АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1474/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г.В. Доповідач -
Максюта Ж.І. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів :
Кочкової Н.О., Слоквенко Г.П.

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики, за зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, про
визнання договору неукладеним,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовною заявою до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики, в обґрунтування
якого посилався на те, що 19 листопада 2008
року між ОСОБА_5 з одного боку, та
ОСОБА_4, ОСОБА_3 з іншого боку, був
укладений договір позики, за умовами
якого позивач надав, а відповідачі
отримали грошові кошти у сумі 696 000, 00
грн., які фактично були отримані
відповідачами до підписання вказаного
договору, повернути які зобов'язались
до 27 грудня 2008 року. Оскільки грошові
кошти відповідачами не були повернуті
позивачу, він звернувся до суду з даним
позовом, в якому просив суд, з
урахуванням уточнень, стягнути
солідарно в відповідачів суму боргу за
договором позики від 19 листопада 2008
року з урахуванням індексу інфляції та
трьох відсотків річних за прострочення
виконання зобов'язання у сумі 993 859,40 а
також просив стягнути солідарно з
відповідачів судові витрати по даній
цивільній справі, загальний розмір
яких становить 1 820,00 грн. (том 1 а. с. 2-4,
197).

Не погодившись з вказаним позовом
відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернувся
до ОСОБА_5 з зустрічним позовом про
визнання договору позики неукладеним
(том 1 а. с. 172-175, 190).

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посилались на те, що
передачі грошових коштів у сумі 696 000,00
грн. за договором позики від 19
листопада 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 3796,
фактично не відбулось, у зв'язку з чим
просили суд визнати зазначений договір
позики неукладеним (том 1 а. с. 172-175).

11 березня 2013 року за клопотанням
представника ОСОБА_5 позивача за
первісним позовом ОСОБА_5 було
замінено на ОСОБА_2 у зв'язку з
укладенням договору про відступлення
права вимоги за договором позики від 19
листопада 2008 року (том 1 а. с. 200, 201).

30 вересня 2013 року ОСОБА_2 було збільшено
розмір суми заборгованості, що
підлягає солідарному стягненню з
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, а саме: просив суд
стягнути заборгованість, яка з
урахуванням індексу інфляції та трьох
відсотків річних від простроченої суми
за весь час прострочення становить 996
845,92 грн. (том 1 а. с. 235).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя
особа - приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання договору неукладеним -
відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням
ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати в частині відмови у
задоволенні його позовних вимог, та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги у
повному обсязі.

ОСОБА_3 також не погодився з вказаним
рішенням суду в частині відмови у
задоволені його позовних вимог про
визнання договору позики неукладеним,
та просив рішення суду в цій частині
скасувати, та ухвалити нове, яким його
позов задовольнити, оскільки рішення
суду не відповідає нормам
матеріального права, яке регулює
спірні правовідносини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню за
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
листопада 2008 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3 був укладений договір позики, за
умовами якого ОСОБА_5 були надані
відповідачам за первісним позовом
грошові кошти у сумі 696 000, 00 грн.,
повернути які ОСОБА_4 та ОСОБА_9
зобов'язались до 27 грудня 2008 року (том 1
а. с. 10). Даний договір позики був
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 3796.

08 червня 2012 року у присутності свідків:
ОСОБА_10, ОСОБА_11, між ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_12 була укладена угода про
відсутність взаємних претензій, в тому
числі, щодо договору позики від 19
листопада 2008 року, посвідченому
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованим в реєстрі за № 3796 (а. с.
141).

08 червня 2012 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 було
засвідчено справжність підпису ОСОБА_5
та ОСОБА_12 на заяві, якою вони
підтвердили відсутність претензій, в
тому числі матеріальних, до ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 за договором позики від 19
листопада 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 3796, у
сумі 696 000,00 грн. (том 1 а. с. 140).

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_14 про стягнення боргу з
ОСОБА_4, та ОСОБА_3 за договором позики
районний суд послався на цю,
нотаріально посвідчену угоду про
відсутність взаємних претензій.

Цей висновок суд узгоджується з
наявними в матеріалах справи іншими
доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається що
між сторонами існує тривала судова
тяганина відносно спору, який виник між
подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_5, щодо
укладання договорів купівлі-продажу
земельних ділянок та недобудованого
житлового комплексу, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, земельних ділянок
НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

З наданих суду судових рішень, які
набрали чинності вбачається, що 08
листопада 2008 року між цими сторонами
було укладено договір купівлі-продажу
(попередній письмовий договір)
майнового комплексу, що складається з
земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по
АДРЕСА_1 та незавершеного 3-поверхового
будинку площею 510 кв.м., який
знаходиться на вказаних земельних
ділянках за суму 800 000 доларів США.

19 листопада 2008 року між сторонами
було укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки НОМЕР_2, площею 0,1000
га, розташованої за адресою АДРЕСА_2

Також, 19 листопада 2008 року було
укладено нотаріально посвідчений
договір дарування 12 частини земельної
ділянки НОМЕР_1, площею 0,1000 га,
розташованої за адресою АДРЕСА_2. Даний
договір рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
13 вересня 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 січня
2001 року визнаний договором
купівлі-продажу.

На виконання вказаного попереднього
договору відповідачами 08.11.2008 року було
передано позивачу перший авансовий
платіж у розмірі 100000 доларів США,
другий авансовий платіж було передано
10 листопада 2008 року у розмірі 50000
доларів США та 20 листопада 2008 року
позивачем було отримано 493676 доларів
США, а всього станом на 20 листопада 2008
року позивачем було отримано від
подружжя ОСОБА_3 643676 доларів США.

Таким чином, про відсутність боргових
зобов'язань подружжя ОСОБА_3 перед
ОСОБА_5 свідчить, крім нотаріально
посвідченої угоди про відсутність
взаємних претензій від 08 червня 2012
року, також виконана власноруч
розписка ОСОБА_5, з якої вбачається що
станом на 20 листопада 2008 року, тобто на
слідуючий день після оформлення
спірного договору позики, ОСОБА_5
отримав від подружжя ОСОБА_3 третій
авансовий платіж у розмірі 493676 доларів
США, що значно перевищує суму боргу за
договором позики від 19.11.2008 року, а
всього станом на 20 листопада 2008 року
ОСОБА_5 було отримано 643 676 доларів США.

Основний договір купівлі-продажу
майнового комплексу, по АДРЕСА_1 та
незавершеного 3-поверхового будинку
площею 510 кв.м., оформлений між
сторонами не був.

В подальшому рушенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 16.01.2013
року були розірвані договори
купівлі-продажу земельної ділянки
НОМЕР_2, розташовані на території АНД
району АДРЕСА_2 яки посвідчено 19
листопада 2008 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстровано в реєстрі №3789, які були
укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_5 на
користь позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 - 5 142
842,00 (п'ять мільйонів сто сорок дві
тисячі вісімсот сорок дві) гривні.

Вказане рішення було оскаржено в
апеляційному та касаційному
провадженні, та набрало чинності.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_5, та
ОСОБА_2, та звертаючи до суду з
зустрічним позовом про визнання
договору позики неукладеним, подружжя
ОСОБА_4 зазначили, що нотаріальний
договір позики від 19 листопада 2008 року
був гарантією ОСОБА_5 про те, що
малознайомі йому покупці - подружжя
ОСОБА_4 наступного дня 20.11.2008 року
заплатять третій авансовий платіж у
суму 496676,00 доларів США.

Таким чином, фактичними обставинами
справи, встановлено, та відповідачами
ОСОБА_5 та ОСОБА_2. не спростовано, що на
теперішній час боргових зобов'язань
ОСОБА_4 перед ОСОБА_2 не існує, а тому
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
наявність боргу, оскільки в нього є
нотаріальний договір позики не можуть
бути прийняті до уваги колегією судів,
оскільки відповідно до вимог ч.1 ст.545 ЦК
України - прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі, що фактично і було
зроблено ОСОБА_5 в розписці від 20
листопада 2008 року про отримання від
ОСОБА_4 496676,00 доларів США.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про
те, що інші обставини, встановлені
судом, для предмету доказування
значення не мають є надуманими та
помилковими.

Та обставина, що 07 березня 2013 року
ОСОБА_5 передав право вимоги за цим
договором позики своєму синові ОСОБА_2,
також не є підставою для задоволення
позову, оскільки як встановлено судом
такого права вимоги у ОСОБА_5 не має.

Не можуть бути прийняті до уваги і
посилання представника апелянта
ОСОБА_15 на ту обставину, що ОСОБА_5
нотаріальною заявою одноособово
відмовився від домовленостей 08 червня
2012 року, які фактично були двосторонню
угодою, підписаною не тільки подружжям
ОСОБА_2, а і подружжям ОСОБА_3, в
присутності свідків ОСОБА_10, та ОСОБА_11,
оскільки крім цих домовленостей
відсутність боргових зобов'язань
ОСОБА_3 перед ним підтверджено в суді
іншими належними доказами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
незаконність рішення суду в частині
відмови у задоволені їх позову про
визнання договору позики неукладеним
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки позов заявлено за межами
строку позовної давності, питання про
поновлення якого сторонами не
заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
суттєвими не являються та не можуть
бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: