У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О., Юровської
Г.В.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
третя особа - Самарський районний
відділ в м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, про вселення, за зустрічним
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа -
Самарський районний відділ в м.
Дніпропетровську Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
усунення перешкод у розпорядженні
власністю шляхом зняття з реєстрації,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся з
позовом до ОСОБА_6 про вселення. Вказав,
що зареєстрований у АДРЕСА_1, але
проживати за місцем реєстрації не може,
оскільки йому чиняться перешкоди. У
зв'язку із відчуженням ОСОБА_6 спірного
будинку ОСОБА_5, позивач уточнив
позовні вимоги в частині відповідача і
просив суд вселити його до АДРЕСА_1, а
також покласти на відповідача судові
витрати (а.с. 2, 44-45).

Заперечуючи проти заявлених вимог,
ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву,
в якій посилаючись на те, що вона є
власником домоволодіння, де
зареєстрований ОСОБА_4, який не є членом
її сім'ї, з січня 2008 року в будинку не
мешкає, має іншу сім'ю, а тому просила
суд усунути їй перешкоди у здійсненні
права розпорядження домоволодінням

АДРЕСА_1; позбавити ОСОБА_4 права
користування даним житловим будинком;
зобов'язати Самарський районний відділ
в м. Дніпропетровську Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_4 у вказаному домоволодінні. (а.с.
102-105, 126-128).

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено, вселено його у житлове
приміщення - будинок АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові
витрати зі сплати судового збору в
розмірі 114 грн. 70 коп. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено
(а.с.152-155).

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 18
листопада 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено
частково. Усунуто ОСОБА_5
перешкоди у розпорядженні
домоволодінням

АДРЕСА_1 та позбавлено ОСОБА_4 права
користування житловим приміщенням
домоволодіння АДРЕСА_1 шляхом зняття
його з реєстрації місця проживання. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4
просить рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року скасувати, а рішення
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 листопада 2013
року залишити в силі, посилаючись на
порушення апеляційним судом норм
процесуального права та неправильне
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 та відмовляючи

ОСОБА_5 у задоволенні зустрічного
позову, місцевий суд посилаючись на ст.
725 ЦК України та ст. 156 Житлового кодексу
України (далі - ЖК України), виходив з
того, що на час розгляду справи були
відсутні підстави вважати право ОСОБА_4
на проживання у спірному домоволодінні
припиненим чи втраченим.

Апеляційний суд не погодився з
такими доводами суду першої інстанції
та дійшов висновку, що у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 про вселення
слід відмовити, а зустрічний позов
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
розпорядженні власністю шляхом зняття
з реєстрації є обґрунтованим і
підлягає частковому задоволенню.

Проте з цими висновками
апеляційного суду повністю погодитися
не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього Кодексу.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 168, ст. 170 ЖК України
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

При переході права власності на жилий
будинок (частину будинку, квартиру), в
якому знаходиться здане в найом жиле
приміщення, до іншої особи договір
найму зберігає силу до закінчення
зазначеного в ньому строку.

Якщо договір найму укладено без
зазначення строку, новий власник
будинку (квартири) вправі вимагати його
розірвання у випадках і в порядку,
передбачених статтею 168 цього Кодексу.

Місцевим судом встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з
1983 по 2007 роки і проживали у спірному
будинку.

08 серпня 2003 року будинок АДРЕСА_1
позивач подарував ОСОБА_6, а вона 10
вересня

2012 року цей же будинок подарувала
своїй матері - ОСОБА_5 Рішенням
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 14 вересня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2012 року, в
задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання
позивача таким, що втратив право
проживання в АДРЕСА_1 було відмовлено.

Судом також встановлено, що при
укладанні договору дарування ОСОБА_6
приховала від нотаріуса інформацію про
судовий спір з приводу користування
спірним майном.

Встановивши такі обставини,
апеляційний суд не врахував, що з
моменту розлучення позивач набув права
користування будинком колишньої
дружини по АДРЕСА_1 як наймач.

Не врахувавши правового статусу
позивача як наймача спірного будинку,
апеляційний суд не звернув уваги на те,
що порядок припинення договору найму
житлового приміщення у будинку, що
належить громадянину, регулюється
правилами ст. 168 ЖК України, а в разі
переходу права власності до іншої
особи, ще й ст. 170 цього ж Кодексу і
внаслідок цього не з'ясував наявність
правових підстав для припинення
договору найму.

Оскільки неповнота з'ясування
обставин у справі та порушення
зазначених норм матеріального права
унеможливили встановлення апеляційним
судом фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, то рішення апеляційної
інстанції підлягає скасуванню з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Мазур Л.М.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.

Юровська Г.В.