У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 рокум. Київ Суддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Журавель В.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2013 року та рішення апеляційного
суду Київської області від 01
квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про поділ спільного
майна подружжя, посилаючись на те, що
перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому
шлюбі з 1987 року до 2010 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 і доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

За час шлюбу ними придбано рухоме й
нерухоме майно, яке є спільним майном
подружжя, а саме: гараж АДРЕСА_1; майно
та статутний капітал Приватного
підприємства «ВИШБУД», що знаходиться
по АДРЕСА_2;
автомобіль марки «ІЖ-2715», 1983 року
випуску вартістю 8 400 грн; автомобіль
марки «RENAULT», 1987 року випуску вартістю
17 760 грн; автомобіль марки «УАЗ 452
А», 1987 року випуску вартістю 29 641
грн 60 коп.; автомобіль марки «ГАЗ 51А», 1963
року випуску вартістю 18 400 грн;
автомобіль марки «ГАЗ 24», 1974 року
випуску вартістю 11 014 грн 86 коп.;
автомобіль марки «BMW 5201», 1991 року
випуску вартістю 41 333 грн 33 коп.;
автомобіль марки «ГАЗ 33021», 1998 року
випуску вартістю 21 383 грн 27 коп.

Крім того, зазначала, що у період шлюбу
був отриманий кредит на потреби сім'ї й
рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 07
червня 2012 року з неї стягнуто
заборгованість за кредитним договором
від 29 жовтня 2008 року у розмірі 36 753 грн 07
коп.

Просила поділити майно наступним
чином: стягнути з ОСОБА_2 його частку у
борговому зобов'язанні відповідно до
зазначеного вище рішення суду в
розмірі 18 560 грн 90 коп., виділити і
визнати за ОСОБА_2 право власності на
гараж та стягнути на її користь у
рахунок компенсації частки гаражу у
розмірі 36 тис. грн; визнати за нею та
ОСОБА_2 право власності на майно та
Статутний капітал указаного
приватного підприємства в рівних
частках за кожним; визнати за ОСОБА_2
право власності на указані транспортні
засоби і стягнути з ОСОБА_2 на її
користь 81 986 грн 54 коп. в
якості компенсації частки
транспортних засобів.

Заочним рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
червня 2013 року у позові ОСОБА_2
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 01 квітня 2014 року рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову про
визнання права власності на автомобілі
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення, яким визнати за ОСОБА_2 та
ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині за
кожним на:

- автомобіль «ІЖ 2715», 1983
року випуску, д.н. НОМЕР_2 ;

- автомобіль «Renault», 1987
року випуску, д.н. НОМЕР_3;

- автомобіль «УАЗ 452А»,
1980 року випуску, д.н. НОМЕР_4;

- автомобіль «УАЗ 31512»,
1987 року випуску, д.н. НОМЕР_5;

- автомобіль «ГАЗ 51 А»,
1963 року випуску, д.н. НОМЕР_6;

- автомобіль «ГАЗ 24», 1974
року випуску, д.н. НОМЕР_7;

- автомобіль «ВМW 5201», 1991
року випуску, д.н. НОМЕР_8;

- автомобіль «ГАЗ 33021»,
1998 року випуску, д.н. НОМЕР_1.

В іншій частині заочне рішення
залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій
представником ОСОБА_6, ОСОБА_2 просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права і неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

У відкритті касаційного провадження по
вищевказаній справі слід відмовити,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Зі змісту касаційної скарги та
оскаржуваних рішень вбачається, що
скарга є необґрунтованою і наведені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності зазначених рішень.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, апеляційний суд та суд
першої інстанції у нескасованій
частині рішення правильно застосували
правові норми та ухвалили правильні по
суті рішення, підстав для скасування
яких не вбачається.

Доводи скарги такі висновки не
спростовують і зводяться до оцінки
доказів, їх належності та допустимості,
проте в силу ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя.

Копію ухвали разом з доданими до
касаційної скарги матеріалами
направити заявнику.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ
В.І. Журавель