Провадження № 2-1841/14
В справі № 760/1347/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

24 квітня 2014 року Солом"янський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді-
Шереметьєвої Л.А.

при секретарі- Подолян О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом Відкритого акціонерного
товариства» СВЕМОН-КИЇВ» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2014 року звернувся до
суду з позовом і просив стягнути з
відповідачки 18854, 71гр. заборгованості
за житлово-комунальні послуги.

В квітні 2014 року позивач зменшив розмір
позовних вимог і просить стягнути з
відповідачки 16654, 71гр.

Посилається в позові на те, що в 1998 році
під час роботи на підприємстві
відповідачці без видачі спеціального
ордера у тимчасове користування була
надана кімната АДРЕСА_1.

04.12.1998 року відповідачка зареєстрована
в кімнаті та проживає в ній на даний час
з сім»єю складом з 3-х осіб.

До 13.02.2013 року плата за проживання в
гуртожитку здійснювалася шляхом
відрахувань із заробітної плати, а
13.02.2013 року відповідачка звільнилася з
роботи на підприємстві.

Наказом голови правління товариства №
66 від 02.03.2011 ркоу встановлено розмір
плати за проживання в гуртожитку для
працівників підприємства - 200гр. за одну
кімнату, іншим фізичним особам, у т.ч.
колишнім парцівникам - за домовленістю
сторін, але не менше 1000,00гр. за одну
кімнату.

З часу припинення трудових відносин
відповідачка продовжує проживати в
кімнаті, не сплачуючи за своє
проживання, в зв»язку з чим
заборгованість за період часу з
березня 2012 року до листопада 2013 року
становить 18854, 71гр.

В зв»язку з тим, що відповідачкою в
судовому засіданні були надані
квитанції про сплату заборгованості в
розмірів 2 200,00гр., на підставі ст.ст.810,
812-813, 815-816, 820 ЦК України просить
задовольнити позов та стягнути з неї
16654, 71гр.

Обгрунтовуючи, як підставу для
звернення до суду, норми Цивільного
кодексу України, посилається на те, що
відповідачка після звільнення з
підприємства незаконно проживає в
гуртожитку, т.я. він був наданий їй у
тимчасове користування в зв»язку з
трудовими відносинами.

В зв»язку з тим, що гуртожиток належить
товариству на праві власності,
проживання в ньому осіб, які не є
працівниками підприємства, можливо
лише на умовах договору найму,
визначених гл.59 ЦК України.

29.02.2012 року відповідачка була
повідомлена про обов»язок укласти
такий договір у строк до 01.03.2012 року,
однак відповівдачка дану вимогу
проігнорувала і з часу припинення
трудових відносин проживає в
гуртожитку без договору та без оплати.

Т.я. послуги з централізованого
опалчення та гарячого водопостачання
відповідачкою оплачуються
відповідачкою на підставі договору з
КП»Відрадненське» сума боргу 16654, 71гр.
визначена за вирахуванням сплачених
відповідачкою послуг з оплачення та
гарячого водопостачання в розмірі 2145,
29гр.

Відповідачка та її представник у
судовому засіданні проти позову
заперечували.

Посилаються на те, що відповідно до п.38
Примірного положення про гуртожитки
користування жилою площею у
гуртожитках, яка знаходиться в їх
відособленому користуванні, особами,
які перебувають у сімейних стосунках,
плата за користування жилою площею і
комунальні послуги вноситься за
ставками квартирної плати,
встановленими для будинків державного
та громадського житлового фонду.

Відповідачка разом з сім»єю проживає в
кімнаті гуртожитку, а тому відповідач
не мав права встановлювати плату за
користування гуртожитком власним
розпорядженням.

Виходячи з цього, а також того, що
відповідач не подавав на затвердження
до Київської міської державної
адміністрації економічно обґрунтовані
тарифи на житлово-комунальні послуги ,
вважає встановлену ним суму за
проживання в гуртожитку наказом
керівництва незаконною, і просять у
позові відмовити.

Крім того, відповідачка регулярно
вносить плату за проживання в
гуртожитку, а послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання сплачує окремо на
підставі укладеного з
КП»Відрадненське» договору, на
сьогоднішній день має переплату за
проживання в гуртожитку,а тому
просятьу позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали спарви, суд не
знаходить підстав для задоволення
вимог позивача, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в 1998 році
відповідачці, як працівнику
підприємства, була надана для
проживання кімната АДРЕСА_1.

Відповідно до наказу № 4-ВК від 13.02.2012
року трудові відносини між сторонами
були припинені на підставі п.1 ст.36 КЗпП
України.

Відповідно до рішення загальних зборів
ВАТ»Свемон» від 282.11.1995 року та анказу
№197 від 29.12.1995 ркоу було створено
ВАТ»Свемон-Київ», якому згідно з актом
приймання-передачі майна від 15.02.1996
року від АТ»Свемон» був переданий
гуртожиток по АДРЕСА_1.

07.04.2014 року позивачу видано Свідоцтво
про право власності на даний
гуртожиток та проведена державна
реєстрація права власності.

/ а.с. 8; 50 - 65; 68 - 74; 93 - 97; 103; 112 /

04.12.1998 року відповідачка зареєстрована
в гуртожитку та разом із сім»єю з 3-х
осіб проживає в кімнаті №22.

Сторони дані обставини в судовому
засіданні підтвердили.

Після припинення трудових відносин
відповідачка з сім»єю продовжує
проживати в кімнаті гуртожитку та
користуватися наданими послугами.

Відповідно ч.1 ст.810 ЦК України за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату.

Частиною 1 ст.811 ЦК України передбачено,
що договір найму житла укладається у
письмовій формі.

Судом встановлено і це підтвердили в
судовому засіданні сторони, договір
найму (оренди) житла у встановленій
законом формі між ними укладений не
був.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що право відповідачки на
користуванняч гуртожитком виникло з
підстав, визначених ст.128 ЖК України, і
правові підстави вважати, що право на
користування кімнатою в гуртожитку у
відповідачки виникло на підставі
цивільно-правової угоди відсутні.

Та обставина, що позивач на даний
момент є власником даного гуртожитку,
не може автоматично тягнути зміну в
односторонньому порядку позивачем
умов проживання колишніх працівників у
гуртожитку.

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що відповідачка була
поселена в гуртожиток в зв»язку з
трудовими відносинами.

ЇЇ права на проживання в гуртожитку, в
т.ч. і після припинення трудових
відносин з підприємством, врегульовано
та гарантовано гл. 4 ЖК України.

Відповідно до ст.130 ЖК України порядок
користування жилою площею в
гуртожитках визначається
законодавством.

Таким законодавством є Примірне
положення про гуртожитки, постанова
Ради Міністрів УРСР «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» та Закон України «Про
житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.7 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
встановлення тарифів за послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій належить до
повноважень органів місцевого
самоврядування.

Розмір тарифів на
житлово-комунальні послуги
встановлюються на рівні економічно
обґрунтованих витрат на виробництво
(надання) таких послуг.

В п. 38 Примірного положення про
гуртожитки зазначено, що громадяни,
які проживають у приміщеннях, що
перебувають у їх відособленому
користуванні, вносять плату за
користування житловою площею по
ставках квартирної плати (тарифах),
установлених для будинків
державного та громадського
житлового фонду.

Згідно з п. 1, п.п.4 п.2 Порядку
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 01.06.2011 року №896,
цей Порядок визначає механізм
формування тарифів на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій і поширюється
на суб'єктів господарювання всіх форм
власності, які надають послуги, в т.ч.
власників, орендарів житлових будинків
(гуртожитків).

Послуги надаються з урахуванням
встановленого рішенням органу
місцевого самоврядування тарифу, його
структури, періодичності та строків
надання послуг.

Представник позивача в судовому
засіданні не заперечувала, що
ВАТ»Свемон-Київ» до виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) за встановленням
тарифів на проживання мешканців
гуртожитку не звертався, а тарифи на
проживання встановлені наказом по
підприємству.

З цього випливає, що в порядку,
визначеному ст.7 Закону України» Про
житлово-комунальні послуги», тарифи
на проживання в даному гуртожитку не
встановлювалися.

Сторони в судовому засіданні
підтвердили, що послуги з
централізованого опалчення та
гарячого водопостачання відповідачкою
сплачуються на підставі укладеного з
КП»Відрадненське» догвору».

Наказом голови правління товариства №
66 від 02.03.2011 ркоу встановлено розмір
плати за проживання в гуртожитку для
працівників підприємства - 200гр. за одну
кімнату, іншим фізичним особам, у т.ч.
колишнім працівникам - за домовленістю
сторін, але не менше 1000,00гр. за одну
кімнату.

З наданих відповідачкою квитанцій
вбачається, що в спірний період нею
вносилася плата за проживання в
гуртожитку в розмірі 100,00гр. на місяць,
на протязі грудня 2013 року - січня 2014
року сплатила 1400,00гр. та окремо
квитанцією до прибуткового касового
ордера від 03.02.2014 року нею було внесено
800,00гр.

/ а.с. 37 - 49; 81 - 85 /

Відповідно до наданих
відповідачкою розрахунку та квитанцій
на оплату, за період з березня 2012
року по листопад 2013 року переплата
за комунальні послуги та послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за проживання в кімнаті
АДРЕСА_1, виходячи з встановленого
тарифу в розмірі 200,00гр., становить
484,00гр.

/ а.с. 125 /

З врахуванням викладеного вище,
відсутність цивільно-правової угоди
між сторонами про найм/оренду/житла,
правові підстави для задоволення вимог
позивача відсутні.

Керуючись ст.ст.127-128,130-131 ЖК Української
РСР, ст.ст. 810,811 ЦК України, ст.7 Закону
України « Про житлово-комунальін
послуги», п.38 Примірного положення про
гуртожитки, ст.ст.3-4, 10-11, 57-60, 29, 212-215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові Відкритого акціонерного
товариства» СВЕМОН-КИЇВ» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: