Справа № 372/6036/13-ц Головуючий у І
інстанції Проць Т.В.Провадження №
22-ц/780/1824/14 Доповідач у 2 інстанції
Воробйова Н.С.Категорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

07 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Микитенко Д.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
про у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

встановила :

У грудні 2013 року позивач звернувся
до суду з позовною заявою до
відповідачів про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в обґрунтування якої зазначив, що 04.07.2006
року між банком та ОСОБА_2, було
укладено договір про надання
споживчого кредиту та заставу майна №
0, відповідно до умов якого
відповідачу було надано споживчий
кредит в сумі 26792 доларів США, терміном
по 04.07.2012 року зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 12,5%
річних. Одночасно з цим з метою
забезпечення виконання грошових
зобов'язань та виконання умов договору
між позивачем та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки №21523 від 04.07.2006 року,
згідно з яким вона поручилась за
виконання зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_2

Посилаючись не неналежне
виконання відповідачем зобов'язань за
укладеним сторонами договором та
наявність значної заборгованості, яка
станом на 08.07.20123 року складалася з
заборгованості :

по кредиту в сумі 4945,67 дол.США, що в
еквіваленті за курсом НБУ становить
32337,04 грн., 2718,25 дол.США -заборгованості
по простроченим процентам, що дорівнює
21726,97 грн., пені за несвоєчасне
погашення кредиту в сумі 557,11 дол. США,
що дорівнює 4452,98 грн., пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
по процентам в сумі 237,45 дол.США, що
становить 12897,95 грн., а всього 5969,36
дол.США. що за курсом НБУ в гривневому
еквіваленті дорівнює 60414,94 грн.

Позивач просив стягнути суму
заборгованості за кредитним договором
разом з іншими, передбаченими
договором та законом платежами з
відповідачів солідарно.

Представник позивача в суді першої
інстанції позовні вимоги підтримав з
підстав, наведених у позовній заяві та
просив їх задовольнити. Просив також
розглянути справу в межах основного
договору та додатку до нього №1, без
урахування внесених в 2009 році
сторонами змін до кредитного договору.

Представник відповідачів позовні
вимоги заперечувала, посилаючись на
відсутність у ОСОБА_2 будь-якої
заборгованості перед банком. Вказувала
на те, що в 2009 році заставний автомобіль
був переданий банку в рахунок
погашення заборгованості. За таких
обставин, підстав для задоволення
вимог позивача не вбачала.

Рішенням Обухівського районного
суду від 21 січня 2014 року позов
задоволено у повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 60414 (шістдесят тисяч
чотириста чотирнадцять) грн. 94
коп..Вирішено питання про судові
витрати.

В апеляційній скарзі відповідачі
просили скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи та порушенням
норм матеріального і процесуального
права та ухвалити нове рішення про
відмову позивачу у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги
вказували на те, що судом не враховано
ту обставину, що в 2009 році автомобіль,
який було передано позичальником у
заставу на забезпечення боргових
зобов»язань, був повернутий
позичальником банку в рахунок
погашення заборгованості та в
подальшому ним реалізований. Крім того,
позивач необґрунтовано нарахував
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом та пеню за
прострочення погашення кредиту та
процентів за користування грошовими
коштами.

Крім того, відповідачка ОСОБА_3
наголошувала на тому, що без її відома
кредитор та боржник уклали додаткову
угоду до кредитного договору від 24.11.2009
року, якою було змінено графік
погашення кредиту; крім того, вона не
отримувала вимогу позивача про
дострокове погашення кредиту, що
позбавило її можливості вирішити
питання в межах договору поруки, а
також вважала, що у зв»язку з пропуском
позивачем строку для звернення з
вимогами до неї як поручителя, порука
по даному договору припинилася.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

По справі встановлено, що 06.07.2006 року
між банком та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №0, згідно
якого позивач надав відповідачу
споживчий кредит на загальну суму 26792
доларів США, з терміном погашення по
04.07.2012 року, із сплатою процентів у
розмірі 12,5 % річних. Погашення кредиту
позичальник повинно здійснюватися
згідно Графіку погашення кредиту, що є
невід»ємною частиною Договору від
04.07.2006 року.

Згідно з графіком останній платіж в
рахунок погашення заборгованості по
кредиту встановлений 04.06.2012 року.

04.07.2006 року між позивачем та ОСОБА_3,
було укладено договір поруки №21523,
згідно якого остання поручалась перед
банком за виконання позичальником
зобов'язань по кредитному договору
№0 від 04.07.2006 року.

З матеріалів справи видно, що позивач
виконав свої зобов»язання по
кредитному договору, а позичальник
належним чином свої зобов»язання не
виконував та допустив порушення
строків повернення кредиту, у зв»язку з
чим виникла заборгованість, яка станом
на 08.07.2013 року складається із
заборгованості за простроченим
кредитом, заборгованість по сплаті
процентів за користування кредитом та
пені за прострочення повернення
кредиту та процентів.

З матеріалів справи також
встановлено, що у 2009 році
позичальник-відповідач ОСОБА_2 в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору передав банку
предмет забезпечення по кредитним
зобов»язанням, а саме автомобіль марки
Hyunai Tucon, який згідно даних банку був
реалізований за 13000 дол.США, суму від
реалізації зараховано банком в рахунок
погашення заборгованості
позичальника за кредитом та
відсотками, що підтверджується
наданими позивачем розрахунками
(а.с.34-35).

Зазначені обставини спростовують
посилання апелянтів на те, що при
визначенні розміру заборгованості за
кредитним договором, не було враховано
вартість реалізованого банком
предмету застави.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України,
якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ст.553 ЦК України, за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов»язання не пред»явить
вимоги до поручителя.

В силу ст..258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність, скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Згідно ч.2 п.1 даної статті
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Задовольняючи позовні вимоги
позивача у повному обсязі, суд виходив
з того, що відповідач ОСОБА_2 у повному
обсязі не виконує зобов»язання,
покладені на нього умовами кредитного
договору, допустив заборгованість по
оплаті кредиту, процентів за
користування кредитом, а тому дійшов
висновку, що вимоги банку щодо
стягнення вказаної заборгованості та
пені за неналежне виконання
зобов»язань, є обґрунтованими у
повному обсязі, як і вимоги, які
заявлено до поручителя ОСОБА_3 згідно
до зобов»язань, прийнятих нею за
договором поруки, укладеним на
забезпечення основного кредитного
договору. Відповідальність за
порушення кредитних зобов»язань
боржник та поручитель мають нести в
солідарному порядку.

Колегія суддів не може у повній мірі
погодитися з даним висновком суду.

Як видно з матеріалів справи, умовами
договору про надання споживчого
кредиту та заставу майна від 04 липня 2006
року передбачено, що позичальник у
будь-якому випадку зобов»язаний
повернути Банку кредит у повному
обсязі в терміни, встановлені графіком
погашення кредиту, але не пізніше 04
липня 2012 року (п.1.2.2. Договору).

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості за кредитним договором
від 04.07.2006 року встановлено, що
позичальник з жовтня 2009 року фактично
платежі на погашення кредитних
зобов»язань не сплачував.

Вимогу про дострокове погашення
кредиту та оплату всіх сум, пов»язаних
з невиконанням кредитних зобов»язань
на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надіслано
банком 25.07.2013 року (а.с.52-55). Згідно
відмітки поштового відділення
лист-вимогу від 25.07.2013 року ОСОБА_3 не
отримала (а.с.56).

З позовом про стягнення
заборгованості за договором кредиту,
строк погашення якого встановлено
сторонами як 04.07.2012 року, позивач
звернувся до відповідачів 11.12.2013 року.

За таких обставин, на думку колегії,
рішення суду в частині задоволенні
позивних вимог банку про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 пені за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом та пені за несвоєчасне
погашення заборгованості по процентам
(4452,98 грн.+ 1897,95 грн.) не відповідає
вимогам закону (порушено річний строк
позовної давності для стягнення пені),
в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні вимог в цій
частині позову.

Не можна також погодитися з рішенням
суду в частині стягнення
заборгованості з поручителя ОСОБА_3

Як вже зазначалося, позичальник за
умовами кредитного договору від 04.07.2006
року отримав грошові кошти в сумі 26792
дол.США, які зобов»язався повернути не
пізніше 04 липня 2012 року. Свої
зобов»язання по поверненню кредиту
позичальник належним чином не
виконував, фактично з жовтня 2009 року
грошові кошти на погашення
заборгованості за кредитними
зобов»язаннями не сплачував, проте
повідомлення про порушення
позичальником зобов»язань з вимогою
про дострокове погашення кредиту
поручителю надіслано банком лише
25.07.2013 року, до суду з позовними
вимогами до поручителя банк звернувся
11.12.2013 року, пропустивши при цьому
шестимісячний строк, визначений ЦК
України для пред»явлення зазначених
вимог до поручителя.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що оскільки кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов»язання не
пред»явив вимоги до поручителя,
зобов»язання ОСОБА_3 за договором
поруки №21523 від 04 липня 2006 року,
укладеним між нею та банком
«УкрСиббанк» на забезпечення
кредитних зобов»язань ОСОБА_2
припинилися, договір поруки
відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК
України є припиненим. Підстави для
стягнення у солідарному порядку як з
поручителя з ОСОБА_3 заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту та заставу майна №0 від
04.07.2006 року, у зв»язку з його неналежним
виконанням позичальником, відсутні. У
задоволені вимог банку в цій частині
позову необхідно відмовити.

В силу ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене, рішення
суду першої інстанції не відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, а тому не може
бути залишеним без змін, підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення, яким слід задовольнити
позовні вимоги позивача частково,
стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором, яка складається
заборгованості за простроченим
кредитом в сумі 4045,67 дол.США, що за
курсом НБУ становить 32324,90 грн.,
заборгованості по простроченим
процентам за користування кредитом в
сумі 2718,25 дол.США, що за курсом НБУ
становить 21726,97 грн., а всього 54051,87 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

У задоволенні вимог до ОСОБА_3
відмовити.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України,
колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 21 січня 2014 року
скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 6763,92 дол. США, що в гривневому
еквіваленті становить 54 051,87 грн. В
іншій частині позову відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: