Справа № 1519/888/11
Провадження № 2/521/113/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 квітня 2014 року

Малиновський районний суд м. Одеси у
складі:

Головуючого судді - Гуревського В.К.

За секретаря - Гресько О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одесі цивільну справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Перший Малиновський відділ реєстрації
актів цивільного стану, приватний
нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування та
визнання права власності на нерухоме
майно, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, Першого Малиновського відділу
реєстрації актів цивільного стану про
визнання шлюбу недійсним, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду та
після уточнення своїх позовних вимог
до ОСОБА_2, третя особа Перший
Малиновський відділ реєстрації актів
цивільного стану, приватний нотаріус
ОСОБА_3, ОСОБА_4 просить суд визнати
договір дарування квартири АДРЕСА_1
недійсним; визнати право власності в
порядку спадкування на 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1; відмовити у
задоволенні вимог про визначенні
недійсним шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в
зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 та
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди у
розмірі 5000,0 грн., посилаючись на
обґрунтування своїх вимог на такі
обставини.

08 травня 2004 року позивач уклала шлюб із
ОСОБА_5, з яким до того знаходилась у
фактичних шлюбних відносинах з 1992 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року він помер, і тільки
після цього вона дізналася, що
квартиру, яка належала йому на праві
приватної власності, в якій вони
мешкали весь період спільного
проживання 17 липня 2004 року подарував
власному синові - ОСОБА_2. У померлого є
двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_4. Спірна
квартира розташована за адресою:
АДРЕСА_1, була приватизована померлим
вже в період їх спільного проживання і
свідоцтва про право власності він
отримав 26 травня 1994 року. Згідно
відповіді комунального підприємства
«ОМБТІ та РОН» договір датується 17.07.2004
року, однак укласти його у цей день
неможливо, тому що померлий 08.07.2004 року
переніс тяжку операцію «евісцерація
правого глазного яблука», тобто,
видалення правового ока, з того часу з
метою симптоматичної обезболюючої
терапії померлий почав прийом
комбінації обезболюючих препаратів:
кетанов + стодол. При цьому з 05 по 15
липня 2004 року ОСОБА_5 знаходився на
стаціонарному лікуванні у 8-му
відділенні інституту очних хвороб і
тканинної терапії імені В.П. Філатова.
На момент укладання договору дарування
померлий перебував у тяжкому стані,
тобто не повністю усвідомлював свої
дії. Це свідчить про неможливість
померлого 17 липня 2004 року ставити свій
підпис під будь-яким документом,
зокрема договором дарування, який є
дуже важливим документом і є основним
при визначення права власності на
квартиру після смерті єдиного
власника. Він його не підписував. При
цьому померлий не поставив до відома
свою дружину щодо цього договору.
Позивача ніхто не сповіщав про
необхідність їхати до нотаріуса, або
запросити його до дому. 17 липня 2004 року
ОСОБА_5 не міг їхати до нотаріуса, тому
що тільки 15 липня 2004 року повернувся з
стаціонарного лікування і стан його
здоров'я не дозволяв залишати
приміщення. Крім того, йому відомо, що
померлий нікому не видавав доручення
на укладання будь-яких угод. Тому,
позивач вважає договір дарування від
17.07.2004 року реєстраційний номер 2959 на
зазначену квартиру не дійсним.

Крім того, нотаріус при складанні
договору дарування не передбачив
фактичні шлюбні відносини з
дарувальником та реєстрацію ОСОБА_1 у
зазначеній квартирі, але було внесено в
договір лише наявність третіх осіб без
позначення прізвищ ім'я та по батькові
і відношення до дарувальника. В
договорі дарування передбачається
запис, що у відчужуваній квартирі ніхто
не зареєстрований, що підтверджується
довідкою ДЄЗ відповідного району;
відомості, що чоловік (дружина)
дарувальника надана згода на дарування
зазначеної квартири і посвідчена
нотаріусом про те, що він повідомлений
і погоджується на дарування зазначеної
квартири, про що й надає свою заяву;
сторони повинні узгодити питання по
комунальних платежах та оплаті за
електроенергію у відношенні
відчуженої квартири і не мають у
зв'язку з цим взаємних претензій.
Вказані відомості повинні були бути
узгоджені при укладанні договору
дарування з дарувальником та
обдарованим. Позивач, хоча і
зареєстрований у спірній квартирі,
однак, не сплачує комунальні платежі за
себе - всі комунальні платежі з моменту
смерті ОСОБА_5 до теперішнього часу
оплачувалися позивачем за власні кошти
за двох зареєстрованих. У разі смерті
дарувальника виконання обов'язку на
користь третьої особи має право
вимагати від обдарованого особа, на
користь якої встановлений цей
обов'язок.

У зустрічній позовній заяві про
визнання шлюбу недійсним ОСОБА_2
зазначає, що ОСОБА_5 не подавав до
органу РАЦС та не підписував заяву про
реєстрацію шлюбу, мотивуючи свої
вимоги відповідно до Сімейного кодексу
України, Закону України «Про органи
реєстрації актів громадянського
стану», Правил реєстрації актів
цивільного стану в Україні,
затвердженими Міністерством юстиції
України. Однак, зі слів позивача,
порушуючи всі зазначені
нормативно-правові акти щодо правил
реєстрації шлюбу, орган реєстрації
цивільного стану зареєстрував шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 без особистої заяви
останнього, що передбачається ст. 28
Сімейного кодексу України, а також без
урахування місячного строку,
встановленого ст. 32 Кодексу. Відповідно
до ст. 28, 29, 32, 34 Сімейного кодексу
України наречений та наречена булі
присутні в момент реєстрації шлюбу та
надали спільні заяви за місяць до
реєстрації, бо в іншому разі ні один
орган реєстрації цивільного стану не
зареєстрував цей шлюб. До того ж, у
зв'язку з чим через чотири роки після
укладання шлюбу та смерті одного з
подружжя виникло питання про визнання
його недійсним. Більш того, Перший
Малиновський відділ реєстрації актів
цивільного стану надав заперечення на
позов ОСОБА_2, в якому зазначають, що у
ОСОБА_2 відсутні відомості, яким чином
його батько ОСОБА_5 подав до відділу
реєстрації актів цивільного стану
заяву про реєстрацію шлюбу: особисто чи
через представника. Відповідно до
номенклатури справ Першого
Малиновського відділу РАЦС Одеського
міського управління юстиції строк
зберігання заяв про реєстрацію шлюбу
становить 3 роки. Таким чином заяви про
реєстрацію за 2004 рік знищені згідно
акту №1 від 20.03.2008 року. Присутність
нареченої та нареченого в момент
їхньої реєстрації шлюбу є обов'язковою.
Дійсність шлюбу та особиста
присутність наречених при реєстрації
шлюбу підтверджується підписами
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в актовому записі про
шлюб № 181 від 08.05.2004 року складеного
Першим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
та у книзі обліку оприбуткування та
витрачання бланків свідоцтв про шлюб
за 2004 рік. Таким чином, вимоги позивача
щодо визнання шлюбу між позивачем та
ОСОБА_5 є безпідставними та такими, що
не відповідають фактам.

Всі ці неправдиві свідчення
спричиняють ОСОБА_1 глибокі
психологічні страждання і хвилювання,
оскільки їх відносини з її померлим
чоловіком ОСОБА_5 будувалися на повазі,
турботі та взаєморозумінні, а тому
безпідставні звинувачення її у тому, що
вона не надавала йому допомоги в період
хвороби і шлюб з нею він не укладав,
завдають їй душевної болі і погіршують
стан її здоров'я. Відповідачам відомо,
що в 2001 році вона перенесла інфаркт і
психологічні хвилювання їй
протипоказані. Враховуючи викладене,
відповідач повинен їй компенсувати
моральну шкоду у розмірі 5000,0 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічною позовною заявою та після
уточнення своїх вимог просив визнати
недійсним шлюб, укладений між ОСОБА_5 і
ОСОБА_1, зареєстрований 08.05.2004 року у
Першому відділі РАЦС Малиновського
районного управління юстиції м. Одеси,
актовий запис № 181, обґрунтовуючи це
тим, що ОСОБА_1, вважаючи себе членом
сім'ї дарувальника, просить суд також
встановити сервітут на довічне
користування квартирою, яка належить
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
договору дарування від 17.07.2004 року,
згідно якого його батько подарував
йому квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1
намагається оскаржити зазначений
договір у судовому порядку та визнати
право власності в порядку спадкування
як дружина його померлого батька.
Звернення до суду з позовом до
Малиновського районного суду м. Одеси
відбулося у липні 2006 року, до якого була
додана копія Свідоцтва про одруження
від 08.07.2004 року.

08 травня 2004 року, першим відділом
реєстрації актів цивільного стану
Малиновського районного управління
юстиції м. Одеси був зареєстрований
шлюб між його батьком - ОСОБА_5 та ОСОБА_1
(актовий запис № 181). Відповідно до
Сімейного кодексу України та Закону
України «Про органи реєстрації актів
громадянського стану» шлюб підлягає
державній реєстрації в органах
реєстрації актів цивільного стану. П. 4.1
Правил реєстрації актів цивільного
стану в України, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України № 52/5 від
18.10.2000 року, передбачає, що жінка та
чоловік, які бажають зареєструвати
шлюб, подають особисто письмову заяву
за встановленою формою до органу
реєстрації актів цивільного стану.
Тобто, заява про реєстрацію шлюбу
подається жінкою та чоловіком
особисто. Присутність нареченої та
нареченого в момент реєстрації їхнього
шлюбу є обов'язковою (ст. 34 СК, п. 4.9
Правил). Ст. 38 СК України передбачає, що
підставою недійсності шлюбу є
порушення, зокрема, вимог, встановлених
ст. 24 СК України, згідно якої брак
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. ОСОБА_2 відомо про те, що його
батько - ОСОБА_5 особисто не подавав до
РАЦС та не підписував заяву про
реєстрацію шлюбу, внаслідок чого
вважає, що реєстрація шлюбу відбулася з
порушенням вимог законодавства. Також,
п. 1.1. Правил передбачає, що заявник
повинен бути ознайомлений з даними,
унесеними до актового запису, який
засвідчується печаткою і підписом
керівника органу реєстрації актів
цивільного стану та посадової особи,
яка провела реєстрацію акта цивільного
стану. Враховуючи викладене, ОСОБА_2
вважає, що шлюб між його батьком -
ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_1 має
бути визнаний недійсним.

Перший Малиновський відділ реєстрації
актів цивільного стану надав до суду
заперечення, в яких зазначив, що у
позовній заяві ОСОБА_2 просить визнати
недійсним шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1,
посилаючись на те, що йому відомо, що
його батько ОСОБА_5 особисто не подавав
до відділу реєстрації актів цивільного
стану заяву про реєстрацію шлюбу.
ОСОБА_2 оперує п. 4.1. Правил реєстрації
актів цивільного стану в Україні,
затверджених наказом Міністерства
юстиції України № 52/5 від 18.10.2000 року.
Але частиною 3 вищезазначеного пункту
передбачено, що якщо жінка і (або)
чоловік не можуть через поважні
причини подати заяву про реєстрацію
шлюбу до державного органу реєстрації
актів цивільного стану, то таку заяву,
справжність підписів на якій має бути
нотаріально засвідченою, можуть подати
їх представники згідно з нотаріально
посвідченим дорученням. Таким чином у
ОСОБА_2 відсутні відомості, яким чином
його батько ОСОБА_5 подавав до відділу
реєстрації актів цивільного стану
заяву про реєстрацію шлюбу: особисто чи
через представника. Відповідно до
номенклатури справ Першого
Малиновського відділу актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції строк зберігання
заяв про реєстрацію шлюбу становить 3
роки. Таким чином заяви про реєстрацію
шлюбу за 2004 рік знищені згідно акту № 1
від 20.03.2008 року. Присутність нареченої
та нареченого в момент їхньої
реєстрації шлюбу є обов'язковою.
Дійсність шлюбу та особиста
присутність наречених при реєстрації
шлюбу підтверджується підписами
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в актовому записі про
шлюб № 181 від 08.05.2004 року складеного
Першим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
та у книзі обліку оприбуткування та
витрачання бланків свідоцтв про шлюб
за 2004 рік.

У наступне судове засідання Перший
Малиновський відділ реєстрації актів
цивільного стану - у судове засідання
не з'явився, надав до суду лист про
розгляд справи за їх відсутністю.

Приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися,
повідомлялися належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає позови такими, у яких необхідно
відмовити з наступних причин. Судом
встановлені такі фактичні обставини на
підставі представлених письмових
доказів.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 26 травня 1994 року,
квартира за адресою: АДРЕСА_1 належала
на праві приватної власності ОСОБА_5,
яку було зареєстровано в КП «ОМБТІ та
РОН».

08 травня 2004 року ОСОБА_5 уклав шлюб з
ОСОБА_1, про що Першим відділом РАЦС
Малиновського районного управління
юстиції м. Одеси 08 травня 2004 року
зроблено актовий запис №181, згідно із
свідоцтвом про одруження № 116744 від 08
травня 2004 року, актовий запис № 181.

Відповідно до Сімейного кодексу
України та Закону України «Про органи
реєстрації актів громадянського
стану» шлюб підлягає державній
реєстрації в органах реєстрації актів
цивільного стану. П. 4.1 Правил
реєстрації актів цивільного стану в
України, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України № 52/5 від
18.10.2000 року, передбачає, що жінка та
чоловік, які бажають зареєструвати
шлюб, подають особисто письмову заяву
за встановленою формою до органу
реєстрації актів цивільного стану.
Тобто, заява про реєстрацію шлюбу
подається жінкою та чоловіком
особисто. Присутність нареченої та
нареченого в момент реєстрації їхнього
шлюбу є обов'язковою (ст. 34 СК, п. 4.9
Правил). Ст. 38 СК України передбачає, що
підставою недійсності шлюбу є
порушення, зокрема, вимог, встановлених
ст. 24 СК України, згідно якої брак
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка.

Твердження ОСОБА_2 не знайшло свого
підтвердження, щодо обставин, що його
батько - ОСОБА_5 особисто не подавав до
РАЦС та не підписував заяву про
реєстрацію шлюбу з ОСОБА_1, тобто
реєстрація шлюбу відбулася з
порушенням вимог законодавства.
Оскільки згідно із п. 3 Правил
реєстрації актів цивільного стану в
Україні, затверджених наказом
Міністерства юстиції України № 52/5 від
18.10.2000 року, передбачено, що якщо жінка і
(або) чоловік не можуть через поважні
причини подати заяву про реєстрацію
шлюбу до державного органу реєстрації
актів цивільного стану, то таку заяву,
справжність підписів на якій має бути
нотаріально засвідченою, можуть подати
їх представники згідно з нотаріально
посвідченим дорученням. Таким чином у
ОСОБА_2 відсутні відомості, яким чином
його батько ОСОБА_5 подавав до відділу
реєстрації актів цивільного стану
заяву про реєстрацію шлюбу: особисто чи
через представника.

Відповідно до номенклатури справ
Першого Малиновського відділу актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції строк зберігання
заяв про реєстрацію шлюбу становить 3
роки. Таким чином заяви про реєстрацію
шлюбу за 2004 рік знищені згідно акту № 1
від 20.03.2008 року. Присутність нареченої
та нареченого в момент їхньої
реєстрації шлюбу є обов'язковою.
Дійсність шлюбу та особиста
присутність наречених при реєстрації
шлюбу підтверджується підписами
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в актовому записі про
шлюб № 181 від 08.05.2004 року складеного
Першим Малиновським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Одеського міського управління юстиції
та у книзі обліку оприбуткування та
витрачання бланків свідоцтв про шлюб
за 2004 рік.

17 липня 2004 року був укладений договір
дарування, згідно якого ОСОБА_5
подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно з витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
виданого КП «ОМБТІ та РОН», ОСОБА_2 на
сьогоднішній день є власником вказаної
квартири за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі договору дарування від 17.07.2004
року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу.

Згідно із довідки про склад сім'ї та
реєстрацію в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, зареєстровані ОСОБА_2, та
дружина його батька - ОСОБА_1.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що
на момент укладання договору дарування
спірної квартири, тобто 17 липня 2004 року,
ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
був дуже хворим і зовсім сліпим і не міг
обходитися без сторонньої допомоги, і у
зв'язку з цим не міг вийти із дому, не
знайшли свого підтвердження.

Тобто, позивач надав до справи довідку
інституту очних хвороб і тканинної
терапії імені В.П. Філатова (без
зазначення дати та номеру на кутовому
штампі, отже неналежний доказ) про
період знаходження ОСОБА_5 на лікуванні
у липні 2004 року. Однак ці відомості не
відповідають дійсності, оскільки з
листа інституту очних хвороб і
тканинної терапії імені В.П. Філатова №
01-709 від 29.07.2008 року вбачається, що
ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному
лікуванні у 8 відділенні в період з
05.07.2004 року по 15.07.2004 року.

Доводи позивача ОСОБА_1 спростовуються
договором дарування від 17.07.2004 року, що
був укладений між ОСОБА_5
(дарувальником) та ОСОБА_4, що діяла від
імені ОСОБА_2 (обдаровуваного) на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності, який був укладений з
дотриманням вимог статті 719 ЦК України
щодо його нотаріального посвідчення,
про що свідчить нотаріально
посвідчений договір дарування від 17
липня 2004 року, на якому є
посвідчувальний напис приватного
нотаріусу Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, що був
зареєстрований в реєстрі за № 2959, та
зареєстрований в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно 11
серпня 2004 року.

Отже, ОСОБА_5 підписав договір
дарування від 17.07.2004 року в присутності
нотаріуса, який встановив особу сторін
та дієздатність ОСОБА_5 Крім
нотаріальному посвідченні цієї угоди
також була перевірена належність
відчужуваної ОСОБА_5 на праві приватної
власності, отже договір дарування від 17
липня 2004 року посвідчений нотаріально
з дотриманням норм чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 57 СК України майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку спадкування, є
власністю кожного з них.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
між позивачем - ОСОБА_1 та ОСОБА_5, був
укладений 08 травня 2004 року.

Спірна квартира АДРЕСА_1 приватизована
ОСОБА_5 26 травня 1994 року, про що свідчить
розпорядження органу приватизації та
свідоцтво про право власності на житло,
тобто до укладення шлюбу. Тому,
оскільки при укладенні договору
дарування від 17 липня 2004 року спірна
квартира належала ОСОБА_5 на праві
приватної власності (дарувальнику), при
нотаріальному посвідченні вказаного
договору письмова згода ОСОБА_1 була
непотрібна, та власник майна мав право
на свій розсуд розпорядиться своїм
майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Згідно із ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

08 червня 2011 року Малиновським районним
судом м. Одеси за клопотанням сторін
була призначена по цій справі судова
почеркознавча експертиза, виконання
якої доручено експертам Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз.

На підставі висновку №2439/02 від 30 серпня
2013 року, вбачається, що рукописний
запис «ОСОБА_5» та підпис від імені
ОСОБА_5 в оригіналі другого екземпляру
договору дарування від 17.07.2004 року від
імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
(екземпляр нотаріу са ОСОБА_3),
розташовані у графі «Дарувальник», а
також підписи від імені ОСОБА_5 у
реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій приватного нотаріуса ОСОБА_3 на 2004
рік (справа № 3-01, том № 3, а.с 29, за № 2959
від 17.07.2004) та в актовому записі № 181 від
08.05.2004 про шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (на
зворотній стороні документу у пункті 10
розділу «Наречений») виконані самим
ОСОБА_5. Під час виконання рукописного
запису «ОСОБА_5» та підписів від імені
ОСОБА_5 у другому екземплярі договору
дарування від 17.07.2004 року та у реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
приватного нотаріуса ОСОБА_3 за 2004 рік
ОСОБА_5 знаходився під впливом
природних зби ваючих факторів, до яких
можна віднести вікові зміни організму
(похилий вік), хворобливий стан та
обмежений зоровий контроль. З причин,
викладених у пункті 2 дослідницької
частини висновку, зображення підпису
від імені ОСОБА_5 у наданих на
експертизу копіях першо го екземпляру
договору дарування від 17.07.2004 рок від
імені ОСОБА_5 на ко ристь ОСОБА_2 (т. 1, а.с.
60, 105), визнані непридатними для
почеркознавчого дослідження з метою
вирішення питання, чи виконаний під пис
від імені ОСОБА_5, зображення якого
містяться у наданих копіях першого
екземпляру вказаного договору
дарування, самим ОСОБА_5 або іншою
особою.

Щодо заяв ОСОБА_1 про перебування
дарувальника в стані, коли він не міг
усвідомлювати значення своїх дій при
підписанні договору дарування, судом
неодноразово роз'яснювалося її право
на звернення до суду з клопотанням про
призначення відповідної експертизи,
але таких клопотань до суду не
надходило.

Таким чином, договір дарування від 17
липня 2004 року був укладений з
дотриманням вимог законодавства, а
тому у позові ОСОБА_1 необхідно
відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого цивільного права та
інтересу у випадку його порушення,
невизнання або оспорювання з вимогою
про застосування судом передбачених
законом способів захисту.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 719 ЦК України,
ст. 24, 34, 38, 57 СК України, п. 3, п. 4.1, п. 4.9
Правил реєстрації актів цивільного
стану в Україні, затверджених наказом
Міністерства юстиції України № 52/5 від
18.10.2000 року, ст.ст. 11, 15, 60, 61, 213, 215, 217 ЦПК
України, СУД -

В И Р І
Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Перший Малиновський відділ
реєстрації актів цивільного стану,
приватний нотаріус ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
та визнання права власності на
нерухоме майно - відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Першого Малиновського відділу
реєстрації актів цивільного стану про
визнання шлюбу недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутніми
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.К.Гуревський