Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи: відділ державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у м.
Херсоні, Комсомольський районний
відділ у м. Херсоні управління
державної міграційної служби України,
про виселення із житлового приміщення
та зняття з реєстраційного обліку

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 19 червня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Херсонської
області від 17 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі - ПАТ «Державний ощадний
банк України») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення
із житлового приміщення та зняття з
реєстраційного обліку, посилаючись на
те, що за кредитним договором від 8
жовтня 2008 року банк надав ОСОБА_4
грошові кошти у розмірі 270 000 грн на
умовах сплати 20, 5 % річних з кінцевим
терміном повернення 7 жовтня 2018 року.
Виконання кредитного зобов'язання
забезпечено порукою ОСОБА_3 та
договором іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. Внаслідок
неналежного виконання зобов'язань за
договором кредиту утворилася
заборгованість у розмірі 290
350, 63 грн, яку стягнуто рішенням
Комсомольського районного суду
м. Херсона від 18 березня 2010 року. У
порядку виконання указаного рішення
суду було складено акт опису та арешту
майна боржників, до якого включено
квартиру АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що
вимогу звільнити жиле приміщення, яке є
предметом іпотеки, відповідачі
відмовляються, позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 19 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 17 грудня 2013 року, позов задоволено.
Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 із
квартири АДРЕСА_1 та ухвалено зняти їх
із реєстраційного обліку за указаною
адресою.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведені вимоги закону враховані
судами не повністю.

У справі встановлено, що за кредитним
договором від 8 жовтня 2008 року банк
надав ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 270
000 грн на умовах сплати 20, 5 % річних з
кінцевим терміном повернення 7 жовтня
2018 року. Виконання кредитного
зобов'язання забезпечено порукою
ОСОБА_3 та договором іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1. Внаслідок
неналежного виконання зобов'язань за
договором кредиту утворилася
заборгованість у розмірі 290 350, 63 грн,
яку стягнуто рішенням Комсомольського
районного суду м. Херсона від 18 березня
2010 року. У порядку виконання указаного
рішення суду 1 червня 2010 року було
складено акт опису та арешту майна
боржників, до якого включено квартиру
АДРЕСА_1.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що звернення стягнення на
предмет іпотеки відбулося шляхом опису
та арешту майна боржників. Письмову
вимогу про звільнення квартири
протягом одного місяця з дня її
отримання виконано не було, що є
підставою для виселення відповідачів
за рішенням суду.

Такі висновки не узгоджуються із
вимогами закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет
іпотеки здійснюється на підставі
рішення суду, виконавчого напису
нотаріуса або згідно з договором про
задоволення вимог іпотекодержателя.

Порядок звернення стягнення на
квартиру АДРЕСА_1 сторони погодили у п.
6 іпотечного договору від 8 жовтня 2008
року № 08Р-169-096.

У п. 6 іпотечного договору зазначено, що
у разі порушення зобов'язання та/або
умов цього договору та прийняття
іпотекодержателем рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, іпотекодержатель
зобов'язаний надіслати іпотекодавцю та
боржнику письмову вимогу про усунення
порушення, в якій зазначається стислий
зміст порушеного зобов'язання, вимога
про його виконання протягом 30
(тридцяти) календарних днів з моменту
її отримання та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги. Якщо
протягом встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати стягнення на предмет
іпотеки.

Іпотекодержатель вправі звернути
стягнення на предмет іпотеки будь-яким
способом, не забороненим
законодавством, в тому числі на
підставі виконавчого напису нотаріуса
або рішення суду у встановленому
законодавством та цим договором
порядку, в тому числі у відповідності
до застереження про задоволення вимог
іпотекодержателя за п. 6.6. договору.

За договором про задоволення вимог
іпотекодержателя банк має право від
свого імені здійснити продаж предмета
іпотеки будь-якій особі на підставі
договору купівлі-продажу, та/або набути
право власності на предмет іпотеки у
рахунок виконання зобов'язань на
підставі цього договору або укладеного
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя у порядку,
встановленому чинним законодавством. У
цьому випадку іпотекодержатель
зобов'язаний за 30 днів до
укладення договору купівлі-продажу
повідомити іпотекодавця про свій намір
укласти договір купівлі-продажу з
іншою особою. Якщо особи, які мають
зареєстровані права чи вимоги на
предмет іпотеки, не висловили свого
наміру його придбати, або ухиляються
або з інших причин не вчиняють дії щодо
укладення договору купівлі-продажу
предмета іпотеки, іпотекодарежатель
вправі продати предмет іпотеки
будь-якій іншій особі на власний
розсуд.

Згідно ч. 9 ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодавець і боржник,
якщо він є відмінним від
іпотекодавця, мають право виконати
основне зобов'язання протягом
указаного тридцятиденного строку
згідно з умовами та з наслідками,
встановленими ст. 42 цього Закону.

Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів
та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
(ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку»).

Норми ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» застосовуються у разі, якщо
звернення стягнення на предмет іпотеки
відбулося у спосіб, передбачений
законом або договором іпотеки.

Надіслане на адресу ОСОБА_3
повідомлення від 20 жовтня 2011 року
№ 26/16-718 (а. с. 11) вимогу про виконання
кредитного зобов'язання та
попередження про можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
рішення суду чи застереження про
задоволення вимог іпотекодержателя не
містить.

Таким чином, процедура звернення
стягнення на іпотечне майно не
відбулася ні згідно закону, ні за
іпотечним договором.

У процесі виконання рішення суду щодо
стягнення заборгованості за кредитним
договором, у межах якого й складається
акт опису та арешту майна боржника,
звернення стягнення на будинок,
квартиру, земельну

ділянку, інше нерухоме майно
фізичної особи проводиться у разі
відсутності у боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. При цьому в
першу чергу звертається стягнення на
окрему від будинку земельну ділянку,
інше приміщення, що належать боржнику.
В останню чергу звертається стягнення
на житловий будинок чи квартиру, в
якому фактично проживає боржник (ст. 63
Закону України «Про виконавче
провадження»).

Враховуючи те, що позивачем не було
дотримано процедури звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення відповідачів із квартири як
наслідок такого звернення свідчить про
неправильне застосування судами норм
матеріального права та є підставою для
скасування ухвалених ними рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського районного
суду м. Херсона від 19 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 17 грудня
2013 року скасувати, справу передати
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко