22-ц/773/741/14 Головуючий у 1 інстанції:
Олексюк А.В. Категорія: 44 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Киці С.І.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі Семенюк О.А.,

за участю: представника позивача Качан
Т.П.,

відповідача ОСОБА_2,

представників відповідача ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Східноєвропейського національного
університету імені Лесі Українки до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття з реєстраційного
обліку за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 01 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а :

Східноєвропейський національний
університет імені Лесі Українки
звернувся з позовом до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку. В
обґрунтування позовних вимог зазначає,
що згідно ордера від 05.05.1996 року ОСОБА_2
та членам її сім'ї: дочці ОСОБА_6 надано
для проживання житлове приміщення в
гуртожитку АДРЕСА_1, кімнату НОМЕР_1 В
даній кімнаті зареєстрована ОСОБА_2 З
01.09.1989 року ОСОБА_2 працювала в
університеті на посадах викладача,
старшого викладача кафедри іноземних
мов та з 17.01.2005 року звільнена з посади
за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП
України у зв'язку з виходом на пенсію
науково-педагогічного працівника.
Згідно актів, складених комісією
університету, встановлено що в кімнаті
504 вказаного гуртожитку відповідач не
проживає. Просить суд визнати ОСОБА_2
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1
та зобов'язати Управління Державної
міграційної служби у Волинській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_2 за даною адресою.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 01 листопада 2013
року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням -
кімнатою НОМЕР_1 гуртожитку АДРЕСА_1.
Зобов'язано Управління Державної
міграційної служби у Волинській
області зняти з реєстраційного обліку
ОСОБА_2, яка зареєстрована за адресою
АДРЕСА_1.

Відповідач звернулась до суду із
заявою про перегляд заочного рішення і
ухвалою Луцького міськрайонного суду
від 19 березня 2014 року відмовлено в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення в даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на зазначене рішення суду.
Вважає, що рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків обставинам справи. Просить
скасувати рішення та прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду скасувати з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 не проживає в кімнаті НОМЕР_1
гуртожитку АДРЕСА_1 та не потребує
спірного житлового приміщення.
Визнаючи ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, суд керувався тим, що вона
не проживає у спірній кімнаті понад
встановлений законом строк, проте не
навів мотивів та доказів на
підтвердження зазначеного висновку і з
таким висновком погодитись не можна.

Відповідно до ст.71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Згідно до ст.72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм, наймач або члени його сім"ї можуть
бути визнані такими, що втратили право
користування житловим приміщенням з
підстав відсутності понад шість
місяців у цьому житловому приміщенні,
якщо вони були відсутні протягом цього
строку підряд без поважних причин, і
саме ці факти повинні бути встановлені
судом при вирішенні спору.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто
не може бути обмежений у праві
користуватися жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» судам роз'яснено, що у справах
про визнання наймача або члена його
сім"ї таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
(ст.71 ЖК Української РСР), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
У разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім"ї тощо) суд
може продовжити пропущений строк.

З матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_2 була надана для проживання
кімната НОМЕР_1 в гуртожитку АДРЕСА_1 на
підставі ордеру від 5 травня 1996 року.
Даний гуртожиток знаходиться на
балансі Східноєвропейського
національного університету
ім.Л.Українки.

Позивач мотивував позов тим, що
відповідач більше шести місяців
постійно не проживала в спірному
жилому приміщенні. На підтвердження
позовних вимог позивачем представлені
складені комісією університету акти
від 15.06.2012 року № 1-ю/12, від 19.07.2012 року №
2/ю.-12, від 09.08.2012 року № 3-ю/12, від 13.09.2012
року №4-ю/12, від 18.10.2012 року № 5-ю/12, від
21.11.2012 року № 6-ю/12, від 08.12.2012 року № 7-ю/12,
від 12.02.2013 року №9-ю/13, від 28.02.2013 року №
8-ю/13 про те, що в кімнаті НОМЕР_1
гуртожитку АДРЕСА_1 ОСОБА_2
зареєстрована і не проживає.

Колегія суддів критично оцінює вказані
акти, оскільки в них не зазначено
періоду з якого ОСОБА_2 не проживає, на
якій підставі зроблено висновок про її
не проживання в спірній кімнаті і ці
акти не є беззаперечним доказом
відсутності відповідача у жилому
приміщенні.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
передбачено, що цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності,
згідно з яким кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, а суд розглядає справу
в межах заявлених вимог і вирішує
справу на підставі наданих доказів.

Позивачем не подано суду належних
доказів на підтвердження факту не
проживання відповідача в спірному
житлі більше шести місяців, а саме в
період з 15 червня 2012 року по 12 лютого 2013
року, без поважних причин.

В судовому засіданні із пояснень
відповідача, відміток закордонного
паспорту ОСОБА_2 про дати виїзду і
в'їзду на територію України, довідки
від 08.05.2014 року №03-31/02/1427
Східноєвропейського національного
університету ім.Л.Українки, показів
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, які
проживають в даному гуртожитку,
встановлено, що відповідач проживає
постійно в кімнаті гуртожитку, в якій
знаходяться її особисті речі, меблі;
заборгованості по оплаті за комунальні
послуги не має. Тимчасова відсутність
ОСОБА_2 і її перебування на території
Російської Федерації за вказаний
період не перевищувала шести місяців
та відповідач не втратила інтересу до
вказаного житла.

Відповідач ОСОБА_2 перебуває на
квартирному обліку при виконкомі
Луцької міської ради на отримання
державного житла з 14 червня 2000 року і
іншим житлом не забезпечена.

Посилання позивача в позовній заяві на
ст.132 ЖК України не приймаються до
уваги, так як позивачем ставиться
вимога про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, а не про виселення з
гуртожитку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
вважає, що вимоги позивача про визнання
відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
є необґрунтованими та правові підстави
для задоволення позову відсутні.

Допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права
призвели до неправильного вирішення
справи, що є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 01 листопада 2013 року
скасувати і ухвалити нове.

В позові Східноєвропейського
національного університету імені Лесі
Українки до ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді