Ухвала

іменем україни

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: Житомирська міська
рада, ОСОБА_6, про визнання державного
акту на право приватної власності на
земельну ділянку недійсним, усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою та відшкодування моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_5 на
заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 19 жовтня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 10 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2006 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що згідно п. 32 рішення Житомирського
міськвиконкому від 30 січня 1997
року № 34 ОСОБА_5 виділено у власність
0,0333 га земельної ділянки при будинку
АДРЕСА_1. На підставі вказаного рішення
останньому 3 березня 1997 року видано
державний акт на право власності на
зазначену земельну ділянку, яка при
цьому не відповідала його ідеальній
частці у будинку АДРЕСА_1, оскільки їй
належить на праві власності 37/100
ідеальних часток у будинку, ОСОБА_7 - 34/100
ідеальних часток, а ОСОБА_5 - 29/100
ідеальних часток. В подальшому вказане
рішення міськвиконкому було скасоване
рішенням Житомирської міської ради від
29 вересня 2004 року № 417 та прийняте нове,
на підставі якого ОСОБА_5
передано у власність земельну ділянку
меншою площею, а саме: 0,0233 га. Зазначала,
що збудовані ОСОБА_5 гараж та літня
кухня знаходяться на належній їй
частині земельної ділянки.

З урахування уточнених та збільшених
позовних вимог, позивачка просила
визнати державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданий ОСОБА_5 3 березня 1997
року на підставі рішення Житомирського
міськвиконкому від 30 січня 1997 року
недійсним. Також просила усунути
перешкоди в користуванні належною їй
земельною ділянкою, зобов'язавши
ОСОБА_5 знести самочинно побудований на
її присадибній земельній ділянці гараж
«В» та літню кухню «Б» за адресою:
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її
користь 91 250 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 19
жовтня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 10 грудня 2013
року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано недійсним державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку розміром 0,0333 га, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, серії
НОМЕР_1, виданий ОСОБА_5 3 березня
1997 року на підставі рішення
Житомирського міськвиконкому № 34 від 30
січня 1997 року. Вирішено усунути
перешкоди у користуванні належної
ОСОБА_4 земельною ділянкою,
зобов'язано ОСОБА_5 знести самовільно
збудований на присадибній ділянці
ОСОБА_4 гараж «В» та літню кухню «Б» за
адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_4 500 грн моральної шкоди.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої та
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_4

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Частково задовольняючи позов, суди на
підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що у зв'язку із
скасуванням рішенням Житомирської
міської ради від 29 вересня 2004 року № 417
свого ж рішення від 30 січня
1997 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_5 спірної земельної
ділянки та державний акт на цю земельну
ділянку правильно визнано недійним. На
час розгляду справи вказане рішення
міської ради від 29 вересня 2004 року є
чинним.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від 19 жовтня
2012 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 10 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д.
Луспеник