Головуючий суду 1 інстанції - Попова
Доповідач - Малієнко Н.В.
Справа № 2-591/13
Провадження № 22ц/782/1340/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого: Малієнко Н.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі: Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська

від 28 лютого 2014 року

у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором кредиту та за позовом
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання договору
іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2009 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернувся до суду з позовом, який в
подальшому змінивши його предмет,
просив стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
№575/8.1-59 від 19.06.2007 року в сумі 267076,25 грн.,
в тому числі, заборгованість за
кредитом в розмірі 171541,65 грн.,
заборгованість за процентами в розмірі
86893,72 грн., пеню за неналежне виконання
умов кредитного договору 8640,88 грн., а
також вирішити питання стягнення
судових витрат за подачу позову.

В обгрунтування позову зазначено, що
19.06.2007 року між АКБ соціального
розвитку «Укрсоцбанк» в особі
Луганської обласної філії та ОСОБА_3
було укладено Договір кредиту №575/8.1-59
за яким позивач надав відповідачу у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти у
сумі 179000 грн. з кінцевим терміном
погашення до 19.06.2017 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Договором кредиту було укладено
Іпотечний договір з відповідачем від
19.06.2007 року за №1288. Предметом іпотеки за
вказаним договором є двокімнатна
квартира, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Невиконання відповідачем умов
Договору кредиту призвело до
виникнення у нього заборгованості на
суму 269658,10 грн., яка ним у добровільному
порядку не погашена, що змусило
позивача звертатися з позовом до суду.

В липні 2013 року до суду з позовом
звернулася третя особа із самостійними
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ПАТ
«Укрсоцбанк» про визнання договору
іпотеки недійсним, посилаючись на те,
що на момент укладання кредитного та
іпотечного договорів - 19.06.2007 року, вона
була неповнолітньою дитиною та
укладанням цих договорів були порушені
її права на користування житлом, тому
просила позовні вимоги задовольнити,
визнавши договір іпотеки недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 28 лютого 2014 року змінений
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму боргу за
договором кредиту в розмірі 267076,25 грн.,
у тому числі заборгованість за
кредитом в розмірі 171541,65 грн.;
заборгованість за процентами у розмірі
86893,72 грн.; пеню у розмірі 8640,88 грн.
стягнуто з ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 1820 грн. У задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк»
про визнання договору іпотеки
недійсним відмовлено через
необґрунтованість.

Посилаючись на ухвалення рішення з
порушенням норм процесуального та
матеріального права, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу і просить скасувати
рішення та постановити нове, яким
задовольнити її вимоги в повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Укрсоцбанк», суд першої інстанції
виходив з того, що зобов*язання повинні
виконуватись належним чином та якщо
відповідач за кредитним договором
отримав грошові кошти в розмірі та на
умовах встановлених договором, то
повинен їх повернути позивачу у
відповідності до ст.ст. 1050, 1054 ЦК
України.

В цій частині рішення суду не
оскаржується, тому колегія суддів не
дає оцінки щодо його законності та
обґрунтованості в зазначеній частині.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог з
нормативної точки зору.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Статтею 17 Закону України «Про охорону
дитинства» передбачено, що батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню, та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей,
як зазначено ч.6 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім*ї
власника житла, які проживають разом із
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Право користування майном члена сім*ї
власника житла пов*язано з моментом
здійснення реєстрації за місцем
проживання особи, про що робиться
відповідний запис до будинкової книги.

Таким чином, згода органів опіки та
піклування необхідна лише у випадку,
якщо дитина є власником (співвласником)
або має право користування жилим
приміщенням, що відчужується..

Як вбачається з матеріалів справи,
19.06.2007 року між позивачем та ОСОБА_3
укладено Договір кредиту №575/8.1-59,
виданий строком до 19.06.2017 року в розмірі
179000,00 грн, на умовах забезпеченості,
повернення, строковості, платності та
цільового призначення (а.с. 18-21).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором, 19.06.2007 року між АКБ
«Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено
іпотечний договір, зареєстрований в
реєстрі за № 1288, відповідно до умов
якого ОСОБА_3 передано в іпотеку
квартиру за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 15-17).

Предмет іпотеки належить відповідачу
на праві приватної власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу від 11.06.2007 року за реєстром №1450,
право власності на яку зареєстроване
згідно Витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно в Реєстрі
прав власності на нерухоме майно в
книзі:527, номер запису:55513/18, заставною
вартістю 224952,00 грн.

При укладенні іпотечного договору,
сторонами були дотримані передбачені
законом істотні умови договору, які
були обумовлені згодою сторін,
іпотечний договір укладений за згодою
його дружини - ОСОБА_4 на підставі її
заяви, яка зберігається в справах
приватного нотаріуса (п.1.15), перевірена
наявність майнових прав інших осіб та
їх право користування квартирою, що
підтверджується довідкою ЖКП від 16.07.2007
року (а.с.162), з якої вбачається , що
ОСОБА_3 зареєстрований та проживає в
квартирі один..

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обгрунтованно зробив висновок про те,
що у даному випадку дозвіл органу опіки
та піклування не вимагався, так як
позивачка ОСОБА_2, хоча і була на час
укладання договору іпотеки (19.07.2007 року)
неповнолітньою, майнових прав щодо
забезпеченої договором іпотеки,
квартири не мала, зареєстрована в
зазначеній квартирі не була та не
довела факт порушення її суб'єктивного
права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладанні договору іпотеки були
порушені вимоги ст.17 ЗУ «Про охорону
дитинства» та ст. 177 СК України на увагу
не заслуговують, оскільки стосуються
обов*язків батьків або осіб, які їх
замінюють стосовно гарантування
належних дитині майнових прав, а
ОСОБА_2, як зазначено, майнових прав
щодо вищевказаної квартири не мала, а
також не була на той час в ній
зареєстрована.

Також, колегія суддів, не може
погодитись з доводами апеляційної
скарги щодо неврахування пояснень
ОСОБА_4, допитаної в якості свідка про
порушення прав її доньки - ОСОБА_2
укладеним договором іпотеки, оскільки
саме вона дала згоду на укладання цього
договору іпотеки, про порушення прав
дитини не заявляла, що свідчить про те,
що вони не порушувались.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції залишенню без змін.

Колегія суддів, керуючись ст.ст. 303-304, 307,
308, 315, 324, 325ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 28 лютого 2014 року залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: