У Х В А Л А

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В. О.,

суддів: Ізмайлової Т. Л.,
Наумчука М. І.,

Мартинюка В. І.,
Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Садгірського
районного суду м. Чернівців від 25
вересня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернівецької області від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на
неналежне виконання ОСОБА_3 умов
кредитного договору
від 10 травня 2006 року, звернулося до
суду з позовом, у якому просило
стягнути з відповідача 44 549 грн 32 коп.
заборгованості за вказаним договором
та 445 грн 49 коп. судових витрат.

Рішенням Садгірського районного
суду м. Чернівців від 25 вересня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 28 листопада 2013 року, позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 44 549 грн 32 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 10 травня 2006 року, яка складається
із: 8 855 грн 32 коп. заборгованості за
кредитом, 33 096 грн 41 коп.
заборгованості за відсотками за
користування кредитом та 2
597 грн 59 коп. штрафу.

Вирішено питання судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалені у
справі судові рішення просить
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За правилами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач належним чином не виконував
умови кредитного договору, тому
позивач має право на повернення
кредиту з урахуванням процентів за
користування кредитом та штрафу.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна з огляду
на наступне.

Судами встановлено, що 10 травня 2006
року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ КБ
«ПриватБанк» із заявою, на підставі
якої було відкрито рахунок та надано
платіжну картку на суму кредитного
ліміту 3 500 грн зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 3 % на
місяць на суму залишку заборгованості,
з кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки, - липень
2008 року.

Кредит надано відповідно до Умов і
Правил надання банківських послуг
(далі - Умов) та Правил користування
платіжною карткою (далі - Правила), з
якими ОСОБА_3 був ознайомлений, про що
свідчить його підпис у заяві про
надання кредиту.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову,
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалось на те,
що ОСОБА_3 зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 30 квітня 2013
року виникла загальна заборгованість
за кредитом у розмірі 44 549 грн 32 коп., із
яких: 8 855 грн 32 коп. -
заборгованість за кредитом, 33 096 грн 41
коп. - заборгованість за процентами за
користування кредитом, 500 грн - штраф
(фіксована частина) та 2 097 грн 59 коп. -
штраф (процентна складова), яку позивач
і просив стягнути на свою користь.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов᾽?язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобовязання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до Умов, які разом із заявою
клієнта складають договір про надання
банківських послуг у вигляді видачі
ОСОБА_3 банківської картки, термін дії
кредитного ліміту збігається з
терміном дії платіжної картки (п.
6 заяви, п. п. 9.3, 9.6, 9,7 Умов, п. п. 3.1.1, 3.1.2,
3.1.3 Правил).

Згідно із вказаними Умовами
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань
позичальника, які щомісячно підлягають
сплаті позичальником протягом строку
дії картки.

Відповідно до п. 3.1.1 Правил строк дії
картки вказується на лицевій стороні
картки (місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня
зазначеного місяця.

Згідно з п. 5.4 Правил строк погашення
кредиту у повному обсязі здійснюється
не пізніше останнього дня місяця,
вказаного на платіжній картці у полі
«місяць».

Пунктом 3.1.3 Правил встановлено, що
після закінчення строку дії відповідна
картка продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту картки з
новим строком дії), якщо раніше (до
початку місяця закінчення строку дії
картки) не надійшла письмова заява
держателя картки щодо закриття
карткового рахунку, а також за умови
наявності грошових коштів на
картковому рахунку для оплати послуг з
виконання операцій за картковим
рахунком, та при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

Заперечуючи проти позову,
відповідач посилався на те, що він з
2007 року припинив погашати
заборгованість за кредитом, а у 2009 році
не звертався до банку із заявою про
втрату кредитної картки.

Вирішуючи спір по суті та з
урахуванням заперечень відповідача,
суди на порушення приписів ст. ст. 212-214,
303 ЦПК України на зазначене уваги не
звернули та не перевірили наявність
підстав, передбачених п. 3.1.3 Правил для
перевипущення кредитної картки у 2009
році. Зокрема, чи виконувались
відповідачем умови кредитного
договору протягом 2007-2008 років, чи
звертався останній у 2009 році до банку
із заявою про втрату ним кредитної
картки, чи були на картковому рахунку
грошові кошти, за наявності яких банк
вправі був пролонгувати строк дії
картки.

Крім того, погоджуючись з доводами
позивача про виготовлення у 2009
році кредитної картки на ім'я
відповідача, термін дії якої визначено
травень 2013 року, суди не звернули уваги
на те, що за відсутності заяви про
припинення дії договору та при
виконанні його умов відповідно до
Умов договір пролонгується щоразу
на один рік.

Будь-які мотиви з цього приводу в
судових рішеннях відсутні.

З урахуванням наведеного та за
відсутності в матеріалах справи
доказів продовження строку дії
кредитного договору, а також того, що
після закінчення строку дії платіжної
картки зі строком дії - липень 2008 року
відповідач продовжував нею
користуватися, або він отримував у ПАТ
КБ «ПриватБанк» нову кредитну картку, а
також наявності грошових коштів на
картковому рахунку відповідача, за
наявності яких банк в праві був
продовжити строк дії картки, суди
дійшли передчасного висновку про
підставність позову.

Оскільки обставини, пов'язані із
перевіркою доводів сторін та оцінкою
наданих сторонами доказів, судами не
з'ясовувались у повному обсязі, чим
порушено норми процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 61, 179 ЦПК України), і таке
унеможливило встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до ч. 2 ст. 338
ЦПК України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Садгірського районного
суду м. Чернівців від 25 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 28 листопада
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В. О. Кузнєцов

Судді:
Т. Л. Ізмайлова

В. І. Мартинюк

М. І. Наумчук

Д. О. Остапчук