У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Колодійчука В.М.,

Гримич М.К.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в
порядку регресу, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Тисменицького
районного суду Івано-Франківської
області від 24 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 10 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року Приватне
акціонерне товариство «Українська
транспортна страхова компанія» (далі -
ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія») звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в
порядку регресу.

Позивач посилався на те, що 26 січня 2011
року між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено договір обов'язково
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на умовах
міжнародної системи автострахування
«Зелена карта», а саме: поліс № UА
045/7808436. Згідно з умовами договору було
застраховано цивільно-правову
відповідальність осіб, що експлуатують
автомобіль марки Volkswagen Passat, державний
номерний знак НОМЕР_1. 07 лютого 2011
року в Польщі в м. Ланьцут сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
транспортного засобу Volkswagen Passat,
державний номерний знак НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_4, під керуванням
відповідача та транспортного засобу
марки Peugeot 106, державний номерний знак
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, та під
керуванням ОСОБА_6. Згідно з
повідомленням відділу попередження
злочинів та дорожнього руху Повітового
відділення поліції в м. Ланьцут винним
у ДТП є відповідач. Внаслідок
неправильного здійсненого маневру
повороту відповідач завдав шкоду
транспортному засобу марки Peugeot 106,
державний номерний знак НОМЕР_2. Згідно
з дебет-нотою від 07 квітня 2011 року №
126-2011 позивач виплатив страхове
відшкодування страховику потерпілого
в розмірі 672,37 євро, що на день
виникнення дорожньо-транспортної
пригоди за курсом Національного банку
України становить 7 281 грн 77 коп. Проте
ні страхувальник, ні відповідач не
повідомили позивача про настання
дорожньо-транспортної пригоди, тому до
позивача перейшло право регресної
вимоги до відповідача про стягнення
виплаченої потерпілому суми
страхового відшкодування. Відповідач у
добровільному порядку відмовляється
від повернення позивачу суми
страхового відшкодування.

Рішенням Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 24
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 10
лютого 2014 року, позов ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Українська транспортна
страхова компанія» в порядку регресу
страхове відшкодування в сумі 7 281 грн 77
коп. та судовий збір в сумі 229 грн 40 коп.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про відмову у
позові, посилаючись на те, що згідно з п.
6 Поліса він діє на умовах країни
відвідання (Польщі); п. 7 Поліса
передбачено, що відповідальність
сторін за невиконання або неналежне
виконання умов цього договору
визначається законодавством про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів країни відвідання, де стався
страховий випадок, а Процедурними
правилами не встановлено обов'язку
страхувальника повідомляти страховика
про дорожньо-транспортну пригоду, яка
сталася в країні дії полісу «Зелена
картка».

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 26 січня 2011 року
між ПАТ «Українська транспортна
страхова компанія» та власником
автомобіля Volkswagen Passat, державний
номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів на умовах
міжнародної системи автострахування
«Зелена карта», що підтверджується
полісом № UА 045/7808436, згідно з яким
застраховано автомобіль Volkswagen Passat,
державний номерний знак НОМЕР_1.

07 лютого 2011 року у м. Ланьцут Республіки
Польща сталася дорожньо-транспортна
пригода за участю належного ОСОБА_4
транспортного засобу під керуванням
відповідача ОСОБА_3 та транспортного
засобу марки Peugeot 106, державний номерний
знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5, яким
керував ОСОБА_6.

Згідно з повідомленням відділу
попередження злочинів та дорожнього
руху Повітового відділення поліції у м.
Ланьцут вказана дорожньо-транспортна
пригода сталась з вини відповідача.

Згідно з дебет-нотою від 07 квітня 2011
року № 126-2011 ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
виплатило страхове відшкодування
страховику потерпілого в сумі 672,37 евро,
що за курсом Національного банку
України становить 7 281 грн 77 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідач у визначений
законом строк без поважних причин не
повідомив страховика про страховий
випадок, який стався 07 лютого 2011 року у
м. Ланьцут Республіки Польща.

Правовідносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулюються
Конституцією України, Цивільним
кодексом України, Законом України «Про
страхування» та Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотньої
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
ст. 33 цього Закону.

Згідно зі ст. 33 вказаного Закону у разі
настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний:
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених ст. 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Як вбачається зі страхового акта від 20
травня 2011 року № 1993-97-11-PL страховика
повідомлено про страховий випадок 14
лютого 2011 року, тобто з пропуском
строку, передбаченого ст. 33 Закону.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Українська транспортна
страхова компанія» в порядку регресу
суму страхового відшкодування.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від 24
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 10
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді: В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

В.М. Колодійчук

В.А. Нагорняк