
за курсом Національного банку України
становитьо 852 грн 43 коп.

У касаційній скарзі ТОВ «Дафора
Україна», посилаючись на порушення
судами норм процесуального права,
просить скасувати судові рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Визнання та примусове виконання
рішення іноземного суду - це поширення
законної сили такого рішення на
територію України й застосування
засобів примусового виконання в
порядку, встановленому ЦПК України.

Відповідно до ст. 390 ЦПК України,
рішення іноземного суду (суду
іноземної держави; інших компетентних
органів іноземних держав, до
компетенції яких належить розгляд
цивільних чи господарських справ;
іноземних чи міжнародних арбітражів)
визнаються та виконуються в Україні,
якщо їх визнання та виконання
передбачено міжнародним договором,
згода на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або за
принципом взаємності.

У ст. 396 ЦПК України передбачені
підстави для відмови у задоволенні
клопотання про надання дозволу на
примусове виконання рішення. Також
вичерпний перелік підстав для
відхилення клопотання міститься в ст. V
Нью-Йоркської Конвенції.

Відповідно до роз'яснень, даних у
п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 12 "Про
практику розгляду судами клопотань про
визнання й виконання рішень іноземних
судів та арбітражів і про скасування
рішень, постановлених у порядку
міжнародного комерційного арбітражу
на території України" клопотання про
визнання й виконання рішень іноземних
судів (арбітражів) суд розглядає у
визначених ними межах і не може входити
в обговорення правильності цих рішень
по суті, вносити до останніх будь-які
зміни.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Постановляючи ухвалу про задоволення
клопотання про визнання та надання
дозволу на примусове виконання рішення
Лондонського міжнародного
арбітражного суду, суд першої
інстанції, з висновками якого
правомірно погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що
відповідно до ратифікованих Україною
міжнародно-правових актів компанія
«Везерфорд Ойл Тул ГМБХ (Weatherford Оіl Тооl
GMВН) звернулась до суду із заявою про
надання дозволу на примусове виконання
рішення Лондонського міжнародного
арбітражного суду.

Згідно зі ст. 396 ЦПК України клопотання
про надання дозволу на примусове
виконання рішення іноземного суду не
задовольняється у випадках,
передбачених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Якщо
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, такі випадки не
передбачено, у задоволенні клопотання
може бути відмовлено якщо сторона,
стосовно якої постановлено рішення
іноземного суду, була позбавлена
можливості взяти участь у судовому
процесі через те, що їй не було належним
чином повідомлено про розгляд справи.

У п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня
1999 року № 12 "Про практику
розгляду судами клопотань про визнання
й виконання рішень іноземних судів та
арбітражів і про скасування рішень,
постановлених у порядку міжнародного
комерційного арбітражу на території
України" судам роз'яснено, що згідно з
Нью-йоркською Конвенцією у клопотанні
про визнання й виконання іноземних
арбітражних рішень може бути
відмовлено з мотивів неповідомлення
про призначення арбітра та про час
розгляду справи за умови, що боржник,
який звернувся з проханням про таку
відмову, подав докази того, що йому
належним чином не було повідомлено про
призначення арбітра або про
арбітражний розгляд чи він не міг
подати свої пояснення з інших причин.
При з'ясуванні того, чи було зазначене
повідомлення здійснено належним чином,
суд має виходити з відповідних
процедур, які були визначені сторонами
в арбітражній угоді чи в арбітражному
застереженні або на застосування яких
вони при цьому погодились, з
Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ
(Комісія ООН по праву міжнародної
торгівлі, 1976 р.), на який спиралися
сторони в арбітражній угоді, чи з
Європейської конвенції, а також із
регламенту органу, який за угодою
сторін мав здійснити арбітраж.

Задовольняючи клопотання, суд
першої інстанції зазначив, що у
матеріалах справи містяться належні
та допустимі докази (т. 3 а. с. 13, 14-17), що
свідчать про повідомлення ТОВ «Дафора
Україна» щодо розгляду справи в
арбітражі.

Посилання касаційної скарги на
те, що ТОВ «Дафора Україна» не була
належним чином повідомлена про час і
місце арбітражу не є підставою для
задоволення скарги, оскільки
відповідно до ст. 5 зазначеної
Нью-Йоркської Конвенції, ст. 36 Закону
України "Про міжнародний комерційний
арбітраж" та роз'яснень, даних у п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року
№ 12 "Про практику розгляду судами
клопотань про визнання й виконання
рішень іноземних судів та арбітражів і
про скасування рішень, постановлених у
порядку міжнародного комерційного
арбітражу на території України", у
визнанні й виконанні арбітражного
рішення може бути відмовлено на
прохання тієї сторони, проти якої воно
спрямоване, тільки якщо ця сторона
надасть компетентній владі за місцем,
де запитується визнання й виконання,
докази того, що сторона, проти якої
постановлено рішення, не була належним
чином повідомлена про арбітражний
розгляд чи з інших причин не могла
подати свої пояснення.

Судами попередніх інстанцій вірно
встановлено, що згідно з арбітражним
рішенням ТОВ «Дафора Україна» була
належним чином повідомлена про
проведення арбітражу і доказів
зворотного не надано, що є
процесуальним обов'язком ТОВ «Дафора
Україна» (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Посилання касаційної скарги на те, що
саме заявник має довести обставини
повідомлення боржника про арбітражний
розгляд не відповідає наведеним вище
нормам права, а також правовій позиції,
викладеній Верховним Судом України у
постанові від 23 квітня 2014 року № 6-39 цс
14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для судів.

Доводи касаційної скарги щодо
відсутності в юридичної компанії Stewarts
Law LLP повноважень на представництво
інтересів ТОВ «Дафора Україна»
безпідставні, судами перевірені. Так,
ст. 18 Регламенту Лондонського
міжнародного арбітражного суду
передбачено право сторін арбітражного
розгляду брати участь у розгляді
справи через своїх представників.

Договір на Майстер-обслуговування від
18 вересня 2007 року та численні листи,
докази, наявні у справі, свідчать про
те, що компанія Stewarts Law LLP надавала
юридичні послуги саме в інтересах
боржника ТОВ «Дафора Україна».

Судами були перевірені доводи заявника
про порушення публічного порядку
України рішенням Лондонського
міжнародного арбітражного суду і вони
не знайшли свого підтвердження,
оскільки таке рішення не посягає на
правопорядок України, її конституційні
принципи і засади, про що й зазначено в
п. 12 наведеної вище постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 12.

Ураховуючи те, що доводи касаційної
скарги висновки суду не спростовують,
колегія суддів дійшла висновку, що
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального й процесуального
права, відсутні передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для скасування
судових рішень, тому касаційну скаргу
необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Дафора
Україна» відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 15 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 19 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська