Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Рууккі
Україна», третя особа - товариство з
обмеженою відповідальністю «Основа»,
про стягнення грошових коштів за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 4 лютого
2014 року,

встановила:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Рууккі
Україна» (далі - ТОВ «Рууккі Україна»),
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «Основа» (далі - ТОВ
«Основа»), про стягнення грошових
коштів у розмірі 1 305 302,71 грн, яка
складається з: заборгованості за
зобов'язанням в сумі 1 234 659 грн, втрат
від інфляції - 1 232,19 грн, 3% річних - 11 568,59
грн, пені - 57 842,93 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач
сплатив відповідачу грошові кошти за
металовироби, загальна сума яких
становила 1 234 659 грн, однак відповідач
порушив свої зобов'язання щодо
постачання оплаченого ним товару.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Рууккі Україна» на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 234
659 грн та судові витрати у розмірі 3 441
грн шляхом перерахування коштів на
рахунок ОСОБА_3

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
4 лютого 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у
задоволенні заявленого позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що ТОВ «Рууккі Україна» не
виконало зобов'язань перед ОСОБА_3,
внаслідок чого останній втратив
інтерес до оплаченої ним продукції, що
є підставою для повернення коштів на
підставі ст. 1212 ЦК України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
доводів позовної заяви.

Даний висновок апеляційного суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до заяви на переказ готівки
7 червня 2012 року ОСОБА_3 сплатив 111 626,66
грн за товар - лист профільований,
шляхом перерахунку коштів на рахунок
ТОВ «Рууккі Україна» згідно
рахунку-специфікації від 5 червня 2012
року; платіжним дорученням від 17 липня
2012 року ОСОБА_3 перерахував на рахунок
ТОВ «Рууккі Україна» кошти в розмірі 11
585,48 грн за оплату водостоків згідно
рахунку-фактури від 9 липня 2012 року;
платіжним дорученням від 30 серпня 2012
року ОСОБА_4 перерахував на рахунок ТОВ
«Рууккі Україна» грошові кошти в сумі
961 825,87 грн, як оплату за прогін легкий,
шурупи, листи згідно рахунку-фактури
від 27 липня 2012 року; 26 вересня 2012 року
ОСОБА_4 оплатив за водостійку систему
відповідно до рахунку-фактури від 17
вересня 2012 року, шляхом перерахування
коштів на рахунок ТОВ «Рууккі Україна»
в розмірі 22 182,72 грн; платіжним
дорученням від 11липня 2012 року позивач
здійснив оплату за будівельні
матеріали згідно рахунку-фактури від 26
червня 2012 року в сумі 28 233,36 грн;
платіжним дорученням від 11 липня 2012
року позивач перерахував на рахунок
відповідача 99 204,92 грн за прогін легкий,
згідно рахунку-фактури від 5 липня 2012
року (а.с. 7-18 т.1).

Установлено, що загальна сума,
сплачених ОСОБА_4 коштів на рахунок ТОВ
«Рууккі Україна», становить 1 234 659 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 зазначав,
що він сплатив ТОВ «Рууккі Україна»
кошти на придбання металовиробів,
однак відповідач не виконав своє
зобов'язання щодо поставки йому
зазначеного товару, що призвело до
втрати інтересу до даного товару, а
тому керуючись ст.ст. 509, 526, 612, 615, 625, 1212
ЦК України просив стягнути з боржника
сплачені ним кошти з урахуванням
індексу інфляції, трьох процентів
річних від простроченої суми та пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із доведеності всіх
умов, за наявності яких виникають
зобов'язання з безпідставного набуття
(придбання) майна, у тому числі факту
набуття майна відповідачем за рахунок
позивача, та необхідності застосування
до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК
України.

Даний висновок суду не ґрунтується на
законі.

Загальні підстави для
виникнення зобов'язання у зв'язку з
набуттям, збереженням майна без
достатньої правової підстави
визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених ст. 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11, частин 1, 2
ст. 509 ЦК України цивiльнi права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України
передбачено, що правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2
ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, частин 1, 2 ст.
205, ч. 1 ст. 207, ч. 1ст. 1212 ЦК України дає
можливість дійти висновку про те, що
чинний договір чи інший правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна (отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК
України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією iз сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд посилався на рішення
господарського суду Київської області
від 29 липня 2013 року у справі за позовом
ТОВ «Основа» до ТОВ «Рууккі Україна»
про зобов'язання вчинити дії по
поставці позивачу продукції, яким
установлено, що з 3 липня 2012 року між
фізичною особою ОСОБА_3 та ТОВ «Основа»
укладено договір на виготовлення і
монтаж металоконструкцій та виконання
підрядних робіт, відповідно до якого
підрядник зобов'язався на свій ризик,
або залученими силами і засобами у
відповідності до проектної та робочої
документації, КМД, діючих будівельних
норм і правил та в обумовлений
договором строк виконати роботи з
виготовлення та монтажу
металоконструкцій та виконання
підрядних робіт на об'єкті, а замовник -
забезпечити належне фінансування,
надати частину матеріалів, прийняти і
оплатити вартість виконаних робіт.

Згідно вказаного рішення, ТОВ «Основа»
погодило з ОСОБА_3 постачальника
продукції, на підставі чого, та
відповідно до п.3.2. договору ТОВ
«Основа» замовило в ТОВ «Рууккі
Україна» продукцію на загальну суму 1 234
659,06 грн, що підтверджується
специфікаціями, які наявні і в
матеріалах цивільної справи, а ОСОБА_3
згідно умов договору сплатив аванс ТОВ
«Рууккі Україна» в сумі 1 234 659,01 грн, що
підтверджується платіжними
дорученнями.

Таким чином, установивши, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини, апеляційний суд дійшов
вірного правового висновку, що у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому
числі й щодо зобов'язання повернути
майно потерпілому.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 4
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук Головуючий
О.С. Ткачук Судді:В.С. Висоцька
Судді:В.С. Висоцька О.В. Кафідова В.М.
Колодійчук О.В. Умнова О.В. Умнова
І.М. Фаловська І.М. Фаловська