Справа № 1005/7177/2012 Головуючий у І
інстанції Левченко А.В.Провадження №
22-ц/780/2247/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

23 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 грудня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення
факту проживання однією сім'єю,
визнання домоволодіння та земельної
ділянки спільною сумісною власністю,
визнання права власності на частину
нерухомого майна.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

В липні 2012 року позивач ОСОБА_2
звернувся з позовом до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання домоволодіння та
земельної ділянки спільною сумісною
власністю, поділ майна та визнання
права власності на ? частину спільного
майна.

В обґрунтування вимог послався на те,
що у 1972 році між ним та відповідачем
було укладено шлюб, від якого вони
мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У 1996
році між ним та відповідачем шлюб було
розірвано, однак, сімейні відносини між
ними тривають і до тепер, вони живуть
разом, ведуть спільне господарство та
мають спільний бюджет.

У 2007 році позивач з відповідачем
придбали у власність домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 14.03.2007 року, покупцем домоволодіння
виступила відповідач ОСОБА_3 Крім того,
відповідач в силу набуття права
власності на домоволодіння, отримала у
власність в порядку приватизації
земельну ділянку загальною площею 0,0968
га.

На даний час у вказаному домоволодінні
зареєстровані та проживають позивач,
відповідач, їхня донька разом з
чоловіком та дитиною.

З огляду на вищевказане, уточнивши в
подальшому позовні вимоги, позивач
просив встановити факт проживання
однією сім'єю з відповідачкою ОСОБА_3 з
1996 року по 2012 рік; визнати
домоволодіння та земельну ділянку,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
спільною сумісною власністю його та
відповідача; розділити домоволодіння,
шляхом визнання за ним права власності
на житловий будинок (Літ А-ІІ, згідно
технічного паспорту), загальною площею
212,6 м2, а за відповідачем визнати право
власності на решту домоволодіння,
припинивши право власності ОСОБА_3 на
житловий будинок; понесені судові
витрати стягнути з відповідача.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 грудня 2012 року позов задоволено.
Встановлено факт проживання однією
сім'єю сторін з 1996 року по 2012 рік.
Визнано домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю сторін. Визнано земельну
ділянку загальною площею 0,0968 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, право
власності на яку підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серії ЯЕ № 609614, що
виданий Бориспільським районним
відділом земельних ресурсів на
підставі рішення Гнідинської
сільської ради від 25 травня 2007 року №
236-11-V, який зареєстрований в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю, спільною
сумісною власністю сторін. Поділено
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1, шляхом визнання за позивачем
права власності на житловий будинок
(Літ А-ІІ, згідно технічного паспорту)
загальною площею 212,6 кв.м та за
відповідачкою права власності на решту
частину домоволодіння згідно
технічного паспорту, припинивши право
власності відповідачки на житловий
будинок. Стягнуто з відповідачки на
користь позивача 3 306 гривень на
відшкодування понесених судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», який не
приймав участь у розгляді справи в суді
першої інстанції, однак вважає, що
даним рішенням порушені права та
інтереси банку стосовно предмету
поділу, подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення, ухваливши
нове про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Зокрема, в обгрунтування апеляційної
скарги, зазначає, що 29 листопада 2007 року
між ОСОБА_3 та ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (правонаступником якого
являється ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
було укладено:

- договір іпотеки № 010/26-01/207, реєстр. №
1285, згідно якого ОСОБА_3 передала в
іпотеку Банку нерухоме майно, а саме:
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1,

- договір іпотеки № 010/26-01/06/206, реєстр. №
1283, згідно якого ОСОБА_3 передала в
іпотеку Банку нерухоме майно, а саме:
земельну ділянку площею 0,0968 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані договори іпотеки були укладені
для забезпечення вимог
Іпотекодержателя, що витікають з
генеральної кредитної угоди №
010/26-01/05/153 від 29.11.2007 року, згідно якої
Іпотекодавець зобов'язався перед
Іпотекодержателем повернути кредит в
сумі 1 750 000,00 грн.

Таким чином, на думку апелянта, суд
першої інстанції, в порушення вимог ст.
213 ЦПК України прийняв рішення без
урахування та надання належної
правової оцінки умовам укладених між
відповідачкою ОСОБА_3 та Банком
договорів іпотеки, а також тому, що за
рішенням суду на предмет іпотеки
звернуто стягнення на користь Банку.
Вважає, що метою звернення до суду з
даним позовом було ухилення від
відповідальності перед АТ «Райффайзен
Банк Аваль» за взятими на себе
кредитними зобов'язаннями.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним
вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що факт
проживання сторін однією сім'єю без
шлюбу є підтвердженим, майно, набуте за
час спільного проживання є спільним
сумісним майном, відповідно до
положень ст. 74 ЦПК України, а тому
підлягає поділу.

Колегія суддів апеляційного суду з
такими висновками не погоджується,
оскільки вони зроблені без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
за відсутності належних та допустимих
доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
обгрунтовуючи вимоги щодо
встановлення факту проживання однією
сім'єю без шлюбу, позивач ОСОБА_2, як на
доказ посилається на ту обставину, що
він фактично зареєстрований разом з
відповідачем, дочкою та зятем за
адресою: АДРЕСА_1.

Однак, згідно копії паспорту (а.с. 6
зворот), позивач ОСОБА_2 зареєстрований
за вказаною адресою лише з 22.09.2010 року.

Жодних інших доказів позивачем суду не
надано.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Зі змісту рішення суду вбачається, що
відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явилась, подала до суду заяву, в
якій уточнені позовні вимоги визнала у
повному обсязі, просила справу
розглянути у її відсутність.

За змістом частини четвертої статті 174
ЦПК у разі визнання відповідачем
позову, яке не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд у мотивувальній частині
рішення може вказати лише про визнання
позову та прийняття його судом.

Однак, в порушення зазначеної норми
процесуального законодавства, рішення
суду не містить даних про прийняття
визнання позову відповідачем, а
питання відповідності такого визнання
нормам закону, чи порушення прав і
свобод інших осіб взагалі судом
з'ясовано не було.

Таким чином, за відсутності будь-яких
належних та допустимих доказів, які б
свідчили про обгрунтованість вимог
позивача, не з'ясувавши статус спірного
майна, яке на час розгляду справи в суді
перебувало в іпотеці, не залучивши до
участі у справі іпотекодержателя, суд
першої інстанції дійшов неправильного
висновку про задоволення позову.

З огляду на вказане, доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, позивачем не
доведено обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права і
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову відповідно до вимог
ст. 309 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 315 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» - задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 21 грудня 2012 року - скасувати.
Ухвалити по справі нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією сім'єю, визнання домоволодіння
та земельної ділянки спільною сумісною
власністю, визнання права власності на
частину нерухомого майна - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: