АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 4758 /2014
інстанції - Дубас В.А.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою
представником ОСОБА_4

на заочне рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 03 грудня 2013
року

в с т а
н о в и л а:

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м.Києва від 03.12.2013 року
позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк»
задоволено. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта
Банк» заборгованість за кредитним
договором у сумі 1 392 615 грн. 19 коп., що
складається із заборгованості за
відсотками за кредитним договором
№0 у сумі 31 502 грн. 41 коп. та
заборгованості за додатковою угодою
№1 до кредитного договору, а саме:
заборгованості за кредитом у сумі 861 392
грн. 27 коп., несплачених відсотків у
сумі 449 720 грн. 52 коп., а також витрати по
сплаті судового збору у сумі 3441 грн.

Не погоджуючись із заочним рішенням
суду, ОСОБА_4, діючи в інтересах ОСОБА_2,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Дельта Банк», суд першої інстанції, на
думку апелянта, не надав належної
правової оцінки наявним в матеріалах
справи письмовим доказам. Суд
безпідставно не звернув стягнення на
предмет іпотеки з метою погашення
відповідачем ОСОБА_2 заборгованості за
кредитом. Крім того, ОСОБА_2 було
залучено до матеріалів справи листи
ПАТ «Дельта Банк» від 15.09.2013 року та від
21.04.2014 року, відповідно до змісту яких
Банк погодився зменшити суму
заборгованості до 57000 доларів США по
кредитному договору та взяв на себе
зобов'язання зняти обтяження із
заставленого майна. Таким чином, на
день ухвалення заочного рішення, сума
заборгованості відповідачів за
кредитним договором складала 455 430 грн.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідачів - ОСОБА_4
підтримав апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник позивача
ПАТ «Дельта Банк» та відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялись належним чином,
про що свідчать розписки. Неявка
вказаних осіб в судове засідання не
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
20.06.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та
ОСОБА_2 було укладено договір №0
(відповідно до додаткового договору
реєстраційний номер було змінено на
№1), згідно умов якого позивач
надав відповідачу кредит у сумі 110 500,00
дол.США для придбання домоволодіння, а
відповідач у свою чергу зобов'язувався
погасити кредит до 20.06.2033 року та
сплатити відсотки за користування
кредитом у розмірі 14% річних.

Крім того, між ПАТ «УкрСиббанк» (який є
правонаступником АКІБ «УкрСиббанк») та
ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, відповідно до умов якого ПАТ
«УкрСиббанк» відступив на користь ПАТ
«Дельта Банк» своє право вимоги
заборгованості за договорами кредиту,
в тому числі за договором кредиту
№1 від 20.06.2008 року, укладеного між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 Таким
чином, стягнення коштів має
відбуватись на користь нового
кредитора - ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 55,
57-62).

Позичальник ОСОБА_2 умови кредитного
договору належним чином не виконує, у
зв'язку з чим заборгував банку станом
на 29.04.2013 року кошти у сумі 1 392 615 грн. 19
коп., що складається із заборгованості
за відсотками за кредитним договором
№0 у сумі 31 502 грн. 41 коп. та
заборгованості за додатковою угодою
№1 до кредитного договору, а саме:
заборгованості за кредитом у сумі 861 392
грн. 27 коп., несплачених відсотків у
сумі 449 720 грн. 52 коп.

Наявність вказаної заборгованості
підтверджується наданими позивачем
довідками (а.с. 47- 48).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та відповідачем ОСОБА_3 в рамках
згаданого кредитного договору від
20.06.2008 року було укладено договір
поруки №212552 (а.с.45-46).

Відповідно до п.п. 1.3.-1.4. п.1 цього ж
договору, поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, за всіма зобов'язаннями
останнього за основним договором.
Відповідальність поручителя і
боржника є солідарною.

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредити) позичальникові
у розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Позивач виконав умови
вказаногокредитного договору та надав
відповідачу ОСОБА_2 у кредит грошові
кошти у сумі 110 500,00 дол. США.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, при цьому зобов'язання
має виконуватися належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено,
що якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позика частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до кредитного договору.

На вимогу позивача від 29.03.2013 року про
погашення суми заборгованості за
вказаним договором у досудовому
порядку відповідачі не вчинили жодних
дій, які б свідчили про намір у
добровільному порядку сплатити
прострочену заборгованість (а.с.49-52).

Відповідачами не було надано суду
першої інстанції жодних належних та
допустимих доказів в заперечення
позовних вимог, не надано таких доказів
і суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на листи ПАТ
«Дельта Банк» від 15.09.2013 року та від
21.04.2014 року, відповідно до змісту яких
Банк ніби - то погодився зменшити суму
заборгованості до 57000 доларів США по
кредитному договору та взяв на себе
зобов'язання зняти обтяження із
заставленого майна, оскільки
відповідно до змісту вказаних листів
Банк не заперечує проти зняття
обтяжень із заставленого майна, що
забезпечує виконання зобов'язань за
кредитним договором, а також списання
частини заборгованості за договором за
умови сплати позичальником одним
платежем у найкоротший термін суми
заборгованості по вказаному договору в
розмірі не менше ніж гривневий
еквівалент суми 57000 доларів США за
курсом Банку на дату внесення коштів
(а.с.103, 108). Цього не було виконано
відповідачами. А крім того, зменшити
суму заборгованості, зняти заборону з
іпотечного майна, звернути стягнення
на предмет іпотеки є виключним правом
банку, а не його обов'язком.

Отже, твердження апелянта про
незаконність рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308,
313,314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2,
поданупредставником ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: