Справа № 335/3900/14-ц 2-о/335/50/2014 У Х
14 квітня 2014 року
Суддя Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя Апаллонова Ю.В.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту належності на праві
власності квартири, заінтересовані
особи: реєстраційна служба
Запорізького міського управління
ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною
заявою, в якій просить суд встановити
факт належності на праві власності 5/100
частин нежитлового приміщення.
Згідно рішення Конституційного Суду
України від 23.05.2001 року № 6 -рп/2001 (справа
№ 1-17/2001) правосуддя в Україні
здійснюється шляхом розгляду та
вирішення справ по спорах відповідно
до процесуального законодавства
Розглянув матеріали справи та вимоги
за захистом яких, заявник звернувся до
суду в порядку окремого провадження,
вважаю що вимоги про встановлення
факту, що має юридичне значення, не
підлягають розгляду в порядку глави 1
розділу IV ЦПК України.
Частиною 1 статті 256 зазначений перелік
справ про встановлення фактів, що мають
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
Згідно до п.3 Постанови Пленуму ВСУ №5
від 31.03.1995 року вирішуючи питання про
прийняття заяви про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
судам необхідно враховувати, чи в заяві
зазначено з яких причин неможливо
одержати або відновити документ, що
посвідчує данний факт, якими доказами
цей факт підтверджується, та до заяви
має бути приєднано довідки про
неможливість одержання чи відновлення
необхідних документів.
Але вказаних фактів та доказів суду
заявником не надано.
Рішення суду про встановлення факту, що
має юридичне значення, не замінює собою
документів, що видають зазначені
органи, а є лише підставою для їх
одержання.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року № 5
«Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», висловлена правова позиція,
відповідно до якої суд розглядає в
порядку окремого провадження справи
про встановлення фактів, якщо: згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право.

Таким чином, процесуальний закон
передбачає умови, за яких у окремому
провадженні можуть бути встановлені
факти, що мають юридичне значення,
зокрема: факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них повинні
безпосередньо залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичної особи без
повторного звернення до суду на
підставі цього рішення; встановлення
факту не пов'язано із вирішенням спору
про право.

З положень ст. 256 ЦПК України вбачається
виключний перелік фактів, які може
встановити суд, серед яких відсутній
факт належності майна. Що стосується
посилань заявника на ч. 2 ст. 256 ЦПК
України, то суд не може погодитися зі
ствердженням, що факт належності майна
можна відносити до «інших фактів, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб», так як усі майнові
права регламентуються положеннями
розділу 1 книги третьої ЦК України,
тобто всі спори з приводу майнових
прав, права власності та речових прав
мають розглядатися у порядку позовного
провадження.

Згідно п. 12 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 5 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суди повинні мати на увазі,
що факт володіння громадянином жилим
будинком на праві власності
встановлюється судом, якщо у заявника
був правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і не має
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.
В таких справах заявник має подати
докази про відсутність можливості
одержання чи відновлення відповідного
документа про право власності та про
те, що на підставі цього документа
жилий будинок належав йому на праві
власності.

Таким чином, заявник просить
встановити факт належності йому 5/100
нежитлового приміщення на праві
власності, право власності на яку було
зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ». Закон не
передбачає встановлення факту
належності нежитлового приміщення на
праві власності в порядку окремого
провадження. Сама по собі вимога про
визнання права містить спір про
цивільне право, в зв'язку з чим вказана
заява повинна розглядатися в позовному
провадженні.

Згідно ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право.

Відмова у відкритті провадження по
справі в порядку окремого провадження
не перешкоджає звернутися до суду з
відповідним позовом про захист
порушеного, невизнаного або
оспорюваного права.

Керуючись ст.ст. 122, 256 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за
заявою ОСОБА_1 про встановлення факту
належності на праві власності
квартири, заінтересовані особи:
реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції,

Роз'яснити заінтересованим особам, що
вони мають право подати до суду позов
на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:
Ю.В. Апаллонова