Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1165/14 Головуючий у
суді І-ї інстанції Мумига І. М.
Спори, що виникають із договорів
Доповідач Потапенко В.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.05.2014 Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого-судді - Потапенка В.І.

Суддів - Кіселика С.А., Франко В.А.

секретар - Кечкін А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Компаніївського
районного суду Кіровоградської
області від 06 березня 2014 року у справі
за позовами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог -
державний нотаріус Компаніївської
державної нотаріальної контори
Кіровоградської області - Іванова
Олександра Олександрівна, про визнання
недійсними договорів дарування , -

ВСТАНОВИЛА:

10.06. 2013 року ОСОБА_4 звернувся у суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог - державний нотаріус
Компаніївської державної нотаріальної
контори Кіровоградської області -
Іванова Олександра Олександрівна, про
визнання недійсними договорів
дарування : - права на
земельну частку (пай) від 21 червня 2000
року , за яким він подарував ОСОБА_2
право на земельну частку (пай) в КДСГП
«Степове» Компаніївського району
розміром 7,71 га в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі та посвідчене
сертифікатом про право на земельну
частку (пай) серії КР № 0054426 , виданого
Компаніївської райдержадміністрацією
20 січня 1997 року по р.435, який було
посвідчено 21 червня 2000 року державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О.,
зареєстровано в реєстрі 896 ;

- будинку від 21
червня 2000 року , за яким він подарував
ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1 , посвідчений
державним нотаріусом Компаніївської
державної нотаріальної контори
Івановою О.О. 30 червня 2000 року та
зареєстрований в реєстрі № 898 .

16.07.2013 року ОСОБА_3 звернулася у суд з
позовом до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог - державний нотаріус
Компаніївської державної нотаріальної
контори Кіровоградської області -
Іванова Олександра Олександрівна, про
визнання недійсним договору дарування
права на земельну частку
(пай) від 21 червня 2000 року , за яким вона
подарувала ОСОБА_2 право на земельну
частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054429 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.438, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстровано в
реєстрі за 897 ;

Ухвалою Компаніївського
районного суду Кіровоградської
області від 17.07.2013 року справи
об'єднано у одне провадження.
ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 збільшили позовні вимоги та
просили визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки від 21 чи
від 30 червня 2000 року , за яким ОСОБА_4
подарував ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,62 га , розташовану по АДРЕСА_1,
яка належала йому на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю КР № 00051, виданого
Полтавською сільською радою 11.12.1996 року
та належала ОСОБА_3, як подружжю, та
який був посвідчений державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. 21 чи
30 червня 2000 року та зареєстрований в
реєстрі № 900.

Рішенням Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 06
березня 2014 року позов задоволено
повністю.
Визнано недійсним
договір дарування права на земельну
частку (пай) від 21 червня 2000 року , за
яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 право на
земельну частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054426 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.435, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстровано в
реєстрі 896 ;
Визнано недійсним договір дарування
будинку від 21(30) червня 2000 року , за яким
ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий
будинок з надвірними спорудами за
АДРЕСА_1 , який посвідчений державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. 30
червня 2000 року та зареєстрований в
реєстрі № 898 . Визнано недійсним
договір дарування права на земельну
частку (пай) від 21 червня 2000 року , за
яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 право на
земельну частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054429 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.438, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстровано в
реєстрі 897 ;
Визнано недійсним
договір дарування земельної ділянки
від 21(30) червня 2000 року , за яким ОСОБА_4
подарував ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,62 га , розташовану по АДРЕСА_1,
яка належала йому на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю КР № 00051, виданого
Полтавською сільською радою 11.12.1996 року
та належала ОСОБА_3, як подружжю, та
який був посвідчений державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. 21 чи
30 червня 2000 року та зареєстрований в
реєстрі № 900.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення
Компаніївського районного
суду Кіровоградської області від 06
березня 2014 року та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову повністю, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.
Заслухавши
доповідача, учасників судового
розгляду, обговоривши доводи
апеляційної скарги та дослідивши
матеріали справи , колегія суддів
вважає , що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог , заявлених
у суді першої інстанції.
Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог , з підстав
передбачених ст. 309 ЦПК України.

Задовольняючи позови
суд першої інстанції з посиланням на
ст. ст. 48, 56 ,71, 244 ЦК України ( в редакції
1963 року) ст. 23 КПШС України, ст. 6 ЗК
України ( в редакції 1991 року) ст.ст. 257, 261
ЦК України дійшов висновку щодо
доведеності правових підстав для
задоволення позовів.
При
цьому суд зазначив, що позивач ОСОБА_4
не є фахівцем у галузі права та
приходить до висновку , що підписання
договору дарування права на земельну
частку (пай) відбулося дійсно внаслідок
помилки позивача, про існування якої
позивачу стало відомо 24.02.2013 року.

Як підставу для визнання
недійсним договору дарування будинку ,
суд зазначив відсутність згоди на
укладення цієї угоди другого з
подружжя. З
аналогічних підстав - відсутність
згоди другого з подружжя суд визнав
недійсним договору дарування
земельної ділянки від 21(30).06.2000 року.
Визнаючи недійсним
договір дарування права на земельну
частку (пай) ОСОБА_3 , суд дійшов
висновку про відсутність
волевиявлення позивачки з посиланням
на висновок судово-почеркознавчої
експертизи та покази свідків.

Про те , погодитися з висновками суду
першої інстанції неможливо виходячи з
наступного.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 22.11.1954 року ( ас.
116)
21 червня 2000 року укладено договір
дарування права на земельну частку
(пай) , за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2
право на земельну частку (пай) в КДСГП
«Степове» Компаніївського району
розміром 7,71 га в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі та посвідчене
сертифікатом про право на земельну
частку (пай) серії КР № 0054426 , виданого
Компаніївської райдержадміністрацією
20 січня 1997 року по р.435, який було
посвідчено 21 червня 2000 року державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О.,
зареєстровано в реєстрі 896 ;( ас. 7, 126)
21 червня 2000 року укладено
договір дарування будинку , за яким
ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 житловий
будинок з надвірними спорудами за
АДРЕСА_1 , який посвідчений державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. 21
червня 2000 року та зареєстрований в
реєстрі № 898 .( ас.8, 127)

21 червня 2000 року укладено договір
дарування права на земельну частку
(пай) , за яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2
право на земельну частку (пай) в КДСГП
«Степове» Компаніївського району
розміром 7,71 га в умовних кадастрових
гектарах без визначення меж цієї
частки в натурі та посвідчене
сертифікатом про право на земельну
частку (пай) серії КР № 0054429 , виданого
Компаніївської райдержадміністрацією
20 січня 1997 року по р.438, який було
посвідчено 21 червня 2000 року державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О.,
зареєстровано в реєстрі 897 ; ( ас.31, 128)
21 червня 2000 року укладено
договір дарування земельної ділянки ,
за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,62 га ,
розташовану по АДРЕСА_1, яка належала
йому на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю КР
№ 00051, виданого Полтавською сільською
радою 11.12.1996 року , який був
посвідчений державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О. 21 червня 2000 року
та зареєстрований в реєстрі № 900.

З встановлених обставин справи
вбачається, що спірні правовідносини
регулюються ЦК УРСР, ЗК України ( в
редакції 1991 року), Кодексом про шлюб та
сім'ю України.

З змісту позову ОСОБА_4 вбачається
, що він просить визнати недійсним
договір дарування будинку від 21 червня
2000 року , за яким він подарував ОСОБА_2
житловий будинок з надвірними
спорудами за АДРЕСА_1 , посвідчений
державним нотаріусом Компаніївської
державної нотаріальної контори
Івановою О.О. 30 червня 2000 року та
зареєстрований в реєстрі № 898 . (
ас.3-5)
Підставою позову ОСОБА_4 зазначив
відсутність письмової згоди його
дружини ОСОБА_3 на розпорядження
спільною сумісною власністю подружжя.
Факт належності
будинку позивачам на праві спільної
сумісної власності подружжя на дату
укладення договору дарування
відповідачем визнається. Право
власності на спірний будинок було
зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі
свідоцтва про право власності ,
виданого Полтавською с/Радою 01.03.1989
року та зареєстрованого
Кіровоградським БТІ 20.06.2000 року по р.94/1 ,
про що зазначено у оспорюваному
договорі дарування будинку. ( ас. 8)

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.
У позовній заяві
ОСОБА_4 не зазначив будь-яких правових
підстав для визнання недійсним
договору дарування належної йому ?
частини будинку , що свідчить про те, що
його волевиявлення на вчинення такого
правочину було.
Як зазначено вище , звернутися
у суд з позовом може тільки особа ,
право якої порушене , невизнане або
оспорюється.
ОСОБА_3 з позовом
про визнання недійсним договору
дарування будинку від 21.06.2000 року з
підстав відсутності її згоди на
розпорядження ОСОБА_4 спільним майном
подружжя не зверталась , що є підставою
для відмови у цих вимогах ОСОБА_4,
оскільки він не має визначених законом
повноважень на звернення до суду за
захистом прав інших осіб.

Не підлягають задоволенню і вимоги
ОСОБА_4 щодо визнання недійсним
договору дарування права на земельну
частку (пай) від 21 червня 2000 року, за
яким він подарував ОСОБА_2 право на
земельну частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054426 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.435.
Позов у цій
частині обґрунтовано помилкою щодо
правової природи договору , а саме
ОСОБА_4 посилається на те, що він вважав
, що підписує договір оренди.
Згідно ст. 14 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі
укладається у письмовій формі і за
бажанням однієї із сторін може бути
посвідчений нотаріально.
Разом із тим, позовна заява у цій
частині не містить будь-яких доводів
про існування між позивачем та
відповідачем домовленостей про намір
останнього орендувати належну
позивачу земельну частку (пай) , про
наміри укладення договору оренди землі
, розмір орендної плати, її види,
нотаріальне посвідчення такого
договору у певну визначену сторонами
дату.
У судовому
засіданні з пояснень сторін
встановлено, що після отримання
сертифіката про право на земельну
частку (пай) 20.01.1997 року та по 1999 рік
включно належну позивачу земельну
ділянку орендувало КДСГП «Степове».
Земельна ділянка не була виділена у
натурі , що виключало її використання
будь-якою іншою особою.
З ксерокопії Державного акту на право
приватної власності на землю виданого
на ім'я ОСОБА_2 16.10.2001 року вбачається ,
що у ньому визначено межі земельної
ділянки у натурі на місцевості , що дає
можливість її обробляти.
Наведене вище спростовує
доводи позову проте, що відповідач, як
зять позивача на момент підписання
оспорюваного договору користувався
його земельним паєм.
Докази того, що відповідач ОСОБА_2 на
момент підписання оспорюваного
договору дарування права на земельну
частку (пай) від 21 червня 2000 року був
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності та
займався виробництвом
сільськогосподарської продукції з
використанням орендованих земель
матеріали справи не містять.

Статтею 56 ЦК УРСР
визначено, що угода, укладена внаслідок
помилки, що має істотне значення, може
бути визнана недійсною за позовом
сторони, яка діяла під впливом помилки.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України «По судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06
листопада 2009 року, правочин вчинений
під впливом помилки відповідно до ст. 229
ЦК України ( яка фактично відповідає
змісту ст. 56 ЦК УРСР) , є оспорюваним.
Обставини, щодо яких помилилась
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка мала місце, а також що
вона має істотне значення. Не має
правового значення помилка щодо
одержання користі від вчиненого
правочину. Помилка внаслідок
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.
Посилання на те, що позивачі хворіли,
потребували стороннього догляду в
силу старечого віку та стану здоров'я
не може бути підставою для визнання
недійсним договору дарування
земельної частки (паю) на підставі ст. 56
ЦК УКСР.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків , встановлених цим
Кодексом.
Виходячи з
встановлених обставин колегія суддів
приходить до висновку , що 21 червня 2000
року при укладенні договору дарування
права на земельну частку (пай) ОСОБА_4
не міг помилятися щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін ,
оскільки наміру укладати у цей день
іншого правочину , а саме - договору
оренди у нього не було.

Такий висновок колегії
суддів об'єктивно узгоджується з
матеріалами справи. Позивачем
ОСОБА_4 не доведено обставин , з якими
закон пов'язує недійсність угоди
відповідно до ст. 56 ЦК УРСР , а тому у цих
позовних вимогах необхідно відмовити.

Є безпідставними і вимоги позову
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування
земельної ділянки від 21 червня 2000 року,
за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2
земельну ділянку площею 0,62 га ,
розташовану по АДРЕСА_1, яка належала
йому на підставі Державного акта на
право приватної власності на землю КР
№ 00051, виданого Полтавською сільською
радою 11.12.1996 року , який був
посвідчений державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О. 21 червня 2000 року
та зареєстрований в реєстрі № 900.

Відповідно до чинного на час
виникнення спірних правовідносин
законодавства спільною сумісною
власністю є: майно, нажите подружжям за
час шлюбу (ст. 16 Закону України "Про
власність", ст. 22 КпШС України); майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї чи майно, що є у власності
осіб, які ведуть селянське (фермерське)
господарство, якщо письмовою угодою
відповідно між членами сім'ї чи членами
селянського (фермерського)
господарства не передбачено інше або
майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п. 1
ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України "Про
власність"); квартира (будинок), кімнати
в квартирах та одноквартирних
будинках, передана при приватизації з
державного житлового фонду за
письмовою згодою членів сім'ї наймача у
їх спільну сумісну власність (ст. 8
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду").

Таким чином ,
земельна ділянка , набута у власність
внаслідок приватизації є особистою
приватною власністю одного з подружжя
і згода іншого подружжя на її
відчуження не потрібна, що є підставою
для відмови у задоволенні зазначеної
вимоги. Правильність такого
висновку суду , підтверджується також
змістом п.5 ч.1 ст. 57 СК України згідно
якого, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є земельна ділянка,
набута нею, ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України .

Не підлягають задоволенню і
вимоги ОСОБА_3 щодо визнання недійсним
договору дарування права на земельну
частку (пай) від 21 червня 2000 року, за
яким ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 право на
земельну частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054429 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.438, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстрованого
в реєстрі 897 з підстав його не
підписання та відсутності
волевиявлення на укладення зазначеної
угоди.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
нотаріат» - Нотаріус - це уповноважена
державою фізична особа, яка здійснює
нотаріальну діяльність у державній
нотаріальній конторі, державному
нотаріальному архіві або незалежну
професійну нотаріальну діяльність,
зокрема посвідчує права, а також факти,
що мають юридичне значення, та вчиняє
інші нотаріальні дії, передбачені
законом, з метою надання їм юридичної
вірогідності.

Згідно ст. 43, 44, 45,52 вищезазначеного
Закону нотаріус при вчиненні
нотаріальної дії : встановлює особу,
перевіряє її дієздатність. Угоду особа
підписує особисто в присутності
нотаріуса, про вчинення нотаріальної
дії здійснюється запис у реєстрі
вчинення нотаріальних дій , особа також
ставить свій підпис у зазначеному
реєстрі. Запис у реєстрі вчинення
нотаріальних дій є доказом вчинення
нотаріальної дії. Як
вбачається із змісту ксерокопії
оспорюваного договору , його зміст
викладено на бланку встановленого
зразку та зазначено , що договір
підписано сторонами у присутності
нотаріуса, особу сторін встановлено,
дієздатність перевірено.
Таким чином вимоги діючого
законодавства , нотаріусом при
посвідченні оспорюваного договору
дотримано.
Відповідно до ст. 18
Закону України «Про нотаріат»
перевірку діяльності нотаріальних
контор здійснюють Головні управління
юстиції у областях.
Матеріали справи не містять будь-яких
висновків уповноваженого на перевірку
органу щодо виявлення порушень у
діяльності державного нотаріуса
Компаніївської державної нотаріальної
контори Іванової О.О.
Відсутні і
будь-які докази вчинення
протиправних дій державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. , які
встановлені правоохоронними органами.

Задовольняючи у цій частині
позовні вимоги , суд першої інстанції
поклав у основу висновок
судово-почеркознавчої експертизи та
покази свідків.
Згідно ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими ст. 212 цього
Кодексу.

За змістом ст. 212 ЦПК України жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
Як встановлено апеляційним судом, при
посвідченні оспорюваних договорів
дарування у приміщенні Компаніївської
державної нотаріальній контори 21
червня 2000 року були присутні ОСОБА_4,
ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та його дружина , дочка
позивачів - ОСОБА_6 При цьому , суд
не може покласти у основу рішення
покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 щодо не підписання ОСОБА_3
оспорюваного договору дарування права
на земельну частку (пай) 21.06.2000 року,
оскільки зазначені особи не були
присутні при вчиненні нотаріальних дій
та не могли сприймати особисто ці
обставини.
Разом із тим , покази свідка ОСОБА_11
свідчать про те, що ОСОБА_3 21.06.2000 року
особисто у її присутності у приміщенні
Компаніївської державної нотаріальній
контори підписала оспорюваний договір
дарування права на земельну частку
(пай).

Про особисте підписання договору
ОСОБА_3 у присутності нотаріуса
повідомила суд і представник нотаріуса
Іванової О.О., адвокат ОСОБА_12
З копії реєстру № 3 для
реєстрації нотаріальних дій
Компаніївської державної
нотаріальній контори на 2000 рік
встановлено , що 21.06.2000 року нотаріусом
здійснено записи про вчинення
нотаріальних дій під № 896, 897, 898, 899, 900.
Під № 897
міститься запис про дату вчинення
нотаріальної дії - 21.06. , та дані про
осіб, для яких вчинено нотаріальні дії -
ОСОБА_3 та ОСОБА_2. У графі « розписка про
одержання оформленого документу»
маються два підписи зазначених осіб.

Цей факт є неспростованим та
підтверджує доводи відповідача про
особисте підписання договору
дарування ОСОБА_3 і спростовує
заперечення цього факту позивачем.

Про
волевиявлення ОСОБА_3 на укладення
договору дарування права на земельну
частку (пай) свідчить також відсутність
укладення договору оренди належної
останній земельної частки (пай) з
попереднім орендарем КДСГП «Степове»,
відсутність будь-яких спорів з приводу
земельної частки(паю) протягом 13 років.
Виходячи з
вищенаведеного , колегія суддів не може
погодитися із висновком
судово-почеркознавчої експертизи від
06.12.2013 року ( ас. 86-88) , що підпис від
імені ОСОБА_3 у договорі дарування
права на земельну частку (пай) від 21
червня 2000 року виконаний не ОСОБА_3 , а
іншою особою , оскільки він протирічить
вищезазначеним обставинам справи , які
об'єктивно узгоджуються між собою.

З врахуванням
викладеного , колегія суддів дійшла
переконання , що висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, позивачами не доведено
обставини, що мають значення для справи
, які суд вважав встановленими, суд
ухвалив рішення з неправильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права , що є підставою
для його скасування та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст. 88, 303, п.2 ч.1 ст. 307,
п.2-4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 319 ЦПК
України , колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити. Рішення
Компаніївського районного суду
Кіровоградської області від 06 березня
2014 року - скасувати та ухвалити нове
рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
права на земельну частку (пай) від 21
червня 2000 року , за яким ОСОБА_4
подарував ОСОБА_2 право на земельну
частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054426 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.435, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстровано в
реєстрі 896 та про визнання недійсним
договору дарування будинку від 21
червня 2000 року , за яким ОСОБА_4
подарував ОСОБА_2 житловий будинок з
надвірними спорудами за АДРЕСА_1 , який
посвідчений державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О. 21 червня 2000 року
та зареєстрований в реєстрі № 898 -
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
права на земельну частку (пай) від 21
червня 2000 року , за яким ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_2 право на земельну
частку (пай) в КДСГП «Степове»
Компаніївського району розміром 7,71 га
в умовних кадастрових гектарах без
визначення меж цієї частки в натурі та
посвідчене сертифікатом про право на
земельну частку (пай) серії КР № 0054429 ,
виданого Компаніївської
райдержадміністрацією 20 січня 1997 року
по р.438, який було посвідчено 21 червня 2000
року державним нотаріусом
Компаніївської державної нотаріальної
контори Івановою О.О., зареєстровано в
реєстрі 897 - відмовити.
У задоволенні позову ОСОБА_4
та ОСОБА_3 про визнання недійсним
договору дарування земельної ділянки
від 21 червня 2000 року , за яким ОСОБА_4
подарував ОСОБА_2 земельну ділянку
площею 0,62 га , розташовану по АДРЕСА_1,
яка належала йому на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю КР № 00051, виданого
Полтавською сільською радою 11.12.1996 року
, який був посвідчений державним
нотаріусом Компаніївської державної
нотаріальної контори Івановою О.О. 21
червня 2000 року та зареєстрований в
реєстрі № 900 - відмовити.
Судові витрати
пов'язані із розглядом справи покласти
на сторони.
Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді :