Справа № 203/4953/13-ц
Провадження № 2/0203/135/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Шаповал
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

у с т а н о в и в:

30 липня 2013 року позивач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що 01.11.2012 р. між
сторонами було укладено договір
позики, за умовами якого відповідач
отримав грошові кошти в сумі 3 000,00
доларів США, зобов'язавшись повернути
їх 02.12.2012 р. Відповідач не виконує свої
зобов'язання за укладеним договором, у
зв'язку з чим у позивача виникло право
вимагати повернення боргу у судовому
порядку. Позивач просить стягнути з
відповідача заборгованість за
договором позики у сумі 25 925,24 грн. з
урахуванням 3 % річних та інфляційних
(а.с.а.с. 1 - 4).

У судовому засіданні позивач позов
підтримала.

Відповідач до суду не з'явився, був
повідомлений належним чином. Раніше у
судових засіданнях відповідач
заперечував проти позову, посилаючись
на те, що не укладав договір позики.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом було встановлено, що 01.11.2012 р. між
сторонами в усній формі було укладено
договір позики, відповідно до умов
якого позивач передала відповідачеві у
позику 3 000,00 доларів США строком до
02.12.2012 р. На підтвердження передачі
коштів відповідач склав розписку (а.с.
42).

Дотепер відповідач борг не повернув.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)
підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори й інші
правочини.

Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду і такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передачі грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності з абзацом 1 частини 1
статті 1049 ЦК позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти в такій же сумі або речі,
визначені родовими ознаками, в такій же
кількості, такого ж роду і такої ж
якості, які були передані йому
позикодавцем) у строк і в порядку,
встановлені договором.

За укладеним договором позики позивач
передала відповідачеві 3 000,00 доларів
США, про що свідчать матеріали справи,
отже, вказаний правочини, у розумінні
статті 1046 ЦК, було укладено.

Дотепер отримані кошти не повернуто,
отже заборгованість за договором
позики, яка підлягає стягненню з
відповідача, складає 23 979,00 грн. згідно з
курсом Національного банку України
станом на 01.11.2012 р. (7,993 грн. за 1,00 долар
США) (а.с. 7).

За правилами частини 1 статті 1050 ЦК,
якщо позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму згідно зі статтею 625 цього
Кодексу.

Частиною 2 статті 625 ЦК передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора має сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлено договором або
законом.

Як вбачається зі змісту укладеного
договору, до нього не були включені
положення про розмір відсотків за
несвоєчасне виконання зобов'язання,
отже, вимога позивача про стягнення з
відповідача трьох відсотків річних та
інфляційних обґрунтована й підлягає
задоволенню.

Три відсотки річних за несвоєчасне
виконання зобов'язань складає 1 178,91 грн.
відповідно до розрахунку, який
включено до позову.

Інфляційні за несвоєчасне виконання
зобов'язань складають 767,33 грн.
відповідно до розрахунку, який
включено до позову.

Суд критично ставиться до заперечень
відповідача проти позову, оскільки
факт складання та підписання розписки
від 01.11.2012 р. саме відповідачем
встановлено висновком судової
почеркознавчої експертизи № 3114-13 від
03.02.2014 р. (а.с.а.с. 72 - 84).

У порядку статті 88 Цивільного
процесуального кодексу України з
відповідача на користь позивача також
підлягає стягненню компенсація
понесених судових витрат у сумі 2 609,33
грн. (а.с.а.с. 10, 85).

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 79, 88,
169, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за договором позики
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІН
- НОМЕР_1) заборгованість за договором
позики від 01 листопада 2012 року в сумі 23
978,00 грн., три відсотки річних у сумі 1
178,91 грн., інфляційні в сумі 767,33 грн.,
компенсацію судових витрат у сумі 2 609,33
грн., разом - 28 534,57 грн.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 15 квітня
2014 року.

Суддя
М.О. Католікян