Справа № 583/366/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Охтирка.

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в складі:

головуючого судді - Сидоренка Р.В.,

при секретарі судового засідання -
Зубатовій І.В.,

за участю осіб, які приймають участь у
справі:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача, адвоката -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

його представника, адвоката - ОСОБА_4,

представника Охтирської РДА -
Кравченка М.М.,

нотаріуса Охтирської районної
державної нотаріальної контори -
Воропая В.В.,

представника Комишанської сільської
ради, Охтирського р-ну, Сумської обл. -
Сегеда В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Комишанської сільської ради,
Охтирського р-ну, Сумської обл.,
Охтирської районної державної
нотаріальної контори, Охтирської
районної державної адміністрації,
Сумської обл. про визнання незаконними
та скасування рішення виконкому,
свідоцтв про право власності, внесення
змін до зазначених рішень, визнання не
законним та скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
визнання не дійсною заяви про відмову
від належної частини майна, визнання
права власності на будинок, третя особа
- Комунальне підприємство «Охтирське
міське бюро технічної інвентаризації»
-

УСТАНОВИВ:

Позивач 17.01.2014 р. та збільшивши вимоги
заявами від 19.03.2014 р. та від 11.04.2014 р.
звернувся до суду із позовом прохаючи:

- визнати незаконним та частково
скасувати рішення виконавчого
комітету Охтирської районної ради №198
від 27.10.1988 року та додаток №1
(порядковий номер запису 415) щодо
реєстрації домоволодіння по АДРЕСА_1 на
ОСОБА_8, як на голову колгоспного двору;

- визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 від 01.12.1988 р.,
видане виконавчим комітетом
Охтирської районної ради, в частині
того, що головою колгоспного двору
вказано ОСОБА_8;

- зобов'язати Охтирську районну
державну адміністрацію внести зміни до
рішення виконавчого комітету
Охтирської районної ради №198 від 27.10.1988
року та додаток №1 (запис 415) до
вказаного рішення та до свідоцтва про
право особистої власності на житловий
будинок по АДРЕСА_1 від 01.12.1988 року, а
саме: замість «голова колгоспного
двору ОСОБА_8» вказати «голова
колгоспного двору ОСОБА_1»;

- визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право власності на ім'я
ОСОБА_8 на будинок по АДРЕСА_1 видане
Охтирським райвиконкомом 01.12.2001 р.;

- визнати незаконним та скасувати
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом від 14.10.2003 року, видане
державним нотаріусом Охтирської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_3;

- визнати не дійсною з моменту
підписання нотаріально посвідчену
заяву ОСОБА_1 від 13 серпня 2003 року
посвідчену нотаріусом Воропай В.В.,
зареєстровану вхідним №229 від 13.08.2003 р.
про відмову від належної їй долі
спадкового майна за заповітом, як таку,
що складена під впливом її помилки;

- визнати за позивачкою ОСОБА_1
право власності на будинковолодіння по
АДРЕСА_1, як члена (голови) бувшого
колгоспного двору.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачка
перебуваючи у шлюбі із колишнім
чоловіком ОСОБА_9 придбала у колгоспі
«Заповіт Ілліча» списане приміщення
бувшого дитячого садка. Дане
приміщення ними в подальшому було
переобладнане у житловий будинок та
збудовані господарські споруди. Згідно
по господарської книги №8,
Комишанської сільської ради, у якому
проживала ОСОБА_1, відносився до
категорії колгоспних дворів. Його
членами станом на 1983 рік були ОСОБА_9 -
голова колгоспного двору, позивачка
ОСОБА_10 та їхні сини ОСОБА_11 1965 р.н.,
ОСОБА_12 1966 р.н. ІНФОРМАЦІЯ_1 голова
колгоспного двору ОСОБА_9 помер. Після
його смерті головою колгоспного двору
стала позивачка ОСОБА_13. Окрім
позивачки членами колгоспного двору
були також сини позивачки ОСОБА_11 та
ОСОБА_12. 24.07.1986 р. позивачка виписалась
із будинку та переїхала жити у с.
Россохувате, Охтирського р-ну, де 06.09.1986
р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_8. 24.08.1987
р. ОСОБА_1 повернулась у власний будинок
разом із своїм чоловіком про що було
здійснено записи на 29 рядку особового
рахунку № НОМЕР_1 у по господарській
книзі №9 Комишанської сільської ради.
При цьому ОСОБА_1 залишалась членом
колгоспного двору та його головою.
05.12.2002 р. ОСОБА_8 склав заповіт яким
заповів відповідачу ОСОБА_3 усе своє
майно, що буде належати йому на час
смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.
Позивач не претендувала на спадщину
померлого та відмовилась від своєї
долі спадкового майна так як знала, що
її доля, як члена колгоспного двору,
залишається за нею. Починаючи із 2002
року і на даний час відповідач проживає
у даному будинку разом із своєю сім'єю
та створює нестерпні умови для її
проживання. Почала з'ясовувати про те,
хто саме є власником домоволодіння і в
червні 2013 р. з'ясувала, що її позбавлено
права власності на будинок.

Обґрунтовуючи додатково заявлену
вимогу про визнання не дійсною з
моменту підписання нотаріально
посвідчену заяву ОСОБА_1 від 13 серпня 2003
року про відмову від належної їй долі
спадкового майна за заповітом, як таку,
що складена під впливом її помилки
пояснила, що на той час була не
грамотною, має 2 класи освіти, погано
читає. Коли підписувала документи
вважала, що мова йде про частину майна
її померлого чоловіка ОСОБА_8, а саме -
пай та грошовий вклад, про що і не
заперечувала. Ніяких документів, що
стосувалися б її відмови від свого
будинку вона не писала і не
підписувала. Тобто підписуючи заяви
діяла під впливом помилки.

У судовому засіданні позивач та її
представник вимоги підтримали
повністю. При цьому позивачка пояснила,
що дійсно нею разом із першим чоловіком
у 70-х роках було перебудоване під
житловий будинок придбане приміщення
бувшого дитячого садка та побудовані
господарські споруди. Після смерті
чоловіка у 1986 р. зареєструвала шлюб із
ОСОБА_8 та переїхала до нього. Через рік
повернулись до її будинку. У 2003 р. її
другий чоловік помер. Увесь час вона
була власником будинку, який мав статус
колгоспного двору, та його головою. Їй
не відомо яким чином право власності на
зазначений будинок було оформлене на
її другого чоловіка, будь-якої згоди на
це вона не давала. Дійсно вона
проводила оформлення спадщини після
смерті її другого чоловіка ОСОБА_8 на
ім'я онука, відповідача по справі,
ОСОБА_3. Однак оформляла вона виключно
вклад та пай, а не право власності на
належний їй будинок. Вважає, що її
обманули при оформленні спадщини, бо
вона є неграмотною. На даний час онук
створює їй нестерпні умови проживання,
тому дізнавшись, що право власності на
її будинок належить відповідачу бажає
захистити своє право у судовому
порядку.

Відповідач та його представник позовні
вимоги не визнали у повному обсязі.

Відповідач пояснив, що позивачка
вийшовши заміж за ОСОБА_8 переїхала
жити до нього у інше село. Через рік
вони повернулись до оспорюваного
будинку. Померлий ОСОБА_8 не бажав
покидати свій будинок. Зі слів
односельчан йому відомо, що ОСОБА_8 за
домовленістю із позивачкою продав свій
будинок і переїхав до неї. Гроші за
проданий будинок він віддав позивачці,
а вона за це прописала його та зробила
господарем двору. До цього він проживав
також у цьому ж селі із батьками. У 1994 р.
у оспорюваному будинку ОСОБА_14
запропонувала йому прописатись із
домовленістю, що він їх буде
догодовувати, але сам покійний ОСОБА_8
не погоджувався на це. Позивачка
пояснила, що умовить його тільки щоб
він ладив з ним. Він їздив на заробітки,
а коли повернувся, то бабуся
повідомила, що дід погодився. Після
того, за згодою ОСОБА_8 його прописали,
вони жили разом ще майже 3 роки до
смерті діда. Через деякий час, ще за
життя ОСОБА_8 позивачка запропонувала
умовити його, щоб той переписав на
нього будинок. Він погодився на її
пропозицію. За деякий час до смерті
діда бабуся викликала працівників
сільської ради додому і той склав
заповіт на його ім'я. Після смерті
ОСОБА_8, оскільки він їздив на
заробітки, бабуся запропонувала
залишити довіреність на
переоформлення документів на будинок
за ним, що він і зробив. Документи на
будинок увесь час зберігались у бабусі.
Після цього близько 6 років жили дружно,
а пізніше почали виникати сварки. Він
особисто її не ображав, у сільській
раді голова запропонував не вступати
із нею в будь-які конфлікти. Набувши
право власності він перебудував сарай,
провів капітальний ремонт у будинку
(пластикові вікна, перекриття даху),
перебудував огорожу.

Представник відповідача просив
відмовити у задоволенні позову як по
суті, так і у зв'язку із пропуском
строку звернення до суду, адже
позивачка взагалі не ставить питання
про поновлення пропущеного нею строку
звернення до суду із позовними
вимогами.

Представник Комишанської сільської
ради висловив незгоду із заявленим
позовом. Пояснив, що на даний час
інформацією про обставини з приводу
прав власності на оспорюване
господарство за померлим ОСОБА_8, а в
подальшому за відповідачем - ОСОБА_3
сільська рада не володіє, будь-яка
документація з цього приводу відсутня.

Представник Охтирської РДА позов не
визнав, прохав застосувати строк
позовної давності та пояснив, що на той
час всі дії Охтирської РДА відповідали
чинному законодавству.

Від Охтирської районної державної
нотаріальної контори надійшла
письмова заява з проханням розглянути
справу без участі їхнього
представника. У письмовій заяві
зазначено про невизнання заявлених
вимог з огляду на те, що позивачка
особисто писала заяву про відмову від
частки у спадковому майні після смерті
ОСОБА_8. Крім того, вона особисто за
довіреністю від імені відповідача
ОСОБА_3 готувала документи на
оформлення спадщини після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, та
14.10.2003 р. особисто отримала у
нотаріальній конторі свідоцтво про
право власності на будинковолодіння на
його ім'я у порядку спадкування за
заповітом, сплачувала за оформлення
спадщини всі необхідні платежі, про що
свідчать її особисті підписи на всіх
заявах та в реєстрі нотаріальних дій.

Дані обставини підтвердив у судовому
засіданні державний нотаріус Воропай
В.В..

Заслухавши пояснення учасників
процесу, покази свідка, перевіривши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що ОСОБА_1
перебуваючи у шлюбі із колишнім
чоловіком ОСОБА_9 придбали у колгоспі
«Заповіт Ілліча» списане приміщення
бувшого дитячого садка по АДРЕСА_1. (а.с.
12, 13)

Дане приміщення ними в подальшому було
переобладнане у житловий будинок та
збудовані господарські споруди.

Згідно погосподарської книги №8,
Комишанської сільської ради, у якому
проживала ОСОБА_1, відносився до
категорії колгоспних дворів. Його
членами станом на 1983 рік були ОСОБА_9 -
голова колгоспного двору, позивачка
ОСОБА_10 та їхні сини ОСОБА_11 1965 р.н.,
ОСОБА_12 1966 р.н. (а.с. 16) діти в подальшому (
1985 та 1988 роки) вибули із колгоспного
двору (а.с. 18)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть ІІ БП №258187 від 05.09.1983 р. (а.с. 14),
головою колгоспного двору стала
позивачка ОСОБА_10.

24.07.1986 р. позивачка виписалась із
будинку та переїхала жити у с.
Россохувате, Охтирського р-ну, де 06.09.1986
р. зареєструвала шлюб із ОСОБА_8 та
змінила прізвище на ОСОБА_8. 24.08.1987 р.
ОСОБА_1 повернулась у власний будинок
разом із своїм чоловіком про що було
здійснено записи на 29 рядку особового
рахунку № НОМЕР_1 у по господарській
книзі №9 Комишанської сільської ради.
(а.с. 18, 20)

На момент прибуття ОСОБА_8 став згідно
запису у по господарській книзі -
головою колгоспного двору по АДРЕСА_1
ОСОБА_8, був пенсіонером як інвалід 3 гр.
(загальне захворювання) та учасник у
Великій Вітчизняній Війні.

Згідно свідоцтва про право власності
на домоволодіння по АДРЕСА_1 від 01.12.1988
р., виданого виконавчим комітетом
Охтирської районної ради, Сумської обл.
на підставі рішення виконавчого
комітету Охтирської районної ради
народних депутатів за № 198 від 27.10.1988 р.,
житловий будинок по АДРЕСА_1 належав
колгоспному двору, головою якого був
ОСОБА_8.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Твердження позивачки про незаконність
рішення виконавчого комітету
Охтирської районної ради №198 від 27.10.1988
року та додаток №1 (порядковий номер
запису 415) щодо реєстрації
домоволодіння по АДРЕСА_1 на ОСОБА_8, як
на голову колгоспного двору та
свідоцтва про право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1 від 01.12.1988 р.,
виданого виконавчим комітетом
Охтирської районної ради, в частині
того, що головою колгоспного двору
вказано ОСОБА_8 ґрунтуються на
припущеннях і ніякими належними та
допустимими доказами не підтверджені.

Згідно ч. 1, ст. 120 ЦК УРСР у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, майно колгоспного двору
належить його членам на праві спільної
сумісної власності.

Згідно з ч. 2, ст. 123 ЦК УРСР у редакції, що
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, розмір частки члена
двору встановлюється виходячи із
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

Таким чином, ОСОБА_8 прибувши разом із
позивачкою у домоволодіння по АДРЕСА_1
та зареєструвавшись у ньому із її згоди
правомірно набув статусу члена
колгоспного двору. Суд не приймає
доводи сторони позивача про те, що
оскільки ОСОБА_8 на той момент у
колгоспі не працював, він не міг бути
членом колгоспного двору, адже він на
той час вже був непрацездатним.

Позивачка оспорює зазначення у
вищенаведених рішенні та свідоцтві про
право власності ОСОБА_8 як голову
колгоспного двору, стверджуючи, що
таких дозволів та розпоряджень вона не
давала, головою колгоспного двору
завжди була саме вона.

Проте зазначені позивачкою твердження
спростовуються показами допитаного як
свідка ОСОБА_15, який показав, що у
період часу із 1972 по 2003 роки він
працював секретарем Комишанської
сільської ради, Охтирського р-ну,
Сумської обл. На той час велись по
господарські книги в яких
обліковувались колгоспні двори. Кожні
півроку станом на 1 січня та 1 липня
поточного року проводився перепис як
членів колгоспного двору, так і його
майна. Зміна голови колгоспного двору
відбувалась за рішенням виконкому
сільської ради згідно письмової заяви
попереднього голови двору. Дані заяви
зберігались на протязі 5 років.
Зазначив, що ОСОБА_8 був інвалідом та
ветераном Великої Вітчизняної Війни,
сім'я отримувала пільги. Будь-яких
порушень при прийнятті зазначених
рішень сільська рада не допускала.

Зазначене дає підстави суд зробити
висновок про те, що головою колгоспного
двору ОСОБА_8, який попередньо збув
власний будинок за попередній місцем
проживання та мав статус, що дозволяв
на той час сім'ї отримувати певні
пільги, став за згодою позивачки.

З огляду на викладене, вимоги позивача
по 1-3 пунктах позовних вимог є
безпідставними.

05.12.2002 р. ОСОБА_8 склав заповіт яким
заповів відповідачу ОСОБА_3 усе своє
майно, що буде належати йому на час
смерті. (а.с. 22)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть НОМЕР_2 від 12.02.2003 р. (а.с. 23).

