Провадження № 2/412/617/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

(заочне)

19 березня 2014 року
м. Краснодон

Краснодонський міськрайонний суд
Луганської області у складі:
головуючого судді: Смирнова В.В., при
секретарі Чукавовій А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Краснодона цивільну справу за
уточненою позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки,

в с т
а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом,
в обґрунтування якого вказав, що 11.07.2013
року приблизно о 17 год. 40 хв. відповідач
ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2105, н. з.
НОМЕР_1 на перехресті пл. Леніна - вул. П.
Котова м. Краснодона, не надав дорогу
мопеду марки VIPER - ACTIVE, н.з. НОМЕР_2 під
керуванням позивача, у результаті чого
сталося зіткнення транспортних
засобів, внаслідок чого був
пошкоджений транспортний засіб
позивача.

За висновками експертизи
матеріальна шкода, завдана
транспортному засобу позивача,
становить 3253,90 грн., за проведення
експертизи він сплатив 800 грн.
Внаслідок ДТП позивачу заподіяні
тілесні ушкодження, з 11.07.2013 року по
26.07.2013 року він знаходився на
стаціонарному лікуванні та витратив
566,28 грн. на лікування. Також був
знищений одяг позивача: сорочка
вартістю 150 грн., брюки - 200 грн., туфлі - 150
грн., всього - 500 грн.

Крім того, відповідачем було завдано
моральну шкоду, яка виразилася у
переживаннях за життя та здоров'я
позивача та його дружини, яка також
була травмована внаслідок вказаної
ДТП; у позивача розвився цукровий
діабет, він постійно відчуває головний
біль, безсоння, були порушені його
життєві зв'язки. Заподіяну моральну
шкоду позивач оцінює у 5000 грн.

Постановою Краснодонського
міськрайонного суду від 21.10.2013 року
відповідач був визнаний винним у
скоєнні вказаної ДТП та притягнутий за
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУпАП. Страхова компанія, у якій
була застрахована відповідальність
відповідача, відшкодувала позивачу 2000
грн.

У зв'язку з наведеним позивач просить
суд стягнути з відповідача суму
майнової шкоди у розмірі 2320,18 грн., суму
моральної шкоди у розмірі 5000 грн., та
судові витрати у розмірі 1800 грн., які
складаються з оплати вартості
проведення автотоварознавчої
експертизи у сумі 800 грн. та витрат на
правову допомогу у розмірі 1000 грн.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла
письмова заява, в якій він уточнив
позовні вимоги, просив також стягнути з
відповідача суму 98,40 грн., яку він
витратив на розміщення у пресі
оголошення про виклик відповідача до
суду, зазначив також, що проти заочного
розгляду справи не заперечуває, просив
розглянути справу за його відсутності

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином в порядку ч. 5 та 9 ст. 74
ЦПК України судовими повістками та
через оголошення у пресі, про що у
справі є відповідні докази, про причини
неявки суду не повідомив. Заяви про
розгляд справи за його відсутності від
відповідача не надходило.

Відповідно до ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України,
якщо суд не має відомостей про причину
неявки відповідача, повідомленого
належним чином, або причину неявки буде
визнано неповажною, суд вирішує справу
на підставі наявних у ній даних чи
доказів та постановляє заочне рішення,
якщо позивач не заперечує проти такого
вирішення справи.

За таких обставин суд вважає
можливим розглянути справу у
відсутності відповідача на підставі
матеріалів, які додані до справи, та
постановити заочне рішення.

19 березня 2014 року відповідно до ст. 225
ЦПК України постановлено ухвалу про
заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов до висновку, що дані позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником транспортного засобу -
мопеду марки VIPER - ACTIVE, н.з. НОМЕР_2 (а.с. 16).

11.07.2013 року приблизно о 17 год. 40 хв.
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем
ВАЗ-2105, н. з. НОМЕР_1 на перехресті пл.
Леніна - вул. П. Котова м. Краснодона, не
впевнився у безпеці маневра та
здійснив зіткнення з мопедом марки VIPER -
ACTIVE, н.з. НОМЕР_2, чим порушив п.п. 8.1, 8.4 (б),
10.1, 16.11 ПДР, за що передбачена
відповідальність за ст. 124 КУпАП. Дані
обставини вбачаються з постанови
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської обл. від 21.10.2013 року, якою
провадження по справі було припинене у
зв'язку зі спливом строків для
притягнення до адміністративної
відповідальності (а.с. 5).

