Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

« 04» квітня 2014 року
Ленінський районний суд м. Луганська у
складі:

головуючого: Кравченко Н.О.,

при
секретарі: Савченко Є.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал» про
визнання договору застави дійсним,

В С Т
А Н О В И В:

Позивачка звернувся до суду із
зазначеним позовом, який обґрунтувала
тим, що 02 червня 2008 року між нею, ОСОБА_1
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал» був
укладений договір безпроцентної
позики на суму 900 000 грн. 00 копійок,
строком на десять днів. 01 серпня 2011 року
між сторонами був укладений договір
про внесенні змін до договору
безпроцентної позики, відповідно п.5
якого строк повернення позики
визначено « 01» травня 2012 року. В якості
забезпечення вищевказаного договору
між позивачем та відповідачем 01.09.2011
року був укладений договір застави № 1,
за умовами якого в рахунок
забезпечення вимог позикодавця було
передано автомобіль Dacia Logan KSD,
реєстраційний номер НОМЕР_1. Позивачка
вказала, що нотаріальне посвідчення
договору застави не було здійснене з
вини керівників відповідача.
Посилаючись на ч.2 ст. 220, ст.572-593
Цивільного кодексу України , просить
суд визнати дійсним та таким, що
відбувся між ОСОБА_1 / ІПН
НОМЕР_2/,-заставоутирмувачем, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал»,
заставодавцем, договір застави № 1 від
01 вересня 2011 року автомобіля марки Dacia
Logan KSD, реєстраційний номер НОМЕР_1,
НОМЕР_3, колір сірий.

Позивачка та його представник були
належним чином повідомлені про час та
дату слухання , своїм правом участі у
судовому розгляді не скористалися.

Відповідач уповноваженого
представника для участі у судовому
розгляді справи не направив, був
належним чином повідомлений про час та
дату слухання, до початку слухання
надав заяву про визнання позову.

Вивчивши матеріали справи та
перевіривши надані докази, суд прийшов
до наступного висновку.

У відповідності зі ст. 10 ЦПК України
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані на підставі яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Відповідно до ст. 58
ЦПК України належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Згідно ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 02 червня 2008 року
між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал» був
укладений договір безпроцентної
позики на суму 900 000 грн. 00 копійок,
строком на десять днів. Матеріали
справи містять фотокопію договору,
оригінал оглядався судом. Оглядом
встановлено, що юридична адреса
надрукована верхнім шаром після
відбитку печатки, що має ознаки
сканування /а.с. 4/.

Також встановлено, що 01 серпня 2011 року
між сторонами був укладений договір
про внесенні змін до договору
безпроцентної позики, відповідно п.5
якого строк повернення позики
визначено « 01» травня 2012 року.
Матеріали справи містять фотокопію
договору, оригінал оглядався судом.
Оглядом встановлено, що юридична
адреса надрукована верхнім шаром після
відбитку печатки, що має ознаки
сканування /а.с. 5/.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 / ІПН
НОМЕР_2/,-заставоутирмувачем, та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал»,
заставодавцем, було укладено договір
застави № 1 від 01 вересня 2011 року
автомобіля марки Dacia Logan KSD,
реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_3,
колір сірий, а також інше майно згідно
із доданим до матеріалів переліку
заставного майна. Матеріали справи
містять фотокопію договору застави,
який не скріплений печаткою
відповідача, оригінал оглядався судом.
Оглядом встановлено, що підпис
представника відповідача /Директора/
на доданому переліку, надрукований
верхнім шаром після відбитку печатки,
що має ознаки сканування /а.с. 6-8/.

Матеріали справи містять фотокопію
реєстраційного посвідчення на
транспортний засіб марки Dacia Logan KSD,
реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_3,
колір сірий, зареєстрований 13.11.2008 року
за відповідачем,- Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Укрборуметал» /а.с. 9/.

Судом критично оцінено заяву про
визнання позову, оскільки в заяві від 31
січня 2014 року встановлено, що прізвище
директора надруковано верхнім шаром
після відбитку печатки, що має ознаки
сканування / а.с.23/.

Фотокопія витягу з ЄДРПОУ, що залучена
до матеріалів справи, - станом на 08
липня 2013 року, отже не дає суду підстав,
вважати, що підприємство є
зареєстрованим на час розгляду справи
/а.с. 24/.

Слід зазначити, що позивними вимогами
позивачка просити визнати договір
застави № 1 від від 01 вересня 2011 року,
проте додаток до вказаного договору
містить перелік іншого заставного
майна, окрім автомобіля марки Dacia Logan
KSD, реєстраційний номер НОМЕР_1, НОМЕР_3,
колір сірий, вартістю 685870,80 грн. /а.с.6/.

Також, суду не надано доказів того, чи
перебуває на час розгляду справи
спірний транспортний засіб на
реєстраційному обліку у МРЄВ м.
Луганська за відповідачем, чи не має
обмежень та заборон відчуження, як на
час укладання договору застави, так й
на час розгляду справи.

У відповідності зі ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено
право особи на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 334 ЦК
України право власності в набувача
майна за договором виникає з моменту
передачі майна, якщо інше не
встановлено договором чи законом.
Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оскаржується, або не визнається іншою
особою, а так само в разі втрати
документа, який підтверджує його право
власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, що має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися в суд з вимогою про заборону
здійснення їм дій, що можуть порушити
його право, чи з вимогою про здійснення
визначених дій для попередження такого
порушення.

Відповідно до положень ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Пленум ВСУ у
своїй Постанові №14 від 18.12.2009 р. «Про
судове рішення в цивільній справі»
зазначив, що обґрунтованим визнається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи. Крім того, вказав,
що, встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати.

Виходячи з наведеної позиції Пленуму
ВСУ, суд оцінює надані позивачкою на
підтвердження своїх вимог докази у
сукупності з іншими матеріалами справи
та виходячи зі свого внутрішнього
переконання. Суд доходить висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки вони не
ґрунтуються на належних письмових
доказах, та достеменно та переконливо
спростовуються всіма іншими
дослідженими судом доказами,
належність яких не викликає сумніву, а
також поясненнями учасників спірної
справи.

Статтею 177 Цивільного кодексу України
визначено, що об'єктами цивільних прав
є речі, у тому числі гроші та цінні
папери, інше майно, майнові права,
результати робіт, послуги результати
інтелектуальної творчої діяльності,
інформація, а також інші матеріальні і
нематеріальні блага.

Згідно ч.1 ст.182 Цивільного кодексу
України, право власності на інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу
України, право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом,
зокрема з правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Частина четверта статті 334 Цивільного
кодексу України передбачає, що права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації.

Згідно ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» від
01.07.2004 року, державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги не обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
15, 16,177,182,328,334,392 ГК України, Постановою
№14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення в
цивільній справі», ст.ст.10, 11,209,212, ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрборуметал» про
визнання договору застави дійсним

Вступна та резолютивна частини рішення
ухвалено в нарадчій кімнаті та
проголошено 04 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:

Н.О.Кравченко