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 14.10.2003 року, виданого
державним нотаріусом Охтирської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_3, останній в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_8 набув право власності на
житловий будинок та господарські
споруди по АДРЕСА_1. (а.с. 24)

Вимога позивачки про визнання
незаконним та скасування свідоцтва про
право власності на ім'я ОСОБА_8 на
будинок по АДРЕСА_1 виданого Охтирським
райвиконкомом 01.12.2001 р. також не
підлягає задоволенню, оскільки, як було
з'ясовано у судовому засіданні
зазначеного свідоцтва взагалі не
існує. У свідоцтві про право на
спадщину на ім'я відповідача ОСОБА_3
була допущена помилка щодо дати
вищенаведеного правовстановлюючого
документа, яка в подальшому була ним
виправлена у нотаріальній конторі (а.с.
128)

Вимоги позивача по 4-7 пунктах позовних
вимог суд також вважає безпідставними
з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 56 ЦК УРСР угода укладена
під впливом помилки, що має істотне
значення, може бути визнана не дійсною
за позовом сторони, яка діяла під
впливом помилки.

До пояснень позивачки, що вона хворіє,
на той час була не грамотною, має 2 класи
освіти, погано читає і у зв'язку із цим,
коли підписувала документи у нотаріуса
вважала, що мова йде про частину майна
її померлого чоловіка ОСОБА_8, а саме -
пай та грошовий вклад, про що і не
заперечувала, суд відноситься критично
з огляду на наступне.

На час укладення правочину позивачка
мала вік 68 років. Надану нею довідку про
стан здоров'я за 2013 р. через який вона
могла б помилятись при написання заяви
суд не може прийняти до уваги, оскільки
у ній не зазначено про стан здоров'я
позивачки на той час. Суд враховує
надані суду пояснення позивачем про те,
що ініціатива оформлення будинку на
нього виходила від самої позивачки.

Безпосередньо позивачка ОСОБА_14 за
дорученням ОСОБА_3 займалась питанням
оформлення спадщини на його ім'я. При
цьому, ОСОБА_14 дійсно 14.10.2003 р. особисто
отримала у нотаріальній конторі
свідоцтво про право власності на
будинковолодіння на ім'я ОСОБА_3 у
порядку спадкування за заповітом.
Також ОСОБА_14 у нотаріальній конторі
13.08.2003 р. особисто подала письмову
заяву, де зазначила про відмову від
належної їй долі спадкового майна
після смерті чоловіка ОСОБА_8, не
побажала ставити питання про
продовження строку для прийняття
спадщини та зазначила про те, що на
видачу свідоцтва про право власності у
спільному майні подружжя не претендує
і з цього приводу до суду звертатись не
буде.

Суд бере до уваги також пояснення
державного нотаріуса Воропая В.В., який
показав, що ОСОБА_14 майже на протязі
року займалась переведенням спадщини
на відповідача, брала довідку в БТІ про
вартість будинку, сплачувала мита.
Нотаріус з'ясовував її волю щодо
належної їй долі спадкового майна
після смерті чоловіка і роз'яснював
наслідки вчинення нотаріальних дій.
Позивачка усвідомлювала значення
своїх дій, все добре розуміла, вона
особисто ставила підписи під
документами, у тому числі і під заявою
про відмову від спадщини, яка
зачитувалась їй у голос, та отримала
оформлені на ім'я відповідача
документи.

Також, з огляду на зазначені факти, суд
не погоджується із доводами позивачки
про її необізнаність із тим, що не вона,
а відповідач є власником домоволодіння
по АДРЕСА_1

З огляду на викладене, у задоволенні
усіх вимог позивача із зазначених ним
підстав слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
56 ЦК України (1963 р.), ст. 17, 18 Закону
України «Про власність», керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Комишанської сільської ради,
Охтирського р-ну, Сумської обл.,
Охтирської районної державної
нотаріальної контори, Охтирської
районної державної адміністрації,
Сумської обл. про визнання незаконними
та скасування рішення виконкому,
свідоцтв про право власності, внесення
змін до зазначених рішень, визнання не
законним та скасування свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
визнання не дійсною заяви про відмову
від належної частини майна, визнання
права власності на будинок відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10-денний
строк із дня проголошення рішення
апеляційної скарги, у разі відсутності
осіб у судовому засіданні під час
проголошення рішення - з моменту
отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
спливу строку на подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області
Сидоренко Р.В.