Головуючий суду 1 інстанції - Бугенра
Доповідач - Галан Н.М.
Справа № 437/4940/13-ц
Провадження № 22ц/782/1071/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року Судова колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області у складі:

Головуючого: Галан Н.М.

Суддів: Назарової М.В., Туренка
С.І.,

при секретарі: Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Ленінського районного суду
міста Луганська від 18 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ „Надра" про
визнання недійсним кредитного
договору та додаткової угоди,-

ВСТАНОВИЛА

27.03.2013 року до суду позивачем
було подано відповідний позов до ПАТ КБ
„Надра" про визнання недійсним
кредитного договору та додаткової
угоди. В обґрунтування позовних вимог
ОСОБА_2 зазначив, що між ним та ПАТ КБ
„Надра" було укладено кредитний
договір № ПК 354/07- 08.
Відповідно до вимог п.1.1. кредитного
договору банк повинен був надати в
тимчасове користування грошові кошти в
сумі 33577,50 доларів США строком до 10.11.2027
року. Відповідно до п. 1.3.1. річна
відсоткова ставка складає 12,39%. З метою
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору було укладено
договір іпотеки з ОСОБА_3. Вважав, що
підписання договору порушило його
права як споживача кредитної послуги з
боку відповідача. Всупереч діючому
законодавству він не був ознайомлений
із формами кредитування із коротким
описом відмінностей між ними, в тому
числі щодо його зобов'язань.

Позивач посилався на те, що у разі
ненадання цієї інформації суб'єкт
господарювання повинен нести
відповідну відповідальність.

В березні 2013 року позивач
звертався до відповідача щодо звірки
залишку за кредитом, але було з'ясовано,
що банком грошові кошти на погашення
кредиту розповсюджувались з
порушенням умов договору. З цього
приводу позивач звертався до
Луганського відділення ДНДІСЕ для
проведення економічного дослідження.
Відповідно до висновків експертного
економічного дослідження №452/24
встановлено, що відсоткова ставка не
відповідає умовам цього договору, а
саме п.3.3.1., де зазначений ануітентний
платіж в сумі 384 долара США. Також
зазначено, що він відповідає
відсотковій ставці 12,606% річних. Сума
ануітентного платежу виходячи з умов
кредитного договору (п. 1.З.1. повинна
складати 378,89 доларів США. Графік
платежів, зазначений в п.3.3.3. договору
не відповідає умовам договору.

Позивач вважав,що умови кредитного
договору не відповідають вимогам
«Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупної вартості
кредиту», Закону України «Про захист
прав споживачів», в тому числі,
споживача не є можливим спонукати при
виконанні кредитного договору
сплачувати платежі, встановлені на
незаконних умовах.

Рішенням суду, яке оскаржується, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, мотивуючи тим, що судом
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права та висновки
суду не відповідають матеріалам
справи.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія дійшла до наступного
висновку.

Згідно зі ст.213 ЦКП України рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує, зокрема, питання чи мали місце
обставини, якими обгрунтовуються
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються.

Як встановлено у судовому
засіданні та цього не заперечують
сторони, 15 листопада 2007 року між
сторонами у справі було укладено
кредитний договір № ПК 354/07-08,
відповідно до якого відповідач надав
позивачу кредит в іноземній валюті в
сумі 33577 доларів США (а.с.8-10).

Під час укладання зазначеного договору
було складено графік платежів за
програмою Кредитний пакет «Житлові
рішення» (а.с.11-13).

27.08.2010 року між сторонами було укладено
додаткову угоду №1 до кредитного
договору ПК З54/07-08 від 15 листопада 2007
року (а.с. 14-17).

Також, судом було встановлено, що
при укладенні кредитного договору
позивач був ознайомлений з його
умовами, не заперечував проти них та
проти підписання запропонованої йому
редакції кредитного договору,
погодився на отримання у кредит коштів
саме на таких умовах, що визначені
договором, волевиявлення сторін на
укладання і підписання кредитного
договору було вільним. За весь час дії
кредитного договору позивач не
звертався до банку з пропозицією щодо
внесення будь-яких змін до
запропонованої до підписання редакції
договору, за роз'ясненням положень
договору, які б були йому не зрозумілі,
або за додатковою інформацією щодо
умов кредитування, тим самим
погоджуючись з усіма умовами
кредитного договору. Про що свідчить
надана стороною відповідача анкета
заява клієнта (а.с.46).

Відтак, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що твердження
позивача щодо невідповідності розміру
відсоткової ставки згідно висновку
експертного дослідження не можуть бути
підставою для визнання договору та
додаткової угоди недійсними, а може
бути підставою для перерахунку у разі
виявлення порушення порядку
нарахування відсотків.

Відповідно до ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Доречно було зазначено судом, що
обставинами, що мають істотне значення,
в силу ст.229 ЦК України є інформація
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якості речей, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням.

Згідно ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 625 ЦК України встановлено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець мас право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Зважаючи на наведене, судова
колегія не приймає до уваги доводи
апелянта в частині невірного
використання судом норм матеріального
права у правовідносинах що склалися.
Інші доводи апеляційної скарги були
підставами позовних вимог та їм було
надано відповідну оцінку судом першої
інстанції.

За таких обставин доводи
апеляційної скарги є
необгрунтованими та не дають підстави
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до вимог 308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. Апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209,303,304, 307, 308
ЦПК України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду міста Луганська від 18 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно,
але може бути оскаржена в продовж 20
днів шляхом подачі касаційної скарги
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: