Номер провадження 22-ц/775/1261/2014
Номер провадження: 22ц-775/1261/14
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Супрун М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Шевченко В.Ю,

суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.,

при секретарі
Внуковій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
на рішення Київського районного суду
міста Донецька від 16 грудня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк» (далі ПАТ
«Альфа-Банк») звернулось до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначило, що 25
січня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір № 490054667,
відповідно до якого банк надав
позичальнику кредитні кошти у розмірі
15253,01 доларів США зі сплатою 13 відсотків
річних за користування кредитом з
остаточним строком повернення кредиту
до 25 січня 2013 року. З метою забезпечення
виконання вказаного договору 25 січня
2008 року між банком та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір поруки №
490054667-П. Позичальник умови кредитного
договору належним чином не виконував,
тому станом 25 липня 2013 року має
заборгованість у загальному розмірі
230062, 43 грн., яку позивач просив стягнути
з поручителя ОСОБА_2

Рішенням Київського районного суду
м.Донецька від 16 грудня 2013 року позов
ПАТ «Альфа-Банк» залишено без
задоволення.

З вказаним рішенням не погодився
позивач та подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, просив рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги банк зазначив, що суд першої
інстанції зробив неправильний
висновок, що звернення з позовом до
поручителя про стягнення суми боргу за
кредитним договором є невірно обраним
способом захисту прав.

Сторони у судове засідання
апеляційного суду не з'явились, були
повідомлені про час та місце розгляду
справи належним чином.

Згідно листа представника ПАТ
«Альфа-Банк», він просив справу
розглянути за його відсутності та
задовольнити апеляційну скаргу.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню.

Згідно п.4 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення норм матеріального
та процесуального права.

Залишаючи позов ПАТ «Альфа-Банк»
без задоволення, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки позивач не
звернувся з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
безпосередньо до позичальника,
звернення з таким позовом тільки до
поручителя є невірно обраним способом
захисту своїх прав.

Такі висновки суду першої інстанції є
такими, що суперечать нормам
матеріального права.

Судом встановлено, що 25 січня 2008 року
між ОСОБА_3 та закритим акціонерним
товариством «Альфа-Банк», який в
подальшому був перейменований в
публічне акціонерне товариство
«Альфа-Банк», було укладено кредитний
договір згідно, якого позивач надав
ОСОБА_3 кредит в розмірі 15 253,01 доларів
США з номінальною ставкою 13 відсотків
річних з остаточною датою повернення 25
січня 2013 року. (а.с.4)

В забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором, 25 січня 2008 року між
сторонами було укладено договір
поруки.(а.с.11)

Позичальник умови кредитного
договору належним чином не виконував,
тому станом 25 липня 2013 року має
заборгованість у розмірі 230062, 43 грн.
(а.с.15-16)

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права;2) визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди; 9)
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди; 10) визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

У відповідності до ч. 1 ст. 543 ЦК України
у разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Отже, за законом у цьому випадку немає
так званої обов'язкової процесуальної
співучасті, тобто законом передбачено
право позивача звернутися до суду до
кожного з боржників окремо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
врахував зазначені вимоги закону, не
надав об'єктивну оцінку наявності
порушеного права позивача та дійшов
помилкового висновку, що обраний
позивачем спосіб захисту порушеного
права не передбачений законом.

Разом з тим, апеляційним судом
встановлено, що 20 серпня 2013 року
позивач звернувся до відповідача з
вимогою про повернення заборгованості
за кредитом (а.с.13), а 16 вересня 2013 року -
з позовом до суду (а.с.1).

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено у п.24 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
договорів» від 30 березня 2012 року,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Встановлено, що строк закінчення
договору поруки від 25 січня 2008 року,
укладеного між сторонами, не
встановлено, а строк виконання
основного зобов'язання, згідно з
умовами кредитного договору, є 25 січня
2013 року, тому враховуючи те, що банк
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив вимоги до
поручителя, порука є припиненою.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову з підстав
припинення поруки.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, апеляційний суд,

Р І Ш Е Н Н Я :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 16 грудня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання ним законної сили.

Судді