Справа № 2-510/12
Провадження №: 2/752/16/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Пасинок В.С.

при секретарі - Тасенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8,
приватного підприємства
«Укрбудпостач-06», Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м. Києві про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

у вересні 2011 року позивачі звернулись
до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування останнього посилались
на неправомірні дії з боку
відповідачів, внаслідок вчинення яких
було знесено побудований ними будинок
по АДРЕСА_2 (через дорогу АДРЕСА_3), який
був розташований на земельній ділянці,
належними користувачами якої вони є в
силу положень ст. 549 ЦК Української
СРСР, ст. 119 ЗК України.

Як наслідок, просили стягнути з
відповідачів солідарно у
відшкодування матеріальних збитків 767
500,00 грн. (т. 1 а.с. 14-20).

В ході подальшого розгляду справи
позивачі, не змінюючи підстав та
предмету позову, уточнили свої вимоги
та остаточно просили суд стягнути з
відповідачів ОСОБА_8 та ПП
«Укрбудпостач-06» у відшкодування
матеріальної шкоди 500 000,00 грн., у
відшкодування моральної шкоди - 100 000,00
грн., а також судові витрати у справі (т.
1 а.с. 183-188).

В судовому засідання позивач ОСОБА_2,
яка одночасно є діє від імені позивачів
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_6,
та позивач ОСОБА_4 уточнені позовні
вимоги та обґрунтування позову
підтримали та просили суд задовольнити
їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_8, будучи в
установленому законом порядку
повідомленим про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив.
Від представника останнього - ОСОБА_9
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи у зв'язку із її
перебуванням у відпустці.

Відповідач ПП «Укрпродпостач-06», також
будучи в установленому законом порядку
повідомленим про час та місце розгляду
справи, явку свого представника в
судове засідання не забезпечив, про
причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача -
Голосіївського РУ ГУ МВС України в м.
Києві в судовому засідання проти
заявленого позову заперечувала та
просила суд відмовити у його
задоволенні, виходячи з його
безпідставності та необґрунтованості.

Заслухавши думку сторін, які не
заперечували проти розгляду справи за
відсутності відповідачів ОСОБА_8 та ПП
«Укрпродпостач-06», дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Так, судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що згідно архівного
витягу Києво-Святошинської районної
державної адміністрації № 839 від 27
вересня 2007 року з протоколу № 10
розширеного засідання правління
колгоспу «Родіна» с. Хотов
Києво-Святошинського району, яке
відбулося у с. Чапаєвці, від 6-10 квітня
1958 року за ОСОБА_11 закріплено
землекористування 0,09 га (т. 1 а.с. 102).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11 помер (т. 1 а.с.
106).

04 жовтня 2004 року Головним управлінням
земельних ресурсів Київської міської
ради зареєстрована заява ОСОБА_11 від 20
вересня 2004 року про надання у приватну
власність земельної ділянки (т. 1 а.с. 103).

Згідно державних актів про право
власності на земельну ділянку ОСОБА_8 є
власником земельних ділянок плащами
0,1000 га кожна, розташованих на АДРЕСА_1
(т. 1 а.с. 217-219).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та
інші правочини; 2) створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності; 3)
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; 4) інші
юридичні факти.

Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства (ст. 15
ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи майнова
шкода може бути відшкодована і в інший
спосіб, зокрема, шкода, завдана майну,
може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо) (ст. 22 ЦК України).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків. Замовник
відшкодовує шкоду, завдану іншій особі
підрядником, якщо він діяв за завданням
замовника.

Звернувшись до суду, позивачі,
обґрунтовуючи свій позов, посилались
на те, що земельні ділянки по АДРЕСА_1 і
є тією земельною ділянкою, що була
виділена у користування ОСОБА_11 у 1958
році й на яку вони в силу положень ст. 549
ЦК Української СРСР та ст. 119 ЗК України
мають переважне право та питання
оформлення якої триває, через що
поставили під сумнів правомірність
набуття відповідачем ОСОБА_8 вказаних
земельних ділянок у власність.

Крім того, вказали на те, що знесення їх
будинку за відсутності судового
рішення з даного приводу, було
здійснено ОСОБА_8, працівниками ПП
«Укрпродпостач-06», а також за сприяння
начальника Голосіївсього РУ ГУ МВС
України ОСОБА_12, який належним чином не
дав оцінку діям відповідачів та
проігнорував заяви ОСОБА_2 про
притягнення останніх до кримінальної
відповідальності.

Разом з тим, судом критично оцінюються
вказані твердження позивачів з огляду
на їх недоведеність в розрізі положень
ст. ст. 57-59 ЦПК України, як того вимагає
ст. 60 ЦПК України.

Позивачі протягом розгляду справи не
скористались жодним із наданих
цивільно-процесуальним законодавством
та роз'яснених в судовому засіданні їм
як особам, які беруть участь у справі,
правом, визначеним у ст. 27 ЦПК України, а
також порядком витребування доказів,
який передбачений правилами ст.ст. 133-137
ЦПК України, та не витребували у
встановленому законом порядку доказів,
необхідних для обґрунтування своєї
позиції.

Надані позивачами кольорові
роздруківки, що містяться на аркушах
справи 85-90 тому 1, не можуть бути оцінені
судом, виходячи з положень ст. ст. 57-59
ЦПК України, адже не дають можливості
встановити факт знесення саме їх
будинку, розташованого саме на
території земельної ділянки площею 0,09
га, на яку претендують, вважаючи своє
право переважним, а тому не приймаються
до уваги. Всі доводи позивачів, на думку
суду, ґрунтуються лише на
непідкріплених в розумінні ст. 57 ЦПК
України доказах і зводяться до
висловлювання думки з приводу
порушених у позовній заяві питань.

Аналогічно не приймаються до уваги й
надані позивачами в обґрунтування
розміру заподіяної ним матеріальної
шкоди накладні та квитанції, що
містяться на аркушах справи 122-164 тому 1,
оскільки останні не дають можливості
суду встановити ні об'єкту будівництва
та його належність, ні місця
будівництва.

Кожна особа має право в порядку,
встановленому ЦПК України, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів (ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Тому, приймаючи до уваги те, що
позивачем не надано доказів про розмір
прямої дійсної шкоди, винне порушення
їх прав відповідачами у справі і
наявність причинного зв'язку між їх
протиправною поведінкою та шкодою, яка
наступила, їх вини, суд, виходячи із
принципу диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленого в с. 11 ЦПК
України, положень ст. ст. 10, 57-60 ЦПК
України, приходить до висновку про те,
що позовні вимоги щодо стягнення з
ОСОБА_8 та ПП «Укрпродпостач-06»
матеріальної шкоди є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про
стягнення з відповідачів ОСОБА_8 та ПП
«Укрпродпостач-06» у відшкодування
моральної шкоди 100 000,00 грн., суд
приходить до висновку про те, що і
вказані вимоги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК
України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Згідно з постановою Пленуму Верховного
суду від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди»
визначено поняття моральної шкоди. Під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до п. 5 вказаної постанови
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна особа повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, враховуючи положення вказаних
статей, приймаючи до уваги те, що
позивачами в обґрунтування моральної
шкоди та формули розрахунку її
компенсації, а також на підтвердження
факту заподіяння моральної шкоди,
наявності такої шкоди, причинного
зв'язку між діями відповідачів ОСОБА_8
та ПП «Укрпродпостач-06» не було надано
доказів, на які б вони посилались як на
підставу своїх вимог в даній частині
позову, суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог і в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 11, 15, 22, 23, 1166, 1167, 1172 ЦК України, п. 5
Постанови Пленуму Верховного суду від
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної шкоди» 31
березня 1995 року № 4, ст. ст. 10, 11, 15, 57-60, 61,
81, 88, 133-137, 212- 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
до ОСОБА_8, приватного підприємства
«Укрбудпостач-06», Голосіївського РУ ГУ
МВС України в м. Києві про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок