Справа №487/69/14-ц 22.05.2014 22.05.2014 22.05.2014
Провадження № 22ц/784/1338/14
Суддя першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного
суду Царюк Л.М.
У Х В А Л А

Іменем України

22 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Мурлигіної О.Я.,

суддів: Царюк Л.М.,
Буренкової К.О.,

при секретарі Богуславській О.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2,

її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про виселення
,-

В С Т А Н О В И Л А:

19 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала
тим, що ОСОБА_5 є її чоловіком. У 1975 році
відповідач отримав по ордеру
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1. На
протязі останніх двадцяти років їх
сумісне проживання з відповідачем
стало неможливим через те, що
відповідач постійно влаштовує сварки
та бійки, принижує її, погрожує
фізичною расправою. Шлюбні відносини
між ними носять лише формальний
характер, оскільки ОСОБА_5 фактично
проживає з іншою жінкою.

Посилаючись на викладене, позивачка
просила виселити ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого приміщення
з підстав визначених ч. 1 ст. 116 та ст. 157
Житлового Кодексу України.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити вимоги
її позову в повному обсязі, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у місцевому суді,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Підстави виселення членів сім'ї
(колишніх членів сім'ї) передбачені
ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України
(надалі - ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
проводиться без надання іншого жилого
приміщення.

Положення ст. 157 ЖК України передбачає,
що членів сім'ї власника житлового
будинку ( квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу. Виселення проводиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом з 1 листопада 1953 року
сторони перебувають у зареєстрованому
шлюбі.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 30 жовтня 2006
року квартира АДРЕСА_1 належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_2, ОСОБА_5 (сторони по справі),
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, де частки
кожного співвласника є рівними і
становлять по 1/5 частки спірної
квартири (а.с.25).

В цій квартирі зареєстровані тільки
сторони (а.с. 26).

З урахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин, суд першої
інстанцій дійшов правильного висновку,
що до спірних правовідносин не можуть
бути застосовані норми ст.ст. 116, 157 ЖК
України, оскільки відповідач є
співвласником спірної квартири з
визначеної часткою у цьому нерухомому
майні.

Правовідносини, що виникають з приводу
прав спільної часткової власності,
прав власності на житло та захисту
таких прав регулюються нормами, що
визначені Главами 26, 28, 29 Цивільного
Кодексу України, з урахуванням яких,
позивачка на підставі ст. 16 ЦК України
має право визначитися зі способом
захисту її порушеного особистого
немайного або майнового права та
інтересу щодо спільного нерухомого
майна.

За такого, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції з урахуванням
вимог ст. 11 ЦПК України розглянув спір в
межах заявлених позовних вимог, повно
та всебічно дослідив обставини справи,
належно оцінив надані сторонами докази
й дійшов вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог.

З огляду на викладене, наведені в
апеляційній скарзі доводи правильних
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати ухвалене рішення
суду першої інстанції незаконним та
необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: