У Х В А Л А

28 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О., суддів:
Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М.,
Євтушенко О.І.,Ситнік О.М.,розглянувши
заяву ОСОБА_6 про перегляд Верховним
судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення
майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що у
період з 2007 року по 2012 рік судами різних
інстанцій розглядалася цивільна
справа за його участю та ОСОБА_7 про
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_1. У зв'язку з розглядом вказаної
цивільної справи позивачем витрачені
значні кошти, що пов'язані з явкою до
суду, оплатою правової допомоги,
лікуванням тощо. Крім того, діями
відповідача йому завдано майнову та
моральну шкоду, так як позивач довгий
час був позбавлений правом володіння
та розпорядження своїм майном.

Просив стягнути з ОСОБА_7 39 145 грн 41 коп.
на відшкодування майнової шкоди,
упущену вигоду, пов'язану з непродажем
квартири у розмірі 239 700 грн та 300 тис.
грн. на відшкодування моральної шкоди.
Зазначав, що сума майнових збитків
складається з витрат на правову
допомогу у розмірі 1500 грн, на
оформлення довіреності адвокату у
розмірі 153 грн, поштових витрат у
розмірі 125 грн 64 коп., витрат на
придбання ліків у розмірі 6662 грн 16 коп.,
витрат на медобстеження у розмірі 1691
грн, витрат на оплату пального для
поїздок з м. Києва до м. Алушти та
м. Сімферополя на 38 судових засідань
у розмірі 24 553 грн 34 коп., з урахуванням
2460 грн 29 коп., витрачених на бензин для
поїздок у судове засідання, на
комунальні платежі за квартиру за
період з 02 лютого 2010 року по 26 вересня
2011 року, у який ОСОБА_7 незаконно
оформив на себе право власності у
розмірі 3233 грн, витрат для поновлення
права власності на квартиру в органах
БТІ у розмірі 255 грн 55 коп., витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у розмірі 120 грн, на
оплату залізничних та автобусних
квитків до м. Алушта на судові
засідання у розмірі 852 грн 12 коп.

Рішенням Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 16
жовтня 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
понесенні останнім судові витрати,
пов'язані з наданням юридичної
допомоги у розмірі 1500 грн, витрати
пов'язані з оформленням довіреності
адвокату у розмірі 153 грн, витрати,
пов'язанні з прибуттям до судових
засідань у розмірі

20 819 грн 06 коп., судові витрати у розмірі
120 грн, а всього - 22 592 грн 06 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
майнову шкоду у розмірі 247 872 грн 37 коп.,
що складаються із витрат, понесених на
поїздку до м. Алушти для поновлення
права власності на квартиру у розмірі
4586 грн 40 коп., витрат на оплату
квартплати та опалення квартири у
розмірі 3233 грн, витрати на послуги
БТІ у розмірі 255 грн 55 коп., поштові
витрати у розмірі 97 грн 42 коп, упущену
вигоду у розмірі 239 700 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10
тис. грн ні відшкодування моральної
шкоди. У іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим

від 27 листопада 2013 року рішення
Алуштинського міського суду
Автономної Республіки Крим від 16
жовтня 2012 року у частині стягнення
витрат на квартплату та опалення у
розмірі 3233 грн, поштових витрат у
розмірі 97 грн 42 коп. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 грн
залишено без змін.

У іншій частині рішення суду скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3872 грн 71 коп на
відшкодування судових витрат. У іншій
частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про стягнення майнової та
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 27
листопада 2013 року.

У березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із заявою про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 травня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду справи за позовом про
виселення із службового приміщення;

- ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 вересня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду заяви про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року у справі за
позовом виселення із службового
приміщення;

- постанову судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 13
листопада 2013 року, ухвалену за
результатами перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року у справі за
позовом про виселення із службового
приміщення.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
судовими рішеннями, на які заявник
посилається на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, можуть бути
рішення:

- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ;

- Вищого адміністративного суду
України;

- Вищого господарського суду України;

- Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України, ухвалені як
судом касаційної інстанції;

- апеляційних судів загальної
юрисдикції, як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України» щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V (697-16).

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним. Обов'язковою є
умова, щоб цими рішеннями, які набрали
законної сили, вирішено спір по суті, та
у них судом (судами) касаційної
інстанції неоднаково застосовано одні
й ті самі норми матеріального права.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 вересня 2013
року про допуск справи до провадження
Верховного Суду України та постанова
судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 13
листопада 2013 року не є судовими
рішеннями, які можуть бути підставою
перегляду у порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК України.

Щодо ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 15 травня 2013
року, колегія суддів зазначає, що із
постанови судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 13
листопада 2013 року вбачається, що
вказаною постановою ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду касаційної інстанції, що свідчить
про те, що спір у справі остаточно не
вирішено й не застосовано норм
матеріального права для вирішення
спору по суті, а тому на неї не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
п. 1 ст. 355 ЦПК України.

Такий висновок узгоджуються із
роз'ясненнями, наведеними у п. 7
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України».

Із огляду на вищевикладене, ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 травня 2013 року, від 23
вересня 2013 року та постанова судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 13 листопада 2013 року не
є судовими рішеннями, на які може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ОСОБА_6
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
слід відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про стягнення майнової та
моральної шкоди, за заявою ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 11 грудня 2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О.
Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко І.М.
Завгородня О.М. Ситнік