Справа № 464/1899/14
Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/783/3034/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого судді -
Берези В.І., суддів - Бойко С.М.,
Штефаніци Ю.Г., за участю секретаря
судового засідання -Брикайло М.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, на ухвалу Сихівського
районного суду м.Львова від 6 березня
2014 року у справі за заявою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено в
задоволенні заяви представника ОСОБА_2-
ОСОБА_3, про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає
виконанню. Ухвалу суду оскаржив
представник ОСОБА_3, просить скасувати
ухвалу, постановити нову, якою визнати
виконавчий лист № 2-2269, виданий 28.11.2011
року Сихівським районним судом
м.Львова, таким, що не підлягає до
виконання та повернути усе
безпідставно стягнуте за виконавчим
листом.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що суд не мав права видавати
виконавчий лист на підставі мирової
угоди, спір фактично не вирішувався, а
справа провадженням закрита. Виконавий
лист видано з пропуском строку
видачі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників апелянта - ОСОБА_3,
ОСОБА_4, позивача ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції, ухвалою Сихівського
районного суду м.Львова від 1 жовтня 2008
року затверджено укладену між
сторонами мирову угоду про те, що
позивач ОСОБА_5 відмовляється від
вимоги про стягнення аліментів на неї
до досягнення дитиною трьохрічного
віку, відповідач ОСОБА_2 зобов'язується
сплачувати аліменти на дитину у
розмірі одного прожиткового мінімуму
на дитину відповідно до чинного
законодавства України шляхом
перерахунку коштів на банківський
рахунок позивача щомісячно до
досягнення 18-річного віку, а
провадження по справі закрито. На
виконання даної ухвали суду 28
листопада 2011 року Сихівським районним
судом м.Львова було видано виконавчий
лист №2-2269, згідно з яким відповідач
ОСОБА_2 зобов'язується сплачувати
аліменти на дитину у розмірі одного
прожиткового мінімуму на дитину
відповідно до чинного законодавства
України шляхом перерахунку коштів на
банківський рахунок позивача
щомісячно до досягнення 18- річного
віку.

Матеріалами справи встановлено, що
Сихівський районний суд м.Львова видав
виконавчий лист №2-2269, в якому було
зазначено резолютивну частину ухвали
суду, що на момент його видачі набрала
законної сили відповідно до ст.223 ЦПК
України.

Відмовляючи у задоволенні заяви
заявника, суд першої інстанції
зазначив про те, що судове рішення, на
підставі якого видано виконавчий лист,
на момент його видачі і відкриття
виконавчого провадження набрало
законної сили, а відтак, підлягало до
виконання в обсязі, встановленому
судом, крім того, подання виконавчого
листа з пропущенням встановленого
законом строку пред'явлення
виконавчого документу до виконання не
є підставою для визнання його таким, що
не підлягає виконанню. Тому, зробив
висновок про те, що відсутні підстави
для визнання виконавчого листа від
28.11.2011р. №2-2269 таким, що не підлягає
виконанню, які передбачені ч.4 ст.369 ЦПК
України.

З висновком суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч. 1,2 ст. 369 ЦПК
України, виконавчий лист має
відповідати вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження».
Суд, який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України, суд
ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, шо не підлягає виконанню
повністю або частково. Якщо стягнення
за таким виконавчим листом уже
відбулося повністю або частково, суд
одночасно на вимогу боржника стягує на
його користь безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Із змісту зазначених норм вбачається,
що суд може визнати виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню лише
тоді, якщо: 1) його було видано
помилково, 2) якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою, 3) з інших причин,
внаслідок чого на боржника було
покладено обов'язок, не встановлений
рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.208 ЦПК України, судові
рішення викладаються у двох формах:
1)ухвали; 2) рішення.

У відповідності до ч.1, 2 ст.368 ЦПК
України, питання, пов'язані із
зверненням судового рішення до
виконання, вирішує місцевий суд, який
розглянув справу. За кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, видається один виконавчий
лист.

У відповідності до п.3 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.12.2011 «Щодо обов'язкових для
усіх судів України правових позицій»,
висновок суду про те, що мирова угода,
затверджена судом, не може вважатися
зобов'язанням у цивільно-правовому
розумінні, оскільки її укладення,
затвердження і виконання
регламентовано положеннями
процесуального законодавства та
Закону України «Про виконавче
провадження», є необгрунтованим.

Так як судом першої інстанції
правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та оцінені надані
сторонами докази, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Доводи апелянта про те, що на підставі
ухвали про затвердження мирової угоди
суд не вправі видавати виконавчий лист
на увагу не заслуговує, оскільки згідно
з вимогами ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.
Відповідно до ст. 312 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу на ухвалу суду першої інстанції,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Ухвала суду відповідає вимогам закону
і зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, підстав для її
задоволення немає, а тому апеляційну
скаргу слід відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, відхилити.

Ухвалу Сихівського районного суду
м.Львова від 6 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскарженою
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко С.М.

Штефаніца Ю.Г.