В порядку ч. 4 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) постанова суду у справі
про адміністративне правопорушення є
обов'язковою для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд не оговорює питання
вини відповідача, яка встановлена
вказаною постановою, що набрала
законної сили, а вирішує питання щодо
розміру відшкодування.

Так, відповідно до висновку
автотоварознавчої експертизи № 09/115
від 16.09.2013 року, матеріальна шкода,
завдана власнику мопеду марки VIPER - ACTIVE,
н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження,
складає 3253,90 грн. (а.с. 6-13).

За проведення зазначеної експертизи
позивач сплатив 800 грн. (а.с. 13).

Згідно з даними КУ «Центральна
міська лікарня» та чеком, наявним у
справі, позивач перебував на
стаціонарному лікування у
травматологічному відділенні з 11.07.2013
року по 26.07.2013 року з діагнозом: забиття
голови, садна лобу зліва, закрита
травма грудей, забиття грудної клітини
зліва, садна лівого плеча, передпліччя,
кисті та гомілки, м'яких тканин, обох
колінних суглобів; цукровий діабет 2
тип середнього ступнею тяжкості,
стадія декомпенсації, вперше
виявлений; на лікування позивач
витратив 566,28 грн. (а.с. 18 - 20).

Також, у позові позивач зазначає, що
внаслідок ДТП був знищений його одяг:
сорочка вартістю 150 грн., брюки - 200 грн.,
туфлі - 150 грн., всього на суму 500 грн.
Однак, належних та допустимих доказів у
підтвердження цієї суми у розумінні ст.
ст. 57-60 ЦПК України позивач суду не
надав.

Таким чином, за наявними у справі
належними доказами, майнова шкода,
завдана позивачеві внаслідок
зазначеної ДТП, складає 4620,18 грн., у тому
числі: 3253,90 грн. (шкода, завдана
транспортному засобу за висновком
експертизи) + 800 грн. (вартість
експертизи) + 566,28 грн. (витрати на
лікування).

Відповідно до угоди про розмір
страхового відшкодування від 18.11.2013
року, СК «Альфа-Гарант», у якій
застрахована цивільно - правова
відповідальність відповідача,
відшкодувало позивачеві 2000 грн. (а.с. 14).

Таким чином, різниця між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
складає 2620,18 грн.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
наступних висновків.

Так, в силу ч. ч. 1 та 2 ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Згідно з положеннями ст. 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

В порядку частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України
встановлено, що джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів, тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з положеннями ст. 1194
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України), особа, яка застрахувала свою
цивільну відповідальність, у разі
недостатності страхової виплати
(страхового відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Пункти 2, 4 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди"N 6 від
27.03.1992 року із змінами і доповненнями
передбачають, що шкода, заподіяна
особі і майну громадянина або
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи, а коли це було
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини. Джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояву їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля). Під володільцем джерела
підвищеної небезпеки розуміється
юридична особа або громадянин, що
здійснюють експлуатацію джерела
підвищеної небезпеки в силу права
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав (договору оренди,
довіреності тощо).

Таким чином, майнова шкода, заподіяна
позивачу відповідачем ОСОБА_2, який
керував та володів автомобілем, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
внаслідок якого сталася вказана
дорожньо-транспортна пригода, повинна
бути відшкодована відповідачем.
Оскільки різниця між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
складає 2620,18 грн., стягненню з
відповідача на користь позивача
підлягає саме ця сума.

При цьому суд ураховує, що
відповідач не скористався правами,
передбаченими ст. ст. 27, 30 ЦПК України,
не виконав обов'язок, встановлений ч. 1
ст. 60 ЦПК України, жодного разу не
з'явившись у судові засідання, хоча був
повідомлений про розгляд даної справи
належним чином в порядку частин 5 та 9
ст. 74 ЦПК України судовоми повістками
та через оголошення у пресі, у
підтвердження чого у справі належні
докази (а.с. 24, 25, 29 - 32, 37, 38).

Щодо позовних вимог позивача про
стягнення з ОСОБА_2 суми моральної
шкоди у розмірі 5000 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, п. 3 ч. 2 та ч. 3
ст. 23 ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
яка полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна. При
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди враховуються вимоги
розумності і справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

За п. п. 4, 5 Постанови Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"N 4 від
31.03.1995 року із змінами і доповненнями, у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить.

У позовній заяві позивач зазначив, що
завдана йому відповідачем моральна
шкода виразилася у переживаннях за
життя та здоров'я, адже внаслідок ДТП
він отримав тілесні ушкодження, а
також, за життя та здоров'я та його
дружини, яка також була травмована
внаслідок вказаної ДТП; у позивача
розвився цукровий діабет, він постійно
відчуває головний біль, безсоння, були
порушені його життєві зв'язки. У
підтвердження зазначених обставни
позивач надав відповідні медичні
документи (а.с. 18-20).

За таких підстав, враховуючи глибину,
характер та обсяг фізичних і душевних
страждань позивача, наявність вини
відповідача, ступінь вимушеного
порушення нормального укладу життя
позивача та необхідність докладання
для його організації додаткових
зусиль, вимоги розумності, виваженості
та справедливості, суд вважає за
необхідне задовольнити дані вимоги
позивача та стягнути з відповідача в
рахунок відшкодування моральної шкоди
суму в розмірі 5000 грн., яку вважає
достатньою та відповідною обсягу
спричиненої позивачу моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить з
наступного.

Так, за надання правової допомоги по
складанню позову та участь у розгляді
справи, позивач сплатив 1000 грн., що
підтверджується довідкою від 20.12.2013
року (а.с. 4).

За подання даного позову до суду
позивач сплатив судовий збір у розмірі
229,40 грн. (а.с. 1).

За розміщення у пресі оголошення про
виклик відповідача до суду позивачем
сплачено 98,40 грн. (а.с. 35-36).

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, поняття
судові витрати включає в себе два види
витрат: судовий збір та витрати,
пов'язані з розглядом справи. Витрати,
пов'язані з розглядом справи, можуть
виникати лише після відкриття
провадження у справі, тобто, під час
розгляду справи.

Склад та розмір цих витрат залежить
від фактичних дій, які вчиняють
учасники процесу, особи, які беруть
участь у справі, та суд.

Так, за правилами ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Крім того, відповідно до положень ч. 2
ст. 56 ЦПК України, правову допомогу може
надавати особа, яка була допущена до
участі у розгляді справи ухвалою суду
за заявою особи, яка бере участь у
справі, що у даному випадку не мало
місця. Таким чином, вимога позивача про
стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу у розмірі 1000 грн.
задоволенню не підлягає.

Разом з тим, судовий збір та витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про

виклик відповідача, включається до
складу судових витрат відповідно до ч. 1
та п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України. За
приписами ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином, стягненню з відповідача
на користь позивача підлягає сума
судового збору у розмірі 229,40 грн. та
сума витрат, пов'язаних з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача у розмірі 98,40 грн.,
підтверджені відповідними доказами.

Керуючись ст.ст. 5-11, 57 - 61, 79, 88, 209, 212-215,
292 Цивільного процесуального кодексу
України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1194
Цивільного кодексу України, Законом
України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», Постановою Пленуму
Верховного суду України "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди"№6
від 27 березня 1992 року із змінами і
доповненнями, Постановою Пленуму
Верховного суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"№4 від
31.03.1995 р. із змінами і доповненнями, суд,

В И
Р І Ш И В:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий 10.12.2003
року Краснодонським МВ, на користь
ОСОБА_1 2620,18 (дві тисячі шістсот
двадцять гривень 18 коп.) грн. в рахунок
відшкодування майнової шкоди, 5000 (п'ять
тисяч гривень) грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди, судовий
збір у розмірі 229,40 (двісті двадцять
дев'ять гривень 40 коп.) грн. та витрати,
пов'язані з публікацією в пресі
оголошення про виклик відповідача у
розмірі 98,40 (дев'яносто вісім гривень 40
коп.) грн.

В іншій частині вимог позивача -
відмовити за необґрунтованістю.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачу не пізніше трьох днів з дня
його проголошення. Заочне рішення може
бути переглянуте судом, що його
ухвалив, за письмовою заявою
відповідача, яку може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене в загальному порядку,
встановленому ЦПК України. У цьому разі
строк на апеляційне оскарження рішення
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення. На заочне рішення може
бути подана апеляційна скарга до
апеляційного суду Луганської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, через
Краснодонський міськрайонний суд.

Головуючий:
В.В. Смирнов