Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2373/14
Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 24 березня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Запорізької
обласної дирекції «Райффайзен Банк
Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

В С Т А Н О В
И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначало, що відповідно до
п.1.3 статуту, ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» є правонаступником ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль». За умовами
кредитного договору №014/17-43/1243-33 від
29.08.2007 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
було надано ОСОБА_5 кредит у вигляді не
відновлювальної лінії в сумі 35 525
доларів США строком до 28.08.2019 р. із
сплатою 13% річних, а позичальник
зобов'язався належним чином
використати та повернути банку суму
отриманого кредиту, а також сплатити
проценти за користування кредитом,
комісії згідно умов договору та
тарифів кредитора, та виконати всі інші
зобов'язання в порядку та строки,
визначені договором. За п.1.3 кредитного
договору ОСОБА_5 забов'язалась
повертати кошти згідно графіку
погашення. Крім того, взяла на себе
зобов'язання сплачувати банку відсотки
за користування кредитними коштами із
розрахунку 13% річних. Однак, ОСОБА_5 не
виконує вищевикладені умови договору,
а саме не здійснює щомісячну сплату
кредиту, у зв'язку з чим станом на 03.10.2013
р. заборгованість по кредиту становить
21 500,08 доларів США. Відповідно до п.10.1
кредитного договору, у випадку
порушення ОСОБА_5 графіку погашення
кредиту та відсотків, встановлених
договором, Банк нараховує ОСОБА_5 пеню в
розмірі 0,5% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочення.
Станом на 03.10.2013 р. пеня за невчасну
сплату кредиту та погашення відсотків,
становить 216,37 грн.

Далі позивач вказував, що у
забезпечення виконання ОСОБА_5 умов
кредитного договору, був укладений
договір поруки № 014/17-43/1243-33/1 від 29.08.2007
р. та договір поруки № 014/17-43/1243-33/2 від
29.08.2007 р. згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3
виступили поручителями і взяли на себе
зобов'язання перед банком відповідати
за зобов'язаннями ОСОБА_5, що виникають
з умов кредитного договору, в повному
обсязі цих зобов'язань.

Посилаючись на ст.ст.526, 554, 611, 612, 615, 624,
1048, 1050 ЦК України, умови кредитного
договору та договорів поруки позивач
просив стягнути з відповідачів в
солідарному порядку 175 572,40 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 171 850,14 грн.;
заборгованість по сплаті відсотків - 3
505,89 грн.; пеня - 216,37 грн. та судові
витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 24 березня 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ „Райффайзен Банк
Аваль" в особі Запорізької обласної
дирекції «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованість за кредитним договором
№ 014/17-43/1243-33 від 29.08.2007 р. в сумі 175 572 грн.
40 коп. (заборгованість за кредитом - 171
850,14 грн.; відсотки за користування
кредитом - 3 505,89 грн.; пеня - 216,37 грн.),

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ПАТ „Райффайзен Банк Аваль" в
особі Запорізької обласної дирекції
«Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в
сумі по 585,24грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
вважаючи поруку припиненою, просить
рішення скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позовних
вимог в частині стягнення з нього
заборгованості відмовити.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
вважаючи поруку припиненою, просить
рішення скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким у задоволені позовних
вимог в частині стягнення з нього
заборгованості відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянтів ОСОБА_6,
представника позивача ОСОБА_7,
відповідачку ОСОБА_5, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

29.08.2007 р. ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого відповідно до
п.1.3 статуту є позивач ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір №014/17-43/1243-33 на
видачу кредиту у вигляді не
відновлювальної лінії в сумі 35 525
доларів США строком до 28.08.2019 р. із
сплатою 13% річних. Позичальник
зобов'язався належним чином
використати та повернути банку за
погодженим графіком суму отриманого
кредиту, а також сплатити проценти за
користування кредитом, комісії згідно
умов договору та тарифів кредитора, та
виконати всі інші зобов'язання в
порядку та строки, визначені договором.

ОСОБА_5 не здійснювала щомісячну
сплату кредиту, у зв'язку з чим станом
на 03.10.2013 р. заборгованість по кредиту
склала 21500,08 доларів США, що становить
171 850,14грн., відсотки за користування
кредитом склали 3505,89 грн. та пеня
216,37грн., що у загальній сумі дорівнює
175572 грн. 40коп.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_5
умов кредитного договору ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого відповідно до
п.1.3 статуту є позивач ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 був
укладений договір поруки № 014/17-43/1243-33/1
від 29.08.2007 р. та договір поруки №
014/17-43/1243-33/2 від 29.08.2007 р. згідно якого
останні виступили поручителями і взяли
на себе зобов'язання перед банком
відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_5,
що виникають з умов кредитного
договору, в повному обсязі цих
зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про задоволення позову.

Задовольняючи позов суд вірно виходив
з системного застосування норм
матеріального права, зокрема, ст.ст. 526,
543, 553-555, 625, 629, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України за
якими зобов'язання за договором, у тому
числі за договором кредиту, за яким
кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, у тому
числі солідарними боржниками за
договором поруки в разі настання
відповідальності за порушення
позичальником грошового зобов'язання.

Доводи апеляційних скарг ОСОБА_2,
ОСОБА_3 є тотожними та полягають у
посиланні на ч. 4 ст. 559 ЦК України за
якою порука припиняється після
закінчення строку, встановленого у
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Апелянти вважають, що банк змінив строк
виконання основного зобов'язання,
оскільки 20 січня 2010р. вручив
позичальнику ОСОБА_5 вимогу про
погашення усієї суми заборгованості за
кредитним договором протягом 30 днів з
дня отримання вимоги. Проте, з позовом
банк звернувся у жовтні 2013р., порушивши
строк пред'явлення вимоги до
поручителя, що призвело до припинення
поруки.

Погодитися з цими доводами неможливо з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

На підставі статті 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Колегія суддів виходить з того, що
кредитором дотриманий строк для
пред'явлення вимоги до поручителя про
сплату заборгованості за кредитним
договором, оскільки при неналежному
виконанні позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором
строк пред'явлення кредитором вимоги
до поручителя про повернення отриманих
у кредит коштів повинен обчислюватись
з моменту настання строку повного
погашення зобов'язання, оскільки
порука діє до повного погашення
боржником зобов'язання, що передбачено
п.4.1. договорів поруки.

Строк виконання основного зобов'язання
визначений кредитним договором -
28.08.2019р., як вказано у п. 1.2 договору
(а.с.6).

Такий висновок колегії суддів
зроблений з урахуванням правової
позиції постанови Верховного суду
України №6-98цс12 від 12.09.2012р., прийнятої
за наслідками розгляду заяви про
перегляд судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, яка згідно
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
усіх судів України, які зобов'язані
привести свою практику у відповідність
з рішенням Верховного Суду України.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 24 березня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: