АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/615/2014
інстанції: Крапівіна О.П.
Доповідач: Приходько Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 10 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого
Приходько Л.А.

суддів
Бездрабко В.О.

Борка
А.Л.

при секретарі
Романовій Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 01 жовтня 2013
року у справі

за позовом

публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_2 посилаючись на те,
що 27 лютого 2008 року між ТОВ
«Комерційний банк «Дельта»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №002-11133-270208,
умовами якого передбачено відкриття
Держателю карткового рахунку № НОМЕР_1
в національній валюті України - гривні
на загальну суму 30000 грн. та
встановлення кредитного ліміту на
платіжну картку у розмірі 3000грн. У
зв'язку з неналежним виконанням
позичальником зобов'язань за кредитним
договором виникла заборгованість, яка
станом на 16.11.2012 року становить 4819,13грн.
Зважаючи на викладене ПАТ «Дельта
Банк» просило стягнути з відповідача
на користь Банку вказану
заборгованість, та вирішити питання
щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 01 жовтня 2013
року, зі змінами внесеними ухвалою
Генічеського районного суду
Херсонської області від 16.12.2013 року,
позов публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта
Банк», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Учасники процесу в судове засідання
не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах визначених ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню у зв'язку з спливом строку
позовної давності.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Загальний строк позовної давності
тривалістю у три роки встановлений ст.
257 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням позовної давності.

Пункт 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Така ж правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 20 листопада 2013 року №6-126цс13, яка, в
силу вимог ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх суддів України.

А отже, судом першої інстанції
помилково застосована позовна
давність за відсутності заяви сторони
у справі.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 27 лютого 2008 року
між ТОВ «Комерційний банк «Дельта»
(правонаступником прав та обов'язків
якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_2
укладено кредитний договір №002-11133-270208,
умовами якого передбачено відкриття
Держателю карткового рахунку № НОМЕР_1
в національній валюті України - гривні,
та обслуговування платіжної картки.

Відповідно до договору банк відкрив
держателю, тобто відповідачці,
кредитну лінію на загальну суму 30000 грн.
з лімітом на день укладення 3000,00 грн.
(п.1.3). Відповідно до п.2.3 держатель
сплачує банку проценти за користування
кредитною лінією за ставками,
визначеними в тарифах, в розмірі 29,90%
річних (п. 1.1 Тарифів).

Згідно п. 3.3. Договору держатель
зобов'язаний здійснювати оплату
вартості послуг, які надаються Банком
при здійсненні розрахунково-касового
обслуговування Рахунку, в розмірі,
строки та порядку, визначені Правилами
та Тарифами, в розмірі 2,99% щомісячно від
суми кредитного ліміту (п. 1.3 Тарифу).

Держатель картки, відповідно до п. 3.6
Договору, зобов'язаний щомісяця в
строки, визначені Правилами,
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді обов'язкового мінімального
платежу (ОМП), складові якого
зазначаються у Тарифі.

Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору
цей Договір набирає чинності з дати
його укладення та діє до повного
виконання зобов'язання за цим
договором. Відповідно п. 1.4 Договору
кредитування рахунку в межах кредитної
лінії здійснюється протягом 364
календарних днів. Кожна наступна лінія
надається після спливу строку надання
попередньої, на умовах, погодженими
сторонами по цьому договору, та не
потребує підписання додаткових угод.

ОСОБА_2 ознайомлена з умовами Договору
та тарифами на обслуговування
платіжних карток Visa Classic (тарифний
пакет «Visa Класичний»), якими
передбачено порядок обслуговування
карткового рахунку, здійснення
операцій за картковим рахунком,
штрафні санкції, про що свідчить її
особистий підпис від 27.08.2008 року.

Факт здійснення операцій з кредитною
карткою отриманою ОСОБА_2, а саме
зняття кредитних коштів в сумі 4819,13грн.
та поповнення картрахунку,
підтверджується розрахунком ціни
позову станом на 16.11.2012року, та визнаний
сторонами у справі під час розгляду
справи.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитом, щодо
здійснення платежів по кредитному
договору, ОСОБА_2 в період часу з 13.03.2008
року по 01.04.2009 року здійснювала,
відповідно до вимог договору,
погашення заборгованості у вигляді
обов'язкового мінімального платежу
(ОМП).

В наслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 обов'язків щодо повернення
кредиту, станом на 16.11.2012 року виникла
заборгованість в розмірі 4819,13грн., яка
складається із заборгованості за тілом
кредиту.

Відмовляючи у задоволені позову суд на
вказане уваги звернув, та дійшов
помилкового висновку про пропуск
позивачем позовної давності.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6,626-631,526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Зважаючи на викладене колегія суддів
вважає, що позовні вимоги про стягнення
з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним
договром у розмірі зазначеному вище
підлягає стягненню на користь
позивача.

За таких обставин рішення суду, з
підстав визначених ст. 309 ЦПК України,
слід скасувати, та ухвалити нове
рішення, стягнувши з ОСОБА_2 на користь
банку заборгованість по кредитному
договору в розмірі: 4819,13грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем та
документально підтверджені стягнути з
відповідача на користь ПАТ «Дельта
Банк».

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 01 жовтня 2013
року скасувати і ухвалити нове
рішення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» заборгованість по
кредитному договору в розмірі 4819,13грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» судові витрати в сумі
344,10грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, та може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: