У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька
Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,
треті особи: товариство з обмеженою
відповідальністю «Траверз-Буд»,
третейські судді постійно діючого
Третейського суду при Асоціації
українських банків Ярошовець Василь
Миколайович, Мороз Олена Анатоліївна,
Білоконь Юрій Миколайович, голова
постійно діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків Жуков
Анатолій Миколайович, керівник
Асоціації українських банків Сугоняко
Олександр Анатолійович, Асоціація
українських банків, про визнання
недійсними пунктів іпотечного
договору; за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
штрафних санкцій за іпотечним
договором за касаційною скаргою
ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_9,
на рішення Макарівського районного
суду Київської області від 1 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 18 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 11 червня 2007 року між ним і
акціонерно-комерційним банком
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
«Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»),
укладено іпотечний договір на
забезпечення виконання зобов'язань
товариства з обмеженою
відповідальністю «Траверз-Буд» (далі -
ТОВ «Траверз-Буд») за договором про
надання невідновлювальної кредитної
лінії, укладеним останнім 11 червня 2007
року з акціонерно-комерційним банком
«Укрсоцбанк», за умовами якого банк
надав позичальнику кредитні кошти в
межах максимального ліміту
заборгованості до 17 млн 550
тис. доларів США з порядком надання
траншів кредиту зі сплатою 12 %
річних за період з 11 червня 2007 року до 31
грудня 2007 року та 11,5 % річних за період з
1 січня 2008 року до кінцевого строку
договору та комісій, з кінцевим
терміном погашення всіх траншів
кредиту до 10 квітня 2010 року.

Позивач зазначав, що п. 3.2 іпотечного
договору про сплату іпотекодавцем
штрафу за порушення умов договору
суперечить вимогам ч. 2 ст. 549 ЦК України
та загальним засадам цивільного
законодавства, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3
ЦК України, а п. 2.1.8 іпотечного договору
про зобов'язання іпотекодавця при
певних умовах змінити предмет іпотеки
суперечить ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 635 ЦК України.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 на
підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України просив
суд визнати пп. 2.1.8 і 3.2 іпотечного
договору недійсними.

У липні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулося до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що
відповідно до п. 1.2 іпотечного договору
вартість предмета іпотеки (шість
земельних ділянок) на момент укладення
договору становила 31 894 891 грн. Однак
згідно з оцінкою майна станом на 1
березня 2013 року вартість шести
земельних ділянок, переданих в іпотеку,
зменшилась до 15 млн 283 тис. грн, що на 16 611
891 грн менше від їх початкової вартості.
15 березня 2013 року ОСОБА_3 була
направлена вимога відповідно до п. 2.1.8
іпотечного договору про заміну
предмету іпотеки майном, вартість
якого б відповідала початковій
вартості предмета іпотеки, визначеної
договором. Проте вказана вимога
залишена без задоволення, тому банк
вважав, що ОСОБА_3 повинен сплатити
штраф у розмірі 5% вартості предмета
іпотеки відповідно до п. 3.2 іпотечного
договору. Зазначені мови договору є
домовленістю сторін, що відповідає
вимогам ст. ст. 3, 627 ЦК України.

Ураховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк»
просило суд стягнути з ОСОБА_3
на його користь штрафні санкції за
договором іпотеки в розмірі 9 568 467 грн 30
коп.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 1 серпня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 18 листопада 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Зустрічний позов ПАТ «Укрсоцбанк»
задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 на його
користь 9 5658 467 грн 30 коп.
штрафних санкцій та 3 441 грн на
відшкодування сплаченого судового
збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_9, просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов ОСОБА_3, у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
сторін, які з'явились, обговоривши
доводи скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 11 червня 2007 року між
акціонерно-комерційним банком
«Укрсоцбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Укрсоцбанк», та ТОВ
«Траверз-Буд» укладено договір про
надання невідновлювальної кредитної
лінії (з урахуванням додаткових угод до
нього) у розмірі максимального ліміту
заборгованості до 17 млн 550 тис. доларів
США з порядком надання траншів кредиту
зі сплатою 12 % річних за період з 11
червня 2007 року до 31 грудня 2007 року
та 11,5 % річних за період з 1 січня 2008 року
до кінцевого строку договору та
комісій, з кінцевим терміном погашення
всіх траншів кредиту до 10 квітня 2010
року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором 11 червня 2007 року між банком
та ОСОБА_3 укладений іпотечний договір,
за умовами якого, з урахуванням
договору про внесення змін від 27 грудня
2007 року до вказаного основного
договору, останнім передано в іпотеку
банку нерухоме майно, а саме земельні
ділянки загальними площами: 2,3468 га, 2,7086
га, 2,0598 га, 6,4900 га, 2,0600 га і 2,3800 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлових будинків,
господарських будівель і споруд, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому сторонами за взаємною згодою (п.
1.2. договору про внесення змін від 27
грудня 2007 року) було визначено вартість
земельних ділянок, що є предметом
іпотеки, яка склала 31 894 891 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
договору заборгованість ТОВ
«Траверз-Буд» за кредитним договором
становить 186 001 061 грн 41 коп.

На замовлення ПАТ «Укрсоцбанк» було
здійснено оцінку майна, яке було
передано в іпотеку ОСОБА_3 й відповідно
до звіту ТОВ «КФ «Ріва» про оцінку
вартості майна вартість земельних
ділянок за іпотечним договором від
11 червня 2007 року складає 15 млн 283
тис. грн, тобто зменшення вартості
іпотечного майна становить 16 611 891 грн.

На виконання вимог п. 2.1.8 договору
іпотеки ПАТ «Укрсоцбанк» 15 березня 2013
року направило на адресу ОСОБА_3 вимогу,
в якій пропонувалось протягом трьох
днів з моменту надходження вимоги
замінити (за погодженням з
ПАТ «Укрсоцбанк») предмет іпотеки,
надавши замість земельних ділянок
майно, вартість котрого відповідала б
обумовленій сторонами у договорі
іпотеки сумі. Однак ОСОБА_3 дану вимогу
банку не виконав.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 та задовольняючи зустрічний
позов ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що ОСОБА_3 не довів, що оспорювані
пункти іпотечного договору суперечать
загальновизнаним нормам цивільного
законодавства, є нечіткими, суперечать
іншим нормам договору або ж є явно
несправедливими та не відповідають
формально правильній поведінці
учасника відносин, як і відсутні
підстави, передбачені нормами ЦК
України, для визнання їх недійсними.
Разом з тим останній порушив умови п.
2.1.8 іпотечного договору та не замінив
предмет іпотеки у визначений договором
строк, що є його добровільним
зобов'язанням, тому суд стягнув з нього
штрафні санкції, передбачені
договором, розмір яких перевірено та
відповідає вимогам закону й договору.

Зазначені висновки судів відповідають
фактичним обставинам справи
установлених судом установлені
відповідно до вимог процесуального
закону, наданим сторонами доказам, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
Україним), а також узгоджуються з
нормами матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

З урахуванням наведеного колегія
суддів вважає, що судові рішення
відповідають вимогам закону.

Так, ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього

Кодексу.

Відповідно до п. 2.1.8
іпотечного договору іпотекодавець
зобов'язаний у разі зниження вартості
предмета іпотеки, у тому числі
внаслідок його псування, протягом
трьох днів від дня надходження
відповідної вимоги іпотекодержателя,
повністю або частково змінити предмет
іпотеки на інше майно за погодженням з
іпотекодержателем.

У п. 3.2 іпотечного
договору зазначено, що у разі порушення
іпотекодавцем умов пп. 2.1.1 - 2.1.11 цього
договору, іпотекодавець зобов'язаний
сплатити іпотекодержателю штраф у
розмірі 5% від загальної вартості
предмета іпотеки, визначеної у п. 1.2
цього договору, за кожний випадок.

Зазначені умови
іпотечного договору стали результатом
домовленості сторін, ОСОБА_3 з ними
ознайомився, погоджував його умови і
вони повністю відповідають загальним
засадам цивільного законодавства -
справедливості, добросовісності та
розумності ( п. 6 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК
України).

У порушення вимог ст.
ст. 10, 60 ЦПК України (процесуальний
обов'язок) ОСОБА_3 не надав належних і
допустимих доказів того, що оспорювані
ним пункти іпотечного договору
суперечать закону або є нечіткими для
розуміння та виконання.

Оскільки підстав,
передбачених законом, для визнання
оспорених пунктів іпотечного договору
недійсними немає, то в силу ст. ст. 526, 527
ЦК України зобов'язання мають
виконуватись особисто та належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

Не виконавши на вимогу
кредитора свій обов'язок про заміну
предмета іпотеки у зв'язку із
заниженням його вартості для
забезпечення кредитного договору, банк
правомірно нарахував неустойку (штраф),
з розміром якого, порядком та умовами
його застосування ОСОБА_3 погодився. І
такий розмір неустойки та право на
застосування повністю відповідають
вимогам ч. 2 ст. 549 ЦК України.

При цьому згідно з ч. 1
ст. 11 Закону України «Про іпотеку»
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотека.

Посилання касаційної
скарги на незаконне заниження вартості
земельних ділянок (предмета іпотеки) є
безпідставними. Так, на обґрунтування
факту зниження вартості земельних
ділянок ПАТ «Укрсоцбанк» посилалося на
Звіт про експертну грошову оцінку
земельних ділянок, здійснену 1 березня
2013 року приватним підприємством
«Енергомакс» на підставі договору з
ТОВ «КФ «Ріва» на замовлення банку.

Зазначений Звіт
відповідає вимогам ст. ст. 5, 12 Закону
України «Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні». При цьому такий Звіт
рецензовано і у Рецензії, складеному
рецензентом Заїменко Я.Д., яка має
свідоцтво оцінювача з експертної
грошової оцінки земельних ділянок,
зазначено, що він відповідає вимогам
чинного законодавства.

У порушення вимог ст. 60
ЦПК України ОСОБА_3 зазначені документи
не спростував, оцінку майна, визначену
за результатами рецензування, у
встановленому законом порядку не
оскаржив (ст. 33 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 1 серпня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 18 листопада
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська