У х в а л а

іменем україни

22 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
держави Україна в особі Кабінету
Міністрів України, треті особи:
Державна казначейська служба України,
прокуратура Донецької області, про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної незаконними діями органів
досудового розслідування, прокуратури
та суду за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Гірницького районного суду
м. Макіївки Донецької області
від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 3 червня 2003 року його було
безпідставно затримано працівниками
міліції. 4 червня 2003 року прокурором
Центрально-Міського району м. Макіївки
Донецької області відносно нього було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст.
191 КК України. 5 червня 2003 року його дії
були перекваліфіковані на ч. 4 ст. 190 КК
України та 7 червня 2003 року йому було
пред'явлено обвинувачення за
ч. 4 ст. 190 КК України; він був
поміщений у ізолятор тимчасового
утримання у м. Макіївці Донецької
області. 19 червня 2003 року
Центрально-Міським районним судом м.
Макіївки Донецької області відносно
нього було обрано запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою і його було
поміщено в слідчий ізолятор № 5 м.
Донецька. Постановою
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 20
листопада 2003 року запобіжний захід у
вигляді тримання під вартою йому було
змінено на підписку про невиїзд, справу
надіслано на додаткове розслідування. 7
грудня 2004 року його знову було
затримано працівниками міліції і
поміщено до Донецького слідчого
ізолятора, в якому він утримувався до 29
грудня 2006 року.

Вироком Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 29
грудня 2006 року його було виправдано за
недоведеністю його участі у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України, та звільнено з-під варти в залі
суду. Відтак, він незаконно знаходився
під слідством з 3 червня 2003 року по 29
грудня 2006 року. Неправомірними діями
органів досудового розслідування,
прокуратури та суду йому завдано
моральної шкоди.

У зв'язку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд стягнути з
відповідача на його користь 55 млн. грн
на відшкодування моральної шкоди за
період затримання з 3 червня 2003 року по
29 грудня 2006 року.

Зазначений позов розглядався після
ухвалення Гірницьким районним судом м.
Макіївки Донецької області рішення
суду від 1 липня 2008 року про стягнення
на користь ОСОБА_5 з держави 500 тис. грн,
яке в цій частині залишено без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 5 листопада
2008 року та ухвалою Верховного Суду
України від 27 травня 2009
року.

В іншій частині справа була направлена
до районного суду на новий розгляд.

Рішенням Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 24
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 5 березня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач за рішенням
Гірницького районного суду м. Макіївки
Донецької області від 1 липня 2008 року,
що набрало законної сили, фактично
отримав моральне відшкодування в
розмірі 500 тис. грн за незаконні дії
органів слідства і суду за період з 3
червня 2003 року по 29 грудня 2006 року за
рахунок Державного бюджету України.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово (ч. 5 ст. 23 ЦК України).
Прохання позивача про відшкодування
моральної шкоди у більшому розмірі є
безпідставним, оскільки його спір вже
вирішено.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гірницького районного суду м.
Макіївки Донецької області від 24
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Донецької області від 5
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І.
Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта