Справа №468/2674/13-ц 02.04.2014 02.04.2014 02.04.2014
Провадження №22-ц/784/933/14 Суддя суду
першої інстанції - Копейка Т.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду -
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Шолох З.Л.,

із секретарем судового засідання -
Шпонарською О.Ю.,

за участю позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

державного підприємства
«Суднобудівний завод імені 61 Комунара»

на заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області

від 19 грудня 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Суднобудівний завод
імені 61 Комунара» (далі - ДП
«Суднобудівний завод ім.61 Комунара»)
про стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

05 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом, який
обґрунтував наступним.

З 25 листопада 1998 року він перебував у
трудових відносинах з відповідачем,
обіймаючи посаду охоронця-двірника.

31 серпня 2012 року його було звільнено з
займаної посади за власним бажанням на
підставі ст. 38 КЗпП України.

ОСОБА_3 вказував, що за час перебування
його у трудових відносинах з
відповідачем, останнім йому не було
виплачено заробітну плату у сумі
18 149 грн.13 коп.

При звільненні зазначена сума також
виплачена не була.

Посилаючись на порушення відповідачем
вимог ст.116 КЗпП України, позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі, а
також середній заробіток за час
затримки розрахунку з 31 серпня 2012 р. по
01 грудня 2013 р.

Заперечуючи проти задоволення позову,
ДП "Суднобудівний завод ім.61
Комунара" вказувало на відсутність
вини підприємства у невиплаті
заробітної плати, оскільки воно
перебуває у стадії процедури
банкрутства, у зв'язку з чим на його
банківські рахунки постановою
державного виконавця накладено арешт.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 19 грудня 2013 року позов задоволено. З
відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість по заробітній
платі в сумі 18 149 грн.13 коп. та середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 21 285 грн.75 коп.
Крім того, з відповідача на користь
держави стягнуто 394 грн.35 коп. судового
збору.

Не погодившись з зазначеним рішенням,
ДП "Суднобудівний завод ім.61
Комунара" подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просило рішення суду в частині
вирішення позовної вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення -
про відмову у задоволенні цієї вимоги.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив з того, що
вони є доведеними та обґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 з 25 листопада 1998 року перебував
у трудових відносинах з ДП
"Суднобудівний завод ім.61 Комунара",
обіймаючи посаду охоронця-двірника
(а.с.4-5).

31 серпня 2012 року наказом №112-к його було
звільнено з роботи за ст.38 КЗпП
України за власним бажанням.

На час звільнення позивача
заборгованість відповідача перед ним
по заробітній платі складала 18 149 грн.13
коп. (а.с.15).

На даний час дана заборгованість не
погашена.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

За змістом частини 4 статті 12 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» від 14 травня
1992 р. №2343-XII (далі - Закон №2343-ХІІ), в
редакції яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховується неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Частиною 6 цієї ж статті передбачено, що
дія мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплату
заробітної плати, аліментів,
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та життю громадян, авторської
винагороди, на невикористані та
своєчасно не повернуті кошти Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

У трудових правовідносинах такі
поняття як зобов'язання, неустойка чи
інша санкція за невиконання
зобов'язання не застосовуються. Такі
терміни використовуються в низці
статей Цивільного та Господарського
кодексів України.

Норми трудового законодавства,
викладені в статтях 116, 117 КЗпП України,
структурно віднесені до розділу VІІ
«Оплата праці» цього кодексу. За своєю
суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання. Це компенсаційна виплата
за порушення права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

Таким чином, аналіз наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що дія мораторію не
поширюється на вимоги колишніх
працівників про виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Таке тлумачення норм матеріального
права викладене у правовій позиції
Верховного Суду України, виписаній у
постанові №6-132 цс12 від 14 листопада 2012
року.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про наявність підстав для
задоволення позову є правильним.

ДП «Суднобудівний завод імені 61
Комунара» заборгувало позивачу
заробітну плату, яку до сих пір йому не
виплатило.

За такого, наявні підстави для
застосування ст.117 КЗпП України.

Посилання апелянта на відсутність його
вини у невиплаті заборгованості по
заробітній платі у зв'язку з
перебуванням відповідача у стадії
процедури банкрутства та наявністю
арешту його рахунків, колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки, як
викладено вище, зазначене не є
підставою для невиплати працівникам
заробітної плати.

З огляду на зазначене, висновки
районного суду про наявність вини
відповідача у не проведенні розрахунку
з позивачем при звільненні є
обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
та не дають підстав, визначених ст.309
ЦПК України, для скасування
зазначеного рішення суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Суднобудівний завод
імені 61 Комунара» відхилити, а
заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 19 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: