Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Ігнатюка Б.Ю., Мацунича М.В.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
25 червня 2010 року по справі за позовом
ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
стягнення суми боргу,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ «УкрСиббанк» /надалі Банк/
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення суми боргу,
мотивувавши свої вимоги тим, що 20
квітня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№36/96/05-Р, згідно якого ОСОБА_2 отримав
кредит в сумі 95790, 00 доларів США зі
сплатою 14% річних з кінцевим терміном
повернення - 20 квітня 2012 року. В
забезпечення виконання вказаного
договору, між банком та ОСОБА_1 13
березня 2006 року було укладено договір
поруки №36/96/05-Р, згідно якого
поручитель взяв на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором. Останній, в свою чергу, умови
договору належним чином не виконував
та допустив заборгованість, яка станом
на 29 вересня 2009 року становила 457822, 04
грн. На підставі наведеного просив
стягнути солідарно з відповідачів суму
заборгованості

Рішенням суду першої інстанції
вищевказаний позов задоволено в
повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 з рішенням не
погодився, порушив питання про його
скасування в частинні стягнення з
нього в солідарному порядку суми
заборгованості та відмовити в
задоволенні цих позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням норм процесуального та
матеріального права та
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
позивача вважав, що підстав для
задоволення скарги немає.

Апелянт в судове засідання не явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про
причину неявки не повідомив, а тому суд
розглянув справу у його відсутності та
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції. Оскільки
рішення оскаржено тільки в частині
відмови в задоволенні первісного
позову, то колегія суддів перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
тільки в цій частині.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт наявності заборгованості у ОСОБА_2
перед банком останнім доведено, а
ОСОБА_1 виступає поручителем належного
виконання ОСОБА_2 зобов'язання, тому з
відповідачів підлягає солідарному
стягненню на користь банка
заборгованість за кредитним договором.

Доводи апеляції зводяться до тверджень
апелянта про те, що на момент звернення
до суду його зобов'язання за договором
поруки були припинені у зв'язку з
пропуском кредитором шестимісячного
строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦПК
України.

З матеріалів справи вбачається, що 20
квітня 2005 року між позивачем та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір
№36/96/05-Р, згідно якого ОСОБА_2 отримав
кредит в сумі 95790, 00 доларів США зі
сплатою 14% річних з кінцевим терміном
повернення - 20 квітня 2012 року. В
забезпечення виконання вказаного
договору, між банком та ОСОБА_1 13
березня 2006 року було укладено договір
поруки №36/96/05-Р, згідно якого
поручитель взяв на себе зобов'язання
відповідати перед кредитором в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним
договором. Останній, в свою чергу, умови
договору належним чином не виконував
та допустив заборгованість, яка станом
на 29 вересня 2009 року становила 457822, 04
грн.

26 листопада 2008 року на адресу ОСОБА_2
було надіслано письмову вимогу
№137-330/1327 щодо дострокового повернення
кредиту та процентів у зв'язку з
неналежним виконанням ним своїх
обов'язків. Вказану вимогу ОСОБА_2
отримав 23 листопада 2008 року, однак на
неї не відреагував, заборгованість не
погасив.

26 листопада 2008 року на адресу ОСОБА_1
було надіслано вимогу №136-330/1477 щодо
необхідності погашення заборгованості
ОСОБА_2 Однак, на дану вимогу ОСОБА_1 не
відреагував, заборгованість не
погасив.

Як роз'яснено в постанові Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних відносин» - п.24 - відповідно
до частини четвертої статті 559 ЦК
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Вимога про дострокове повернення всієї
суми по кредитному договору було
заявлено як до боржника, так і до
поручителя, тобто апелянта, 26 листопада
2008 р./а.с.14, 17/. Таким чином у вказаний час
банк реалізував своє право на
дострокове повернення кредиту. Тому,
враховуючи вищевказане роз'яснення, у
цей час виникло право у банку заявлення
позову до боржника та поручителя. І цей
позов повинен був бути заявлено
протягом шести місяців з дня
реалізації банком права на дострокове
повернення кредиту. Такий позов слід
було заявити до 26 травня 2008 року, а
позовна заява по даній справі подана
лише 20 квітня 2010 року /а.с.5/. Таким чином,
у зв'язку з пропуском шестимісячного
строку пред'явлення позову від часу
застосування права на дострокове
повернення кредиту порука припинилась
і, відповідно, поручитель не може нести
відповідальність за невиконання
зобов'язання позичальником. Саме з цих
підстав в задоволенні цієї частини
позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення є неправильне застосування
норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 25 червня 2010 року в частині
солідарного стягнення з ОСОБА_1 на
користь ПАТ «УкрСиббанк» суми боргу в
розмірі 457882 гривень 64 копійок -
скасувати і в цій частині відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :