Справа № 495/299/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

19 травня 2014 року
м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Матяш
Т.Л.,

при секретарі - Івановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті
Білгород-Дністровському цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
знищення майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 стягнення завданої
матеріальної шкоди в сумі 270 224,24 грн. та
моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.
В обґрунтування своїх позовних вимог,
ОСОБА_1 посилається на наступне.

26.09.2008 року між СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_4
строком на 2 роки 11 місяців був
укладений договір оренди частини
нежитлових приміщень (магазина),
загальною площею 300 кв.м., розташованих
за адресою: АДРЕСА_1. Предметом договору
було визначено - тимчасове платне
використання частини приміщення для
розвитку бізнесу СПД ОСОБА_1 з яким
також працювали його дружина - ОСОБА_3
та її син ОСОБА_5

Договором поставки № 16 від 16.04.2008 року,
укладеним між науково-виробничою
фірмою «Енком» та ОСОБА_5, останній
замовив та придбав комплект виробів -
установки кегельбану (механізм
установки кеглів - 2 комплекти,
електронне забезпечення доріжок - 1
комплект, ігрові доріжки - 2 штуки,
система повернення кулі - 1 комплект,
кулі - 6 штук, комплект запасних частин -
1 комплект, кулі - 6 штук). Сума договору
була визначена договором та складала 20
846, 72 евра, оплата в національній валюті
України за комерційним курсом на дату
здійснення платежу. ОСОБА_5 сплатив
виготовлення та доставку кегельбану,
проте 15.05.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1
було досягнуто домовленості про
здійснення правочину, спрямованого на
набуття права ОСОБА_1 на зазначену
установку кегельбану, та припинення
щодо нього цивільних прав та обов'язків
ОСОБА_5

16.05.2009 року ОСОБА_1 було отримано
установки кегельбану. В рамках
договору оренди з ОСОБА_4 в приміщенні
по АДРЕСА_1 було проведено ремонт, та в
квітні 2009 року виготовлення та
комплектування кегельбану було
завершено, після сплати суми договору
та витрат доставки, 18.05.2009 року
обладнання було доставлено в
м.Білгород-Дністровський, за адресою:
АДРЕСА_1, а 07.07.2009 року кегельбан був
запущений в роботу.

Через деякий час після початку
функціонування центру сімейного
відпочинку, відносини між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 погіршилися, через що
орендодавець за допомогою свого сина
ОСОБА_2 - відповідача у справі, почала
зривати заплановані заходи
відключенням електропостачання та
хамською поведінкою в орендованому
ОСОБА_1 приміщенні, що зумовило не
однократне звернення позивача до
правоохоронних органів та РЕМ.

В результаті, ОСОБА_1 було прийнято
рішення розірвати з ОСОБА_4 договір
оренди та знайти інше приміщення. У
листопаді 2011 року ОСОБА_4 померла, тому
фактично розпоряджатися приміщенням
АДРЕСА_1 став її син - ОСОБА_2, якому було
відомо про розірвання договору оренди
та тільки в нього був доступ до
приміщення. У визначений триденний
строк (27-29 лютого 2012 року) позивач не
встиг вивезти все майно з приміщення,
тому, враховуючи агресивну поведінку
ОСОБА_2 та його вимогу повернути ключі
від приміщення, ОСОБА_1 довелось
установку кегельбану залишити в
приміщенні.

08.03.2012 року син ОСОБА_1 - ОСОБА_5 потрапив
до лікарні, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Така
ситуація відволікла позивача від
питання вивозу кегельбану, тим паче
ОСОБА_2 погодився на те, щоб кегельбан
знаходився в приміщенні до приходу
нових орендарів.

04.08.2012 року ОСОБА_1 дізнався про
наявність нових орендарів та намагався
домовитись з новим орендарем, але
утворилась сутичка з присутнім ОСОБА_2,
в ході якої останній вдарив ОСОБА_1, а
той встиг помітити відсутність
установки кегельбану.

08.10.2013 року ОСОБА_1, зо допомогою
дільничного інспектора, в присутності
свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потрапив до
приміщення АДРЕСА_1, де було
встановлено факт несанкціонованого
демонтажу, псування установки
кегельбану і пропажі великої кількості
його функціональних частин. Таким
чином, кегельбан вартістю 218 150 грн. був
розібраний та знищений ОСОБА_2, чим
спричинена майнова шкода в розмірі 218 150
грн. (вартість кегельбану) та 7 790 грн.
(витрати на доставку), та враховуючи
індекс інфляції з 14.05.2009 року по 01.12.2013
року, який становить 1,196, то сума
матеріальних збитків становить 270 224,24
грн.

ОСОБА_1 зазначає, що в результаті
безкарних незаконних дій ОСОБА_2 помер
ОСОБА_5, погіршилося самопочуття ОСОБА_1
та ОСОБА_3, які також перенесли психічні
потрясіння, тому позивач оцінює
завдану моральну шкоду в розмірі 50 000
гривень.

Позивач у судове засідання не з'явився,
його представник у судовому засіданні
повністю підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

ОСОБА_2 у судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог,
пояснив, що установку кегельбану він не
розбирав. Після виїзду позивача з
приміщення кегельбан вже був
розібраний, а він, без будь-якого
демонтажу, пересунув його до іншої
кімнати, оскільки він заважав новим
орендарям розміщуватися в приміщенні.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась,
про час та місце слухання справи
сповіщалась. Представник ОСОБА_3 у
судовому засіданні просив
задовольнити позовні вимоги.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи сторін, з'ясувавши
всі суттєві обставини справи та
перевіривши їх наявними доказами, суд
дійшов висновку, що позовна заява
ОСОБА_1 не може бути задоволена з огляду
на наступне.

Судом встановлено, що 10 квітня 2008 року
між ТОВ «Енком» то ПП ОСОБА_5 був
укладений договір про придбання та
доставки установки кегельбану
(механізм установки кеглів - 2
комплекти, електронне забезпечення
доріжок - 1 комплект, ігрові доріжки - 2
штуки, система повернення кулі - 1
комплект, кулі - 6 штук, комплект
запасних частин - 1 комплект, кулі - 6
штук) вартістю 20846,72 евра.

26 вересня 2008 року між позивачем та СПД
ОСОБА_4 був укладений договір оренди
частини приміщення АДРЕСА_1, загальною
площею 300 кв.м., строком на 2 роки 11
місяців, для розвитку бізнесу ОСОБА_1,
який організовував центр відпочинку з
сином ОСОБА_5 та дружиною ОСОБА_3

15 травня 2009 року був укладений договір
купівлі-продажу, згідно з яким позивач
придбав у ОСОБА_5 установку кегельбану,
а 18.05.2009 року обладнання було
доставлено в м.

Білгород-Дністровський, за адресою:
АДРЕСА_1, а 07.07.2009 року кегельбан був
запущений в роботу.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, через деякий
час між сторонами договору оренди
почалися непорозуміння та сварки, що
призвело до фактичного розірвання
договору оренди.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, актовий запис № 677. Після
чого, відповідач фактично став
розпоряджатись приміщенням АДРЕСА_1,
однак офіційно у спадщину не вступав та
з позивачем ніяких договорів не
укладав.

27-29 лютого 2012 року, що підтвердили
сторони в судовому засіданні, позивач
здійснював перевезення майна та
обладнання з орендованого приміщення,
однак установку кегельбану позивач
вивіз. Його наголошення на те, що
відповідач не дав йому змоги вивезти
кегельбан, вимагав повернення ключів
та агресивно поводився, свого
підтвердження під час розгляду справи
не знайшли.

04.08.2013 року позивач дізнався про
наявність інших орендарів та
відсутність установки кегельбану на
тому місці де він все залишив, а 08.10.2013
року позивач потрапив до приміщення та
в присутності інспектора та свідків
вивіз частини кегельбану, що
підтвердив свідок ОСОБА_7

Суд критично ставиться до твердження
позивача про те, що відповідач
демонтував та знищив установку
кегельбану. До суду не надано
достовірних та належних доказів того,
що відповідач власноручно, протиправно
знищив майно позивача.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України,
на яку посилається позивач: майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдану майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для відшкодування шкоди за
правилами ст. 1166 ЦК необхідно довести
такі факти:

а) Неправомірність поведінки особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку
поведінку, внаслідок якої завдано
шкоду, якщо завдавач шкоди не був
уповноважений на такі дії.

б) Наявність шкоди. Під шкодою слід
розуміти втрату або пошкодження майна
потерпілого та (або) позбавлення його
особистого нематеріального права
(життя, здоров'я тощо). У відносинах, що
розглядаються, шкода - це не тільки
обов'язкова умова, але і міра
відповідальності, оскільки, завдана
шкода відшкодовується в повному обсязі
(мова йдеться про реальну шкоду та
упущену вигоду - ст. 22 ЦК України).

в) Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та шкодою є обов'язковою
умовою відповідальності та
виражається в тому, що шкода має
виступати об'єктивним наслідком
поведінки завдавача шкоди.

г) Вина завдавача шкоди, за виключенням
випадків, коли в силу прямої вказівки
закону обов'язок відшкодування
завданої шкоди покладається на
відповідальну особу незалежно від
вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є
обов'язковим для прийняття судом
рішення про відшкодування завданої
шкоди (Ухвала Верховного Суду України
(судова колегія з цивільних справ) від
21.12.2005 року).

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України,
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа
зробила, або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). У реальні збитки
включається фактична оцінка тих
матеріальних втрат, які зазнала особа,
а також ті додаткові витрати, яких
зазнала чи повинна (може) зазнати особа
для поновлення цивільного права для
повернення до первісного стану, тобто
стану, що передував порушенню.

Таким чином, для задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 суду необхідно встановити
наявність неправомірної поведінки та
вини ОСОБА_2, встановити наявність та
реальну вартість заподіяної шкоди
майну позивача та причинний зв'язок між
неправомірними діями ОСОБА_2 та
понесеними позивачем матеріальними
збитками.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що бачили
кегельбан в приміщенні та при них він
частково вивозився, але хто саме та
коли розбирав установку їм не відомо.
За таких обставин, суд не може
встановити вину ОСОБА_2 в заподіяні
позивачеві майнової шкоди, наявність
та розмір якої документально не
підтверджено.

Також, позивач просить суд стягнути з
відповідача витрати на доставку
кегельбану у розмірі 7 790 гривень, за
правилами ст.. 22 та 1166 ЦК України,
відшкодуванню підлягають лише
фактичні втрати пов'язанні з
неправомірною поведінкою особи.

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ
«Про судове рішення у цивільній
справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення
суду як найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержуватись вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (ч.1 ст. 213 ЦПК). Обґрунтованим
визнається рішення, яке ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставин, які мають значення
для вирішення справи.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
стягнення з відповідача на його
користь моральної шкоди в розмірі 50 000
гривень, суд вважає їх безпідставними,
не доведеними та такими, що
ґрунтуються на власній неприязні до
відповідача то конфліктній ситуації з
ним.

ОСОБА_1 вказує, що відповідач винний у
самогубстві ОСОБА_5, оскільки померлий
не витерпів неправомірних дій ОСОБА_2
Однак, в матеріалах справи відсутні
будь-які докази наявності конфліктних
ситуацій між померлим та ОСОБА_2 та
притягнення відповідача до
кримінальної відповідальності за
доведення людини до самогубства, що
свідчіть про надуманість та
безпідставність тверджень позивача. А
щодо погіршення самопочуття самого
позивача та його дружини - ОСОБА_3
внаслідок дій ОСОБА_2, жодних належних
доказів таких обставин позивач не
представив.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, дією
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Як роз'яснив Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р.
в п. 5 постанови «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» обов'язковому
з'ясуванню при

вирішені спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
заподіювана та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Таким чином, у разі задоволення вимоги
про стягнення моральної шкоди на
користь позивача суд повинен бути
впевненим в наявності такої шкоди,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
заподіювана та вини ОСОБА_2 в її
заподіянні. Однак, в судовому засіданні
позивач та його представник не надали
та в матеріалах справи відсутні
будь-які докази, що підтверджують факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, тому суд вважає
за необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди.

Керуючись Постановою Пленуму ВСУ «Про
судове рішення у цивільній справі» за
№ 14 від 18.12.2009 року, ст..ст.11, 16, 22, 23, 1166 -
1167 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 208, 213-215, 218
ЦПК, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог: ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої внаслідок
знищення майна - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подачі до апеляційного суду Одеської
області через суд першої інстанції
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя