У х в а л а

іменем україни

12 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової
Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
державного підприємства «Завод ім. В.О.
Малишева», третя особа - генеральний
директор державного підприємства
«Завод ім. В.О. Малишева» Федосов Вадим
Євгенович, про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Харківської області від 3 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що з
21 січня 2011 року вона працювала
стрільцем ВОХР відділу № 92 у
державному підприємстві «Завод ім. В.О.
Малишева». Наказом № 72 від 15 квітня 2013
року її було звільнено за п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України. Вказуючи як причину
звільнення - скорочення штату,
відповідач посилався на наказ
генерального директора державного
підприємства «Завод ім. В.О. Малишева»
№ 151 від 14 лютого 2013 року «Про зміну
структури управління з охорони та
пожежної безпеки». Позивач вважає таке
посилання незаконним, оскільки в
зазначеному наказі не вказується те, що
скороченню підлягає саме посада яку
вона займала. Крім того, зазначала, що
її було повідомлено про наступне
звільнення 15 лютого 2013 року, а лише 4
квітня 2013 року ознайомлено з актом, що
їй нібито було запропоновано всі
вакантні посади, від займання яких вона
начебто відмовилась. Посилаючись на те,
що її було звільнено незаконно, з
порушенням норм трудового
законодавства, що призвело до
моральних страждань, просила
задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 4 жовтня 2013 року
позов задоволено частково. Скасовано
наказ державного підприємства «Завод
ім. В.О. Малишева» № 72 від 15 квітня 2013
року про звільнення ОСОБА_6 на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновлено її
на посаді стрільця ВОХР відділу 92
державного підприємства «Завод ім. В.О.
Малишева» з 15 квітня 2013 року. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 8791 грн 22 коп. Стягнуто
з державного підприємства «Завод ім.
В.О. Малишева» на користь держави
судовий збір у розмірі 229 грн 40 коп. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 3 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позову та
стягнення судового збору скасовано,
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні позову в цій частині
відмовлено. У іншій частині рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Доказів, які б свідчили, що у
відповідача з моменту попередження про
звільнення і до його проведення були
вакантні посади, які могла зайняти
ОСОБА_6 і такі їй не були запропоновані,
а також, що остання має переваги на
залишення на роботі у порівнянні із
іншими працівниками, що залишились
працювати на посаді, на якій позивач
працювала до звільнення, не подано.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 також не
вказує, які конкретно посади у
відповідача були вакантними і вона
мала можливість і згодна була їх
зайняти, та у порівнянні з якими
стрілками ВОХР вона має переважне
право на залишення на роботі.

З огляду на викладене, доводи
касаційної скарги про незаконність
оскаржуваного рішення безпідставні.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення апеляційного суду
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 3 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді:В.О.
Кузнєцов Г.І. Мостова