Справа № 758/5255/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.
,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві Рудьковської О.С. про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника -
ОСОБА_2, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець звернувся до суду
з вищезазначеним поданням мотивуючи
свої вимоги тим, що на виконанні у
Відділі державної виконавчої служби
Подільського районного управління
юстиції у м. Києві перебуває виконавчий
лист № 2-606/11 від 07.11.2011 року Токмацького
районного суду Запорізької області про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку та іншого
доходу, починаючи з 18.07.2011 року до
повноліття дитини.

Зазначає, що в ході проведення
виконавчих дій державними виконавцями
не встановлено наявності будь-якого
майна та доходів у боржника.

Посилається на те, що 28.04.2014 року
державним виконавцем підраховано
заборгованість по сплаті аліментів
згідно вищезазначеного виконавчого
документа, яка станом на 01.05.2014 року
становить 45 714 грн. 95 коп. і яка
боржником на день подачі зазначеного
подання до суду, не сплачена.

На підставі вищевикладеного, а також
керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 1, 11 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 217 ЦПК України, ст.ст. 6,
7 Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзд в Україну громадян
України», п. 4 постанови Пленуму
Верховного суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
органів і посадових осіб державної
виконавчої служби та звернень
учасників виконавчого провадження»,
спільним листом Міністерства юстиції
України та Державної прикордонної
служби України № 25-32/463 № 25-5347 від 27.05.2008
року, звертається з даним поданням до
суду.

Державний виконавець в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляд подання повідомлений
вчасно та належним чином, до суду надав
клопотання про розгляд подання за його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що подання не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, на
виконанні у відділі ДВС Подільського
РУЮ у м. Києві дійсно перебуває
виконавчий лист № 2-606/11 від 07.11.2011 року
виданий Токмацьким районним судом
Запорізької області про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку та іншого
доходу, починаючи з 18.07.2011 року до
повноліття дитини (а.с. 4, 7).

Частина перша статті 27 Закону «Про
виконавче провадження» визначає, що у
разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Як вбачається з наданої суду
Довідки-розрахунку заборгованості по
аліментам починаючи з 18.07.2011 року по
01.05.2014 року (а.с. 8), загальна
заборгованість ОСОБА_2, згідно з
виконавчим листом № 2-606/11 від 07.11.2011
року виданого Токмацьким районним
судом Запорізької області станом на
01.05.2014 року становить 45 714 грн. 95 коп. (а.с.
9-10).

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

При аналізі норм ЗУ «Про виконавче
провадження», вбачається, що обмеження
боржника у праві виїзду за межі
України, є крайнім способом
забезпечення виконання рішення, а тому
повинно застосовуватись лише після
того, як державним виконавцем буде
вичерпано всі можливі способи
виконання рішення суду.

В порушення ж зазначених норм чинного
законодавства України, державним
виконавцем не надано до суду доказів в
підтвердження вчинення ним будь-яких
дій передбачених ЗУ «Про виконавче
провадження» направлених на примусове
виконання виконавчого листа № 2-606/11 від
07.11.2011 року.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 33
Конституції України, кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно ст. 22 Конституції України,
права і свободи людини і громадянина,
закріплені цією Конституцією, не є
вичерпними. Конституційні права і
свободи гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Верховний Суд України у своїй
Постанові Пленуму № 9 від 01.11.1996 року
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя», роз'яснив,
що при розгляді конкретних справ,
враховуючи ст. 8 Конституції України, де
зазначено, що Конституція України має
найвищу юридичну силу, а її норми є
нормами прямої дії, оцінюючи зміст
будь-якого закону чи іншого
нормативно-правового акту з точки зору
його відповідності Конституції у
випадках необхідно застосовувати
Конституцію, як акт прямої дії. Тому
судове рішення має ґрунтуватися на
Конституції, а також на чинному
законодавстві, яке не суперечить їй.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що вимоги
державного виконавця не знайшли свого
доведення в судовому засіданні, є
такими, що суперечать Конституції
України, оскільки у випадку винесення
судом рішення про обмеження особи в
праві виїзду за межі України це
порушить її право гарантоване ст. 33
Конституції України, а тому подання
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст. 22, 33
Конституції України, ст.ст. 11, 27, ЗУ «Про
виконавче провадження», Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
01.11.1996 року «Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя», керуючись ст. 377-1 ЦПК
України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Подільського
районного управління юстиції у м. Києві
Рудьковської О.С. про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України боржника - ОСОБА_2 -
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко