У х в а л а

іменем україни

23 квітня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Лесько А.О., Закропивного О.В.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_3 про звернення
стягнення на предмет іпотеки; за
позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк», ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання договору іпотеки недійсним за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 23 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 14 січня 2014
року,

встановила:

У вересні 2009 року публічне акціонерне
товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ
«Універсал Банк») звернулось до суду з
указаним позовом, в якому просило
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме домоволодіння, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
ПАТ «Універсал Банк» є
правонаступником ВАТ «Універсал Банк»
за усіма його правами та
зобов'язаннями. Між ВАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_4 31 жовтня 2007 року було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 350 тис. доларів США з терміном
повернення до 30 жовтня 2027 року згідно з
графіком погашення кредиту та сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 13,45 % річних. З метою
забезпечення виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором 31
жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_4
було укладено договір іпотеки, за
умовами якого останній передав банку в
іпотеку домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, що складається з
житлового будинку (цегляний), огорожі,
хвіртки, воріт та замощення. Вказував,
що ОСОБА_4 не сплачує заборгованість за
кредитним договором, у зв'язку з чим
станом на 18 вересня 2009 року виникла
заборгованість у розмірі 368 876,03 доларів
США, що за курсом Національного Банку
України станом на 18 вересня 2009 року
становило 2 953 405 грн 93 коп. 16 березня 2009
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі-продажу вищевказаного
домоволодіння. Зазначав, що оскільки
ОСОБА_3, відповідно до положень ст. 23
Закону України «Про іпотеку», набула
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі і на
тих умовах, що існували до набуття ним
права власності на предмет іпотеки,
навіть у випадку, якщо до її відома не
доведена інформація про обтяження
майна іпотекою.

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду про визнання договору іпотеки
недійсним, який було об'єднано в одне
провадження з первісним позовом.

Свої вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що 16
березня 2009 року між нею та ОСОБА_4, від
імені якого діяв ОСОБА_6, було укладено
договір купівлі-продажу домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначала, що вказане домоволодіння
належить їй на праві приватної
власності на підставі зазначеного
договору купівлі-продажу, що
підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 30 квітня 2009 року. У жовтні 2009
року, у зв'язку з невиконанням ОСОБА_4
своїх зобов'язань за кредитним
договором банк звернувся до неї з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки. На її думку, вказаний
договір іпотеки було укладено без
згоди дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_5, тобто
всупереч вимог чинного законодавства.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 23 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 14 січня 2014 року, у задоволенні
позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3
про звернення стягнення на предмет
іпотеки відмовлено повністю за
безпідставністю позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ
«Універсал Банк», ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5, про визнання договору іпотеки
недійсним відмовлено повністю, у
зв'язку з його недоведеністю.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення, яким позов ПАТ «Універсал
Банк» задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у касаційній
скарзі доводи, колегія суддів дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судові рішення в частині позову ОСОБА_3
не оскаржуються і в силу ст. 335 ЦПК
України в цій частині не
переглядаються.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову ПАТ «Універсал
Банк», виходив із того, що банк не
виконав умови п. 4.3 договору іпотеки і
не повідомив ОСОБА_3, відповідно до
вимог ст. 35 Закону України «Про
іпотеку», про її обов'язок виконати
зобов'язання за договором іпотеки, а
тому звернення стягнення на предмет
іпотеки є передчасним та
безпідставним.

Апеляційний суд погодився з висновком
суду першої інстанції.

Проте погодитися з висновком
апеляційного суду не можна з наступних
підстав.

Судами установлено, що 31 жовтня 2007 року
між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останній отримав кредит у
розмірі 350 тис. доларів США з терміном
повернення до 30 жовтня 2027 року згідно з
графіком погашення кредиту та сплатою
процентів за користування кредитом у
розмірі 13,45 % річних.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за кредитним
договором 31 жовтня 2007 року між банком
та ОСОБА_4 було укладено договір
іпотеки, за умовами якого останній
передав банку в іпотеку домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, що
складається з житлового будинку
(цегляний), огорожі, хвіртки, воріт та
замощення.

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, від імені якого
діяв ОСОБА_6, 16 березня 2009 року було
укладено договір купівлі-продажу
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право у разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

У п. 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що з урахуванням положень
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК України має
право вимагати застосування його
судом.

Відповідно до частини першої статті 590,
статті 578 ЦК України звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки
здійснюється лише за рішенням суду,
якщо для укладення такого договору
щодо майна фізичної особи вимагалось
отримання згоди чи дозволу іншої особи
чи органу.

Крім того, у п. 37 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що невиконання вимог
частини першої статті 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушення
зобов'язання не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду (на
відміну від інших способів звернення
стягнення (частина третя статті 33 цього
Закону), оскільки іпотекодавець у
судовому засіданні має можливість
заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням статті 124 Конституції
України.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення
суду першої інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України
вищевказаного не врахував, доводів
апеляційної скарги ПАТ «Універсал
Банк» не перевірив, та дійшов
передчасного висновку про
безпідставність позовних вимог банку.

Таким чином, ураховуючи, що апеляційним
судом допущено порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, ухвала апеляційного суду
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягає скасуванню з передачею справи
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської
області від 14 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.Ф. Хопта

Судді:
А.О. Лесько

О.В. Закропивний

М.Є. Червинська

В.А. Черненко