Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2230/14
Головуючий у 1 інстанції: Парій О.В.
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бердянськ-Тур» в
особі адвоката ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 24 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бердянськ-Тур» про
стягнення розрахунку при звільненні,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «Бердянськ-Тур»,
який згодом уточнила, про стягнення
розрахунку при звільненні, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
після звільнення та відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона працювала у
відповідача на посаді кухаря на
сезонній роботі з 04.06.13р. по 31.08.13р.
Звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України.
Остаточний розрахунок з нею не був
проведений. Заборгованість з виплати
заробітної плати становила 1681,00 грн.,
яка виплачена відповідачем 30 грудня 2013
року. Компенсація за невикористану
відпустку їй не виплачена, розмір якої
розрахувала в сумі 332,00 грн. Тому у
відповідності до ст. 117 КЗпП нарахувала
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні у сумі 6560,62
грн. Вказує, що проживає в сільській
місцевості, де робочих місць немає, а
також, що в неї не мається підсобного
господарства та землі у користуванні,
тобто не мається інших доходів, крім
від сезонних робіт. Тому в зв'язку з
невиплатою заробітної плати вимушена
була отримати кредит в банку, що
призвело до виникнення заборгованості
за кредитом. Все це спричиняє їй
моральну шкоду, розмір якої оцінює у 5000
гривень. У зв'язку з вищевикладеним
просила стягнути з відповідача
заборгованість за невикористану
відпустку в розмірі 332,00 грн., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 6560,62 грн. та
моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бердянськ-Тур» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
затримку розрахунку при звільненні за
період з 01 вересня 2013 року по 30 грудня
2013 року за 86 робочих днів в розмірі 6571
грн. 26 коп. та моральну шкоду в розмірі
100 грн., всього 6671 грн. 26 коп., а також
судовий збір на користь держави в
розмірі 243 грн. 60 коп..

На вказане рішення ТОВ
«Бердянськ-Тур» в особі адвоката
ОСОБА_2 подало апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на необґрунтованість
та незаконність рішення суду,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата усіх
сум, належних йому від підприємства,
проводиться у день звільнення.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженного ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадяться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом встановлено, що позивач
працювала у відповідача кухарем на
сезонній роботі з 04 червня 2013 року по 31
серпня 2013 року. Згідно наказу від 31.08.13
р. № 74 звільнена за закінченням сезону
за п. 2) ст. 36 КЗпП України. У день
звільнення остаточний розрахунок з
позивачем не проведений. Зазначене
підтверджується записами в трудовій
книжці, наказом № 74 від 31.08.13р.,
відомостями про виплату зарплати.

Відповідно до відомості нарахування
заробітної плати ТОВ «Бердянськ-Тур»
за серпень 2013 року ОСОБА_3 нараховано
заробітну плату за серпень 2013 року в
розмірі 1681,00 грн., за відрахуванням
податків та зборів до видачі - 1360,60 грн.

Згідно відомості нарахування
компенсації за невикористану
відпустку ТОВ «Бердянськ-Тур» за 2013 рік
ОСОБА_3 нараховано компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 328,62
грн., за відрахуванням податків та
зборів до видачі - 265,98 грн.

Відповідно до відомості на виплату
грошей № 18 ТОВ «Бердянськ-Тур» за
серпень 2013 року ОСОБА_3 30 грудня 2013 року
виплачено 1626,58 грн., тобто зарплата за
серпень та компенсація за
невикористані дні відпустки.

Встановивши ці обставин, суд вважав, що
компенсація за невикористану
відпустку була виплачена позивачу
разом із зарплатою 30 грудня 2013р., а
затримка розрахунку сталася з вини
відповідача, тому, визначивши
правильний розмір середнього
заробітку у відповідності до ст.117 КЗпП
за своїми розрахунками в сумі 6571, 26 грн.,
суд стягнув цю суму з відповідача.
Також суд вважав, що несвоєчасною
виплатою зарплати працівнику була
спричинена моральна шкода, на
відшкодування якої стягнув 100 грн.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що судом не
враховано, що

затримка розрахунку з позивачем при
звільненні була викликана
об»єктивними обставинами, а саме,
несвоєчасною сплатою йому
Міністерством соціальної політики
України коштів за санаторно-курортні
послуги. Тому вважає, що його вини в
нездійсненні остаточного розрахунку з
позивачем в день звільнення, не
мається, і в такому разі на нього не
можна покладати відповідальність за
ст. 117 КЗпП, а також стягувати
матеріальну шкоду на користь
працівника.

Проте колегія вважає, що висновки суду
в оскаржуваній частині є правильними з
огляду на наступне.

Підставою відповідальності власника
(підприємства) згідно зі статтею 117 КЗпП
є склад правопорушення, який включає
два юридичні факти: порушення
власником строків розрахунку при
звільненні і вина власника. При цьому,
вина власника не виключається при
відсутності грошей на розрахунковому
рахунку, фінансових труднощах
підприємства тощо. Лише непереборна
сила чи надзвичайна ситуація може
виключити вину, а отже і
відповідальність підприємства.

При дослідженні обставин щодо
наявності можливості у підприємства
розрахуватись своєчасно з позивачем,
судом встановлено, що 11 червня 2013 року
між Міністерством соціальної політики
України (Замовник) та ТОВ
«Бердянськ-Тур» (Виконавець) укладено
договір № 13/99-ВТ про закупівлю за
державні кошти. За вказаним
договором виконавець зобов'язався у
2013 році надати санаторно-курортні
путівки для громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
та надати послуги із
санаторно-курортного лікування.
Замовник зобов'язаний оплатити
санаторно-курортні путівки.

Відповідно до бухгалтерської довідки
про розрахунки з Мінсоцполітики
України за договором № 13/99-ВТ від 11
червня 2013 року Замовником проведено
перерахування коштів в сумі 1 545 726,00 грн.
25 грудня 2013 року., заборгованість
становить 147 212,00 грн.

Згідно виписки з особового рахунку ТОВ
«Бердянськ-Тур» за 25 грудня 2013 року
Мінсоцполітики України проведено
перерахування коштів в розмірі 1 545 726,00
грн. Призначення платежу: «оплата
згідно з дог.1З/99-ВТ від 11.06.13, накл. 32 від
23.12.13, рах.32 23.12.13, Без ПДВ». В даній
виписці також зазначено дату
попередньої операції « 31.10.2013».

Суд правильно визначив, що надані
відповідачем договір № 13/99-ВТ про
закупівлю за державні кошти від 11.06.13р.
та виписка з особового рахунку за
25.12.13р., не свідчать достеменно про
відсутність вини підприємства в
невиплаті ОСОБА_3 коштів раніше, ніж
30.12.13р., оскільки відповідно до виписки
за особовим рахунком проведено
попередню операцію 31 жовтня 2013 року,
але які саме розрахункові операції
проводилися за період з 31 серпня 2013
року по 31 жовтня 2013 року, не зазначено.
Тому суд зробив відповідний вірний
висновок, що відповідач доказів в
підтвердження факту відсутності у
підприємства коштів на рахунку з дня
звільнення позивача, а саме, з 31 серпня
2013 року, суду не надав.

Крім того, за матеріалами справи
Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Запорізькі області за
скаргою ОСОБА_3 директору ТОВ
«Бердянськ-Тур» було видано припис на
усунення порушень, а саме, невиплати
зарплати працівнику в день звільнення (
а.с. 6).

Також про той факт, що кошти мались у
підприємства у день звільнення ОСОБА_3,
свідчить зміст апеляційної скарги,
згідно якої відповідач не заперечує, що
за відсутності коштів від держбюджету
виконував санаторно-лікувальні
послуги за свій кошт.

Згідно з наданого Статуту ТОВ
«Бердянськ-Тур» здійснює
підприємницьку діяльність в багатьох
галузях: надання інших місць для
тимчасового проживання; виробництво
хліба та хлібобулочних виробів,
сухарів, печива, пирогів, тістечок
тривалого зберігання, роздрібна
торгівля ними; інша діяльність у сфері
охорони здоров»я людини; здавання під
найом власності та державної
нерухомості виробничо-технічного та
культурного призначення; здавання під
найом автомобілів та інших сухопутних
транспортних засобів, медична
практика; діяльність автомобільного
вантажного транспорту; організація
перевезення вантажів;
зовнішньоекономічна діяльність, а не
лише надання послуги з
санаторно-курортного лікування ( а.с. 39).
Тому задля виконання вимог ст. 116 КЗпП
підприємство могло розрахуватись із
звільненим працівником за рахунок
прибутків з діяльності в інших галузях,
а не лише з оплати з державного бюджету
санаторно-курортного лікування
пільгових категорій населення.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги колегія вважає
необгрунтованими, а тому у
відповідності до вимог ст. 308 ЦПК
України її слід відхилити, залишивши
без змін оскаржуване рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бердянськ-Тур» відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 24 березня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.