РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

Справа № 390/20/13- ц

Провадження № 2/390/2/14

"27" лютого 2014 р.
Кіровоградський районний суд
Кіровоградської області в складі:

головуючого - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Попруженко Л.М., Цапушел
І.С.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

третьої особи - ОСОБА_17.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: секретар Овсяниківської
сільської ради Кіровоградського
району та області ОСОБА_17, про визнання
заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_3, про визнання
недійсним заповіту, складеного ОСОБА_7
на користь ОСОБА_3 та посвідченого
секретарем Овсяниківської сільської
ради Кіровоградського району та
області 11.05.2012 року. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що згідно даного
заповіту її батько ОСОБА_7 заповів все
належне йому майно її сестрі ОСОБА_3,
яка є відповідачем по справі. Їй стало
відомо про даний заповіт, коли вона
звернулась після смерті батька до
нотаріальної контори. При цьому
позивач зазначає, що на час складання
заповіту її батькові виповнився 71 рік,
протягом багатьох років він постійно
хворів на цукровий діабет, переніс
інсульт, внаслідок чого потребував
сторонньої допомоги. Вона особисто та
її сім"я доглядала за батьком з червня
2008 року до листопада 2011 року. В
листопаді 2011 року її сестра ОСОБА_3
погодилась взяти батько до себе і до
дня його смерті доглядала за ним.
Вважає, що відповідач, скориставшись
хворобливим станом батька та його
неможливістю розуміти значення своїх
дій та керувати ними, змусила його
підписати оскаржуваний заповіт. На
підставі викладеного, просила визнати
зазначений заповіт недійсним та
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати.

В судовому засіданні позивач та
її представник, яка діє на підставі
договору про надання юридичної
допомоги, ОСОБА_2, позовні вимоги
підтримали, та позивач пояснила, що
вона завжди допомагала своїм батькам і
фізично, і матеріально, і морально. Ще
до смерті її матері, батько ОСОБА_7
переніс 3 інсульти, після інсульту в
нього відібрало ліву сторону, вона
возила його до лікарні і після лікарні
також допомагала йому. Після смерті
матері, її сестра ОСОБА_3 відмовилась
забрати батька до себе. Батько дуже
часто вживав алкогольні напої,
оправлявся під себе, і сестра не хотіла
його забирати. Тому, вона до травня 2011
року доглядала за батьком особисто,
готувала йому їжу, стирала, їздила до
лікарні за рецептом для покупки ліків
проти діабету, сама колола йому
інсулін, потім вона уїхала за кордон, і
за батьком доглядала її донька ОСОБА_9
Коли її донька вийшла заміж і вже не
могла доглядати за дідусем, в
листопаді 2011 року його забрала до себе
відповідач по справі ОСОБА_3 В січні 2012
року, повернувшись за кордону, вона
поїхала провідати батька до ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1. Вона зайшла в хату, її батько
ОСОБА_7 був один, на столі стояла суха
каша і котлети, в хаті було чисто.
Батько зустрів її нормально,
привітався, спитав, як діти, вони з ним
розмовляли деякий час, але ніякої
розмови про заповіт не було. Вона
вважає, що укладений батьком заповіт
повинен бути визнаний недійсним,
оскільки її батько ОСОБА_7 внаслідок
перенесених ним інсультів, а також
тяжкої хвороби на цукровий діабет був
недієздатний, так як не міг сам себе
обійти, не міг навіть порахувати гроші,
мова його була нечіткою, повільною,
дуже часто в нього були провали в
пам'яті, він не міг вільно рухатись,
нічого не розумів, язик в нього
заплітався, він зловживав алкогольними
напоями. На підставі викладеного,
позивач та її представник просили
задовольнити позов та стягнути з
відповідача судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_3 та її
представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали, та відповідач пояснила, що в
листопаді 2011 року вона забрала свого
батька ОСОБА_7 до себе в АДРЕСА_1 та
області, де він і проживав до своєї
смерті. Батько проживав окремо в
невеличкому будинку поруч з її
будинком, в нього були дуже добрі умови,
євроремонт, по вечорам він дивився
телевізор, читав газети. Днем він
виходив на лавочку біля будинку. Його
знало багато людей, так як він раніше
працював головним інженером
господарства, до нього завжди
підходили, спілкувались з ним. Оскільки
він хворів на цукровий діабет, до нього
приходила фельдшер ОСОБА_10, оглядала
його, надавала йому медичну допомогу.
За пенсією він їздив в с. Обознівка на
машині з її чоловіком, пенсію отримував
сам і розписувався особисто за
отримання пенсії. Одного вечора, коли
вона приїхала з роботи, її батько
ОСОБА_7 повідомив їй, що склав заповіт.
До цього ніякої розмови про заповіт у
них з батьком не було. Батько все добре
розумів, у нього була добра пам'ять,
мова у нього була нормальна, до
останньої хвилини свого життя батько
був ходячий, алкогольними напоями не
зловживав, він міг іноді на свята
випити лише 100 гр. Батько був цілком
нормальною адекватною людиною,
будь-яких психічних відхилень в нього
не було. Посилаючись на зазначене,
відповідач та її представники просили
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Третя особа по справі - секретар
Овсяниківської сільської ради
Кіровоградського району та області
ОСОБА_17. в судовому засіданні позов не
визнала та пояснила, що вона працює
секретарем Овсяниківської сільської
ради з 1998 року. Вона добре пам"ятає той
день, коли ОСОБА_7 прийшов до неї в
сільську раду. Він зайшов в приміщення
сільської ради самостійно, спираючись
на палицю. На її запитання, що його
привело, він відповів, що бажає скласти
заповіт. Вона попросила його паспорт,
перевірила його дані, після чого
розпочала розмовляти з ним з приводу
того, який саме заповіт він бажає
зробити. Він чітко і ясно зазначив, що
бажає укласти заповіт на свою доньку
ОСОБА_3 Вона спитала, чи є у нього ще
діти, він відповів, що є, але він хоче
скласти заповіт саме на ОСОБА_3 Під час
розмови з ОСОБА_7 в неї не виникло
жодних сумнівів щодо його
дієздатності, він чітко висловлював
свою думку, не заїкався, не говорив
обривками, їй було абсолютно зрозуміло
все, що він говорив, поводив себе цілком
адекватно. Вона розпочала
ознайомлювати його з приписами
законодавства, але він попросив дати
йому прочитати ці приписи самому,
пояснивши, що він краще сприймає, коли
читає особисто. Після того, як він все
прочитав всі статті, вона з"ясувала, чи
немає у нього запитань. Впевнившись, що
ОСОБА_7 все зрозуміло, вона почала
друкувати текст заповіту. Після цього
вона надала йому текст заповіту і
попросила, щоб він прочитав заповіт
вголос. Він зачитав заповіт чітко і
ясно. Після цього написав в заповіті, що
заповіт прочитаний ним вголос,
відповідає його дійсним намірам і
власноручно підписаний. Вона звернула
увагу на те, що в нього розбірливий
почерк, а також на те, що він зробив
напис дуже грамотно. Звернула увагу на
це, оскільки зазвичай люди, які навіть
молодше за нього, часто помиляються,
просять допомогти написати. Після чого
він сплатив державне мито, вона
зареєструвала заповіт, і видала один
екземпляр заповіту йому, а другий
екземпляр залишила в сільській раді.
ОСОБА_17. також зазначила, що заповіт
було складено цілком у відповідності
до вимог закону. При посвідченні
заповіту заповідач був адекватним,
чітко висловив своє бажання.

Свідок ОСОБА_11 в судовому
засіданні пояснила, що вона працює
сімейним лікарем в АДРЕСА_1 та області з
1967 року. Вона дуже добре знала ОСОБА_7 ще
з 1967 року, оскільки проживала з ним в
одному селі і наглядала як лікар його
та його дружину. До смерті своєї
дружини він і готував їжу, і прав, і
доглядав за нею. Він переніс 2 інсульта,
про третій інсульт їй невідомо, мабуть
вона була у відпустці. Після смерті
його дружини, він проживав в АДРЕСА_1
самостійно до жовтня 2011 року. Після
інсульту, перенесеного приблизно в
2007-2008 році, вона наглядала його як
лікар, часто приходила до нього додому,
він деякий час був лежачий, потім нога у
нього трошки не так ставала, в
подальшому все нормалізувалось, але
він почав хворіти на цукровий діабет,
тому вона продовжувала приходити до
нього. Він був нормальною, адекватною
людиною, вільно рухався, мова його була
чіткою, у нього була дуже добра пам'ять,
він всіх пам'ятав, завжди, коли вона
приходила, розпитував про всіх
односельців, провалів в пам'яті у нього
не було. Він сам собі колов інсулін по 40
одиниць, що також говорить про те, що
він дуже добре все розумів. Ніяких
психічних відхилень вона у ОСОБА_7 не
помічала, п'яним його ніколи не бачила.
До жовтня 2011 року вона бачила ОСОБА_7 по
декілька разів на місяць, після жовтня
2011 року вона його не бачила, оскільки
він переїхав в інше село.

Свідок ОСОБА_10 в судовому
засіданні пояснила, що вона працює
фельдшером ФАПу с. Овсяниківка
Кіровоградського району та області
протягом 8 років. В листопаді 2011 року
ОСОБА_7 приїхав в АДРЕСА_1 до своєї
доньки ОСОБА_3 При подвірному обході
вона з ним і познайомилась. У нього був
цукровий діабет, спочатку він був на
інсуліні, а потім його перевели на
пігулки. Він добре пам'ятав дозування, і
коли необхідно приймати ліки. ОСОБА_7
був цілком адекватною людиною, вони
розмовляли з ним на різні теми, про
дітей, про політику, пам'ять у нього
була дуже добра: "Дай бог кожному." Іноді
вона бачила його на лавочці біля
будинку, коли проходила мимо, а іноді
заходила до нього додому. Бачила його
один-два рази на місяць. Мова його була
складна, рухався він самостійно, ніколи
не випивав, вона ніколи не чула від
нього запаху алкоголю.

Свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її
сусідкою. ОСОБА_1 доглядала свого
батька ОСОБА_7 після смерті матері до 2011
року. Коли ОСОБА_1 поїхала на заробітки
в 2011 році, за ОСОБА_7 доглядала донька
позивача ОСОБА_9, яка стирала та носила
йому речі. Вона бачила, як ОСОБА_7 сидів
на лавочці біля свого будинку, вони
здоровались з ним, він її впізнавав, але
більше вони ні про що не розмовляли.
Також вона бачила, що ОСОБА_7 завжди
сидів на лавочці мокрий та сильно
п'яний, він постійно посилав хлопців за
алкоголем.

Свідок ОСОБА_14 в судовому
засіданні пояснила, що вона є сусідкою
ОСОБА_1, а раніше вони працювали разом.
Коли померла мати ОСОБА_1, її батько
ОСОБА_7 залишився сам, позивач ходила до
нього, носила їжу. Іноді вона бачила, як
ОСОБА_7 сидів на лавочці біля двору,
вони здоровались, особисто вона з ним
ні про що не розмовляла, їй здавалось,
що він погано розмовляє. Вона зробила
такий висновок тому, що одного разу
вона спитала його, як справи, але він не
відповів. Вона ніколи не бачила його
п"яним, і взагалі не бачила, щоб він
випивав, але ОСОБА_1 розповідала їй про
те, що батько випиває.

Свідок ОСОБА_15 в судовому
засіданні пояснила, що вона перебуває в
дуже добрих відносинах з ОСОБА_1 , знає
її з дитинства, ОСОБА_1 найняла її
доглядати за батьком ОСОБА_7, і вона
приїжджала до нього додому три-чотири
рази на тиждень протягом декількох
місяців, купала його, прала одяг.
Говорив він дуже погано, потрібно було
здогадуватись, що він хоче сказати, був
зовсім непонімущій, рухався як
паралізований каліка, майже не рухався,
його потрібно було переодягати. Коли
вона приїжджала до нього, він десь
тікав, то п'яний був, то поб'ється, падав.
На великі відстані він не ходив, пенсію
за нього отримувала ОСОБА_1, і з пенсії
платила їй за догляд батька. Місяця за
три до смерті ОСОБА_7, його забрала до
себе його друга донька ОСОБА_3, після
цього вона ОСОБА_7 більше не бачила.

Експерт ОСОБА_16 в судовому
засіданні пояснила, що вона працює
експертом з 2000 року. Комісією лікарів
КЗ "Кіровоградська обласна
психіатрична лікарня" був зроблений
висновок про психічний стан ОСОБА_7 на
підставі медичної документації. Згідно
медичної документації ОСОБА_7 на обліку
лікаря-психіатра не перебував, проте
він страждав на тяжку хронічну хворобу
- дисциркуляторну енцефалопатію. Даний
діагноз був поставлений йому ще в 2006
році. Дисциркуляторна енцефалопатія є
хронічною прогресуючою недостатністю
мозкового кровообігу, яка сопряжена з
розвитком дифузних дрібновогнещевих
змін мозкової речовини, обумовлюючих
наростаюче порушення функції
головного мозку. Дана хвороба
поступово призводить до психічних
розладів. Оскільки ОСОБА_7 хворів ще на
гіпертонічну хворобу, цукровий діабет,
це посилювало протікання
дисциркуляторної енцефалопатії.
Чіткої границі між ІІ та ІІІ ст. даної
хвороби не має. Але ця хвороба завжди
поступово призводить до порушення
когнітівних процесів і деменції. Тому,
навіть незважаючи на відсутність
будь-яких даних в медичній
документації після 2007 року, комісія
експертів прийшла до однозначного
висновку про те, що на момент укладення
заповіту 11.05.2012 року ОСОБА_7 не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними. Експерт також
зазначила, що не пам"ятає, чи
досліджувались під час проведення
експертизи покази свідків, але навіть,
якщо вони досліджувались, експертами
не беруться до уваги покази свідків,
оскільки, їх покази носять суб"єктивний
характер, і ці особи не є лікарями
фахівцями у відповідній галузі. В той
же час експерт вказала, що поставити
даний діагноз може лікар-терапевт,
сімейний лікар, лікар-неврапатолог.

Заслухавши пояснення сторін,
представників, свідків та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК
України заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті. Право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю. Право на заповіт
здійснюється особисто.

Заповіт, як вид односторньнього
правочину (дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов"язків), повинен
відповідати загальним вимогам,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, серед яких, особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ст. 202, ч. 2 ст. 203 ЦК
України).

За правилом ст. 225 ЦК України
правочин, який дієздатна особа вчинила
у момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

За змістом даної норми підставою
недійсності правочину може бути лише
абсолютна неспроможність особи в
момент вчинення правочину розуміти
значення своїх дій та (або) керувати
ними.

Згідно до п.16 Постанови Пленуму
ВСУ від 06 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" правила ст. 225 ЦК України
поширюютьсяч на випадки, коли фізичну
особу не визнано недієздатною, однак у
момент вчинення правочину особа
перебувала в такому стані, коли вона не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та (або) не могла керувати ними
(тимчасовий психічний розлад, нервове
потрясіння тощо). Справи про визнання
правочину недійсним вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатрічної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України. Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1, яка є позивачем по справі, є
дочкою ОСОБА_7, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1
(а.с. 5).

11.05.2012 року секретарем
виконавчого комітету Овсяниківської
сільської ради Кіровоградського
району та області ОСОБА_17. було
посвідчено заповіт від імені ОСОБА_7, за
яким заповідач заповідав все своє
майно, де б воно не було та з чого б воно
не складалось, ОСОБА_3.

Заповіт був складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складання заповіту, дати та місця
народження заповідача, власноручно
підписаний заповідачем та
зареєстрований в реєстрі за № 7. В
тексті заповіту заповідач особисто
зробив напис про те, що заповіт
прочитаний ним вголос, відповідає його
дійсним намірам і власноручно
підписаний (а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2 (а.с. 4).

Відповідно до фельдшерської
довідки про смерть від 15.06.2012 року та
лікарського свідоцтва про смерть № 255
від 16.06.2012 року, причиною смерті ОСОБА_7
є ішемічна хвороба серця,
атеросклеротичний кардіосклероз (а.с.40,
41).

Згідно інфомації Кіровоградської
районної державної нотаріальної
контори № 72/01-16 від 12.02.2013 року, після
смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
до нотаріальної контори надійшли заяви
про прийняття спадщини від доньок
спадкодавця - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 Інші
заяви про прийняття спадщини або
відмову у прийнятті спадщини до
нотаріальної контори не надходили.
Свідоцтва про право на спадщину не
видавались (а.с. 57).

У ході розгляду справи КЗ
"Кіровоградська обласна психіатрична
лікарня" було проведено посмертну
судово-психіатричну експертизу. Згідно
акту посмертної судово-психіатричної
експертизи № 271 від 28.05.2013 року, ОСОБА_7,
починаючи з 2006 року страждав на
дисциркуляторну енцефалопатію ІІ-ІІІ
ст, на що вказує наступне: двічі
знаходився на стаціонарному лікуванні
в неврологічному відділенні
Кіровоградської центральної районної
лікарні з 07.10.2006 р. по 24.10.2006 р. З
діагнозом: гіпертонічна хвороба ІІІ
ст., ТІА 7.10.2006 р. в басейні ПСМА,
дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ
ст. змішаного генезу (атеросклеротична,
гіпертонічна, дисметаболічна).
Підкорковий синдром акінетико-ригідна
форма, психоорганічний синдром,
діабетична полінейропатія, цукровий
діабет І середньої тяжкості,
ангіопатія сітківки по гіпертонічному
типу, ІХС (ішемічна хвороба серця),
атеросклеротичний кардіосклероз,
миготлива аритмія СНПА. Повторно
лікувався там же з 29.09.2007 р. по 09.10.2007 р., з
діагнозом ГХ (гіпертонічна хвороба) ІІІ
ст., ТІА 29.09.2007 р. в системі ВБА, наслідки
ТІА 7.10.2006 р., виражений астеничний
синдром, підкорковий синдром,
психоорганічний синдром, ІХС,
атеросклеротичний кардіосклероз,
цукровий діабет тип ІІ середньої
важкості. В зв"язку з вищевказаним на
момент складання ним заповіту № 7 від
11.05.2012 року виявляв ознаки хронічного
психічного захворювання в формі
деменції (недоумства) складного генезу,
внаслідок чого, він не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними (а.с 124-126).

По справі за клопотанням
представника відповідача ОСОБА_5
ухвалою суду була призначена повторна
посмертна судово-психіатрична
експертиза, проведення якої доручено
Київському міському центру
судово-психіатричної експертизи. Як
вбачається з акту повторної посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи № 980 від 29.11.2013 року,
експертна комісія Київського міського
центру судово-психіатричної
експертизи, співставляючи матеріали
цивільної справи, медичної
документації з показами свідків, а
також з клініко-експертними уявленнями
про перебіг органічного ураження
головного мозку
судинно-дисметаболічного генезу,
прийшла до висновку, що: 1) ОСОБА_7 на
момент складання заповіту 11.05.2012 року
виявляв ознаки психічного розладу:
органічне ураженння головного мозку
судинно-дисметаболічного генезу з
психоорганічним синдромом (МКХ-10 F07.9),
за своїм психічним станом усвідомлював
значення своїх дій та міг керувати
ними. 2) ОСОБА_7 на момент складання
заповіту 11.05.2012 року усвідомлював
значення своїх дій та міг керувати ними
з урахуванням перенесених ним хвороб
(а.с. 189-192).

Суд вважає, що при розгляді даної
справи необхідно покласти в основу
рішення висновок повторної комісійної
посмертної судово-психіатрічної
експертизи, оскільки він є повним,
обгрунтованим, під час її проведення
експертами досліджувались всі
обставини, стосовно психічного стану
ОСОБА_7, а саме, експертами були
досліджені та співпоставлені
матеріали цивільної справи, медичної
документації з показами свідків, а
також з клініко-експертними уявленнями
про перебіг органічного ураження
головного мозку
судинно-дисметаболічного генезу. В той
же час висновок первинної
судово-психіатрічної експертизи не
береться судом до уваги, оскільки
мотивувальна частина висновку даної
експертизи лише надає опис характерних
особливостей, притаманих людині, яка
страждає на вказані хвороби, взагалі,
об"єктивні дані стосовно хвороби
ОСОБА_7 саме на 11.05.2012 року відсутні,
тобто діагноз ОСОБА_7 встановлений ще в
2006 році та не підтверджений в юридично
значимий період часу. В даному висновку
також не вказано, чи досліджувались під
час проведення експертизи пояснення
свідків. З показань експерта ОСОБА_16,
яка приймала участь при проведенні
первинної судово-психіатричної
експертизи та яка допитувалась в
судовому засіданні, вбачається, що
наслідки, пов"язані з наявністю у особи
хвороби - дисциркуляторна
енцефалопатія, яка була покладена в
основу висновку, розвиваються
поступово та з часом зазвичай
призводят до психічного розладу. Проте,
свідки по справі, які є
медпрацівниками, а саме - сімейний
лікар ОСОБА_11 та фельдшер ОСОБА_10, та
які регулярно наглядала ОСОБА_7, в
період часу з 2007 року по 2012 рік не
вказували на наявність у ОСОБА_7
симптомів, що притаманні даному
захворюванню, і які зазначені в
мотивувальній частині даної
експертизи. Хоча сам експерт вказувала
в судовому засіданні, що і сімейний
лікар може поставити подібний діагноз.

Як вбачається з медичної
документації, пояснень позивача та
відповідача, ОСОБА_7 не перебував на
обліку ні в наркологічному, ні в
психіатричному диспансерах. Крім того,
незважаючи на ряд хвороб, які були
наявні за час життя ОСОБА_7 та похилий
вік останнього, жодного разу медиками
не було рекомендовано ОСОБА_7 пройти
огляд у лікаря-психіатра. Також таке
питання не ініціювалось на позивачем,
ні відповідачем за життя ОСОБА_7

На підставі вищепереліченого, суд
вважає, що висновок первинної
експертизи є неповним та ґрунтується
на припущеннях, а тому, не береться
судом до уваги.

До показів свідка ОСОБА_15 суд
відноситься критично, оскільки покази
даного свідка є суперечними - вона
одночасно вказує на те, що ОСОБА_7 не
рухався взагалі, був паралізованим
калікою, і в той же час зазначає, що він
від неї тікав. Крім того, сама позивач
при дачі пояснень вказувала, що
спочатку вона особисто доглядала за
батьком, а потім її донька ОСОБА_9
доглядала за ОСОБА_7 Про те, що вона
наймала свідка ОСОБА_15, щоб та
здійснювала нагляд за її батьком, вона
не вказувала взагалі.

Суд також не бере до уваги
показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_14,
які показали в судовому засіданні, що
вони не спілкувались особисто з ОСОБА_7,
а лише іноді бачили його і
здоровкались. Покази свідка ОСОБА_12 про
те, що коли вона бачила ОСОБА_7, він
перебував в нетверезому стані, також не
можуть бути покладені в основу рішення
про визнання заповіту недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

Доводи позивача та його
представника про те, що ОСОБА_7 при
складанні заповіту не міг
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) керувати ними, не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні, а
тому підстав для визнання недійсним
заповіту, відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.
225 ЦК, суд не вбачає.

Таким чином, дослідивши докази по
справі в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
понесені позивачем судові витрати не
відшкодовуються.

На підставі ст. ст. 202, 203, 225, 1233, 1234
ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208,
209, 213 -215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа: секретар Овсяниківської
сільської ради Кіровоградського
району та області ОСОБА_17, про визнання
заповіту недійсним, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Кіровоградської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя