Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/529/14Головуючий у
суді І-ї інстанції Мохонько В.В.
УХВАЛА

Іменем України

08.04.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Белінської І.М. - головуючої,

Авраменко Т.М.,

Суржика М.М.,

при секретареві - Ткаченко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_5 до публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» в
особі Кіровоградської регіональної
дирекції про визнання наказу
незаконним, зміну формулювання причини
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
про відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_6 на рішення Кіровського
районного суду м.Кіровограда від 16
грудня 2013 року,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_5
звернулась до суду із зазначеним
позовом.

Посилалась на те, що з 22.06.2011 року
вона працювала завідувачем каси
сектору касових операцій Відділу
супроводження банківських операцій
Відділення «Провідне» ПАТ «ВТБ Банк».
02,04. 2012 року була переведена
завідувачем каси сектору касових
операцій цього ж відділення, а 03.09.2012
року переведена головним касиром
відділу грошового обігу та касових
операцій Відділення «Кіровоградська
регіональна дирекція ПАТ «ВТБ Банк».

1.06.2013 року вона подала заяву про
звільнення за угодою сторін відповідно
до п.1ст.36 КЗпП України, яка була
задоволена і наказом №1960-к від 14.06.2013
року вона була звільнена з роботи за
п.1ст.36 КЗпП України.

Проте, при отриманні трудової
книжки вона дізналась про те, що запис
№46 у трудовій книжці визнано
недійсним, а її звільнено з 14.06.2013 року
на підставі п.2ст.41 КЗпП україни за
вчинення винних дій, які дають підстави
для втрати довір»я відповідно до
наказу № 2076-к від 14.06.2013 року.

Відповідач з цим наказом її не
ознайомив, копію не надав.

Вважає, що звільнення за п.2ст.41
КЗпП є незаконним, оскільки ніяких дій,
які б давали підстави для звільнення
вона не вчиняла. А сам факт недостачі
матеріальних цінностей не є підставою
для звільнення працівника з підстав
втрати довір»я до нього з боку власника
або уповноваженого ним органу.

Посилаючись на ці обставини,
просила визнати наказ №2076-к від 14.06.2013
року незаконним, змінити формулювання
причини звільнення на п.1ст.36 КЗпП
України, стягнути середній заробіток
за весь час вимушеного прогулу та 5000
гривень у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Кіровського районного
суду м.Кіровограда від 16 грудня 2013 року
у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить рішення скасувати
через недоведеність обставин справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм цивільного
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення.
Вказує на те, що акт ревізії від 11.06.2013
року було складено з порушенням
Порядку зберігання цінностей,
проведення ревізій у касах та сховищах
ПАТ «ВТБ Банк». Оцінка наданих
відповідачем доказів проведена з
порушенням норм ЦПК України.

Заслухавши пояснення ОСОБА_5, її
представника адвоката ОСОБА_7,
представника ПАТ «ВТБ Банк» Шепеленко
А.О., дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині вимог про зміну формулювання
причини звільнення, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
звільнення позивачки з роботи за
п.2ч.1ст.41 КЗпП України проведено з
дотримання вимог закону. Факт вчинення
ОСОБА_5 винних дій, які дали відповідачу
підстави для втрати до неї довір»я,
підтверджується частково як нею самою,
так і актом ревізії цінностей, якою
була виявлена нестача грошових коштів,
зданих нею до сховища цінностей
напередодні ревізії.

Судом встановлено, що 11.06.2013 року
у позивачки, яка працювала головним
касиром відділу грошового обігу та
касових операцій відділення
«Кіровоградська регіональна дирекція»
ПАТ «ВТБ БАНК», у результаті проведеної
ревізії грошових коштів, які були здані
нею до сховища цінностей(сейфу) 10.06.2013
року, була виявлена недостача грошових
коштів в сумі 8 475 гривень, 472 730
російських рублів, 29 600 євро, 42 041
доларів США. З 11.06.2013 р. по 13.06.2013 р.
позивачка перебувала на лікарняному.
14.06.2013 р. від дачі пояснень ОСОБА_5 щодо
виявленої недостачі грошей
відмовилась, проте, подала заяву
відповідачу з проханням прийняти в
рахунок часткового погашення нестачі
готівкових коштів в касі Банку 50 000
гривень (а.с.38, 39).

13.06.2013 р. відповідач звернувся до
УМВС України у Кіровоградській області
про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної
відповідальності за фактом виявлення
нестачі грошових коштів. 14.06.2013 року
Кіровоградським МВ УМВС в області це
звернення було зареєстроване у
Єдиному реєстрі досудових
розслідувань за № 0000478 за ст.191 КК
України.

Отже, факт виявлення недостачі
грошових коштів 11.06.2013 р., відмова
ОСОБА_5 від дачі пояснень щодо обставин
недостачі, часткове визнання нею факту
недостачі грошових коштів ( заява з
проханням прийняти 50 000 гривень у
рахунок погашення нестачі) давало
відповідачу об»єктивні підстави для
втрати до позивачки як головного
касира відділу грошового обігу та
касових операцій довір»я та для
звільнення її саме з цієї підстави
відповідно до п.2ч.1ст.41 КЗпП України,
оскільки наведені обставини свідчать
про порушення нею п.3.21 посадової
інструкції, яким передбачено, що
головний касир зазначеного відділу
зобов»язаний забезпечувати
схоронність готівки національної та
іноземної валюти, інших цінностей, які
знаходяться під його відповідальністю.

Доведення вини чи невинуватості
позивачки у скоєнні крадіжки у розмірі
усієї суми виявленої недостачі не є
предметом цього спору, оскільки
відповідач мав підстави до втрати
довір»я до ОСОБА_5 за наявності тих
обставин, які мали місце станом на
14.06.2013 року.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення порядку проведення ревізії
грошових коштів, навіть за їх
обґрунтованості, не спростовують
наявності факту винних дій позивачки,
які призвели до втрати довір»я до неї, у
силу часткового визнання нею
недостачі, про що свідчить її заява від
14.06.2013 року, наявності відеозаписів з
камер відеоспостереження, які свідчать
про порушення ОСОБА_5 правил проведення
операцій з матеріальними цінностями,
яким суд першої інстанції дав
правильну оцінку.

Не є підставою для зміни
формулювання причини звільнення і та
обставина, наявність наказу від 5.06.2013
року, яким позивачка була звільнена з
роботи за п.1ст.36 КЗпП України ( за
угодою сторін), який був скасований
наказом від 14.06.2013 року № 2076-к, оскільки
угода сторін мала відношення лише до
дати звільнення - 14.06.2013 року. Обставини,
які стали підставою для звільнення
позивачки за п.2ч.1ст.41 КЗпП України,
були виявлені відповідачем після
подачі позивачкою заяви про її
звільнення за угодою сторін, але до
настання дати, щодо якої сторони
домовились про звільнення, тобто у той
час, коли позивачка перебувала у
трудових відносинах з відповідачем.
Зміни дати звільнення не відбулося.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в порядку та межах,
визначених ст.ст. 303, 304 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ч.1ст.308 ЦПК України, є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити, а рішення
Кіровського районного суду
м.Кіровограда від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧА:

СУДДІ: