Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р.
м.
Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Саландяк О.Я.,

при секретарі Кащенко Г.Р.

за участі позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Бевз Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Жмеринці цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
відділу Державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Вінницької
області, про зменшення розміру
стягуваних аліментів та звільнення від
сплати заборгованості за аліментами, -

в с
т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів
та звільнення від сплати
заборгованості за аліментами,
мотивуючи його тим, що рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 24.12.2008 р. у
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
неї про стягнення аліментів, з неї
стягуються аліменти на утримання двох
дітей в розмірі 1/3 частини її доходів,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
починаючи з 08.12.2008 р. і до досягнення
дітьми повноліття. На підставі цього
рішення з 08.12.2008 р. по травень 2013 р. з її
пенсії як інваліда другої групи
відраховувалась 1/3 частина, що
становила менше ніж 30% прожиткового
мінімуму на кожну дитину відповідного
віку. Внаслідок чого станом на травень
2013 р. утворився борг в розмірі 14000,00 грн.,
про який вона не знала. В червні 2013 р.
ДВС виявила, що Пенсійний фонд стягує з
неї аліменти не в повному обсязі і
почали відраховувати 50% пенсії, але
цього було не достатньо, а тому
заборгованість постійно збільшувалась
і станом на 30.01.2014 р. становить вже 15072,5
грн. Вважає, що розмір аліментів
визначений рішенням суду має бути
зменшений, а борг скасований, оскільки:
ще перебуваючи в шлюбі із відповідачем,
в 2002 р., вона захворіла важкою хворобою,
внаслідок чого отримала інвалідність,
з 2004 р. вона має другу групу
інвалідності по загальному
захворюванню (шизофренія - параноїдна
форма, безперервний тип перебігу); її
матеріальній стан погіршується тим, що
вона не працює та не має змоги
працювати за станом здоров'я; вона
потребує безперервного лікування,
перебуває на обліку в психіатра в
Жмеринській ЦРЛ, регулярно проходить
лікування у Вінницькій обласній
психоневрологічній лікарні ім. акад.
Ющенка, яке продовжує дома. Лікування
потребує великих затрат. Просить
зменшити розмір стягуваних аліментів
на утримання неповнолітніх дітей до 1/3
частини її пенсії щомісячно, повністю
звільнити її від сплати заборгованості
по аліментах внаслідок
вищеперерахованих обставин,
перераховувати аліменти, розмір яких
встановить суд на особисті рахунки
дітей у відділенні Державного ощадного
банку України.

Судом ухвалою від 08.04.2014 залучено до
участі в справі в якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - відділ Державної
виконавчої служби Жмеринського
міжрайонного управління юстиції
Вінницької області. (а.с. 44)

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала за викладених в
позовній заяві обставин, просить його
задоволити та зменшити розмір
аліментів, які стягуються з неї на
утримання дітей в розмірі саме 1/3
частки від її пенсії щомісячно, а також
наполягає на повному звільненні її від
сплати заборгованості по аліментах,
оскільки розмір пенсії не великий
всього 1049,00 грн. і сплатити
заборгованість по аліментах
можливості взагалі немає. Також
просила дозволити перераховувати
аліменти на особисті рахунки дітей,
оскільки вони достатньо дорослі, аби
самостійно розпоряджатись власними
коштами. Додатково та на запитання суду
пояснила, що на час винесення рішення
судом про стягнення аліментів вона вже
була інвалідом другої групи, її стан
здоров»я не змінився, сімейний стан не
змінився, вона проживає у цивільному
шлюбі із чоловіком-інвалідом, доглядає
його лежачу матір, інших доходів окрім
пенсії не має, витрачає кошти на
лікування, інших утриманців не має,
дітям окрім аліментів надає посильну
допомогу продуктами харчування,
відвідує в школі батьківські збори,
здала 150 грн. на потреби школи. Також
допомогу на утримання дітей надає її
матір ОСОБА_4 - бабуся дітей. Старша
дочка досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_5,
але навчається, чоловік може
звернутись із позовом про стягнення
аліментів на повнолітню дитину, а тому
заборгованість по аліментах буде лише
зростати. Також вказала, що виконавчий
лист направлено до виконання в УПФ з
запізненням, відрахування
здійснювались неправильно, лише з
червня 2013 року у розмірі 1/2 частки її
доходів, а до того стягувалась 1/3. Також
про дійсний розмір аліментів, тобто про
стягнення їх у розмірі не менше, ніж 30%
прожиткового мінімуму позивачка
дізналась не одразу, оскільки рішення
суду 2008 року вона не брала. Працювати
вона не може через хворобу. Фактів
нецільового використання аліментів
ОСОБА_2 не навела. Просила позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову (а.с. 30), які підтримав у судовому
засіданні. Додатково та на запитання
суду пояснив, що він працює сторожем в
управлінні освіти Жмеринської міської
ради, розмір його заробітної плати не
великий і його не вистачає на утримання
всієї сім'ї, оскільки окрім спільних з
позивачкою дітей, у нього є ще
неповнолітня дочка від другого шлюбу, а
також дружина, яка не працює, а
перебуває на обліку в УПСЗН як
одержувач компенсації фізособам, які
надають соціальну допомогу. Вважає, що
заборгованість у позивачки по сплаті
аліментів виникла не внаслідок її
тяжкої хвороби, а внаслідок того, що
Управління Пенсійного фонду України,
яке здійснювало відрахування
аліментних платежів, невірно
вираховували розмір аліментів
стягуючи 1/3 частку пенсії позивачки, а
не 1/3 частку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку. Крім того, на час
ухвалення рішення суду про стягнення
аліментів позивачка вже хворіла та
була інвалідом другої групи і не
заперечувала щодо розміру аліментів.
Також відповідач заперечив щодо вимоги
позивачки про перерахунок аліментів на
особисті рахунки дітей, оскільки дітей
необхідно утримувати щодня, аліментних
коштів на це не вистачає. Крім того,
позивачка не зверталась до служби у
справах дітей про нецільове
використання аліментних коштів. Також
відповідач заперечив щодо зменшення
розміру аліментів, оскільки вони і так
призначені у мінімальному розмірі.
Окрім того, дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
вже досягла повноліття, але вона все ще
продовжує перебувати на його
утриманні, оскільки не працює, а
навчається у Жмеринському ВПУ, яке
закінчує у 2015 р., а тому вважає, що
аліменти з позивачки в силу закону з
повноліттям старшої дочки стягуються в
розмірі 1/6 частини її доходу, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку до досягнення
дочкою ОСОБА_6 повноліття. Не заперечив,
що мати позивачки надає посильну
допомогу дітям. На підставі
зазначеного просить в задоволенні
позову повністю відмовити в інтересах
дітей.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ВДВС Жмеринського МРУЮ
Бевз Д.В. пояснив, що на виконанні у
відділі ВДВС знаходиться виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 аліментів з 2008 року.
Коли стягувач пред»явив до виконання
виконавчий лист, він з врахуванням
того, що платник аліментів отримує
пенсію, постановою державного
виконавця був направлений до УПФ
м.Жмеринки та Жмеринського району для
виконання та надалі відповідно до ч.7
ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»
всі нарахування та розрахунки
заборгованості здійснюються
адміністрацією установи. Розмір
заборгованості ОСОБА_1 по аліментах, що
наданий УПФ у довідці від 30.01.2014 року у
сумі 15072,52 грн. станом на 01.02.2014 року
підтримав. Вказав, що оскільки старша
дочка досягла повноліття, то надалі
стягнення аліментів здійснюється лише
на неповнолітню дитину у розмірі 16,6%
доходів позивачки, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку до повноліття та
буде погашатись існуюча
заборгованість. Оскільки нарахування
аліментів на старшу дочку припинено, то
розмір аліментів, який просить
визначити позивачка є більшим, ніж
стягується на даний час. При вирішенні
позову поклався на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін,
представника третьої особи, дослідивши
та оцінивши матеріали справи, суд
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено,що рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 24.12.2008 р., що
сторонами не оскаржувалось, з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_2
стягуються аліменти на утримання
неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини її
доходу щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 08.12.2008 р.
до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 4)
При винесенні рішення враховано, що
ОСОБА_1 є пенсіонеркою.

З довідки управління Пенсійного фонду
України в м. Жмеринка та Жмеринському
районі Вінницької області № 579/02-40-14 від
17.02.2014 р. вбачається, що позивачка
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
м. Жмеринка та Жмеринському районі
Вінницької області та отримує пенсію
по інвалідності другої групи
загального захворювання терміном по
30.11.2015 р. в сумі 1049,00 грн. (а.с. 6)

Згідно довідки комунальної установи
«Жмеринська центральна районна
лікарня» № 62 від 30.01.2014 р. ОСОБА_1 з 2002 р.
знаходиться на диспансерному
психіатричному обліку у зв'язку із
важким психічним захворюванням:
шизофренія, параноїдна форма,
безперервний тип перебігу. Є інвалідом
другої групи з 09.06.2004 р. (а.с. 8) Факт
хвороби ОСОБА_1 та її другої групи
інвалідності також підтверджують
довідка до акта огляду МСЕК від 20.11.2013
(а.с.10), відповідно до якого
інвалідність ОСОБА_1 встановлена до
листопада 2015 року, медичними
документами Вінницької обласної
психоневрологічної лікарні ім.Ющенка,
Вінницької обласної психіатричної
лікарні № 2 (а.с.11-13), рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 26.12.2012 року про
надання амбулаторної психіатричної
допомоги ОСОБА_1 в примусовому порядку
(а.с.14)

Позивачка ОСОБА_1 за період з травня 2013
р. по вересень 2013 р. отримала пенсію в
УПФУ в м. Жмеринка та Жмеринському
районі в розмірі 2587,48 грн. з
вирахуванням аліментів. (а.с. 7) При
цьому в травні 2013 року позивачка за
вирахуванням аліментів отримала 651,36
грн. пенсії, а з червня 2013 року та
надалі - у розмірі 484,03 грн. щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 за період з серпня 2013
р. по січень 2014 р. отримала пенсію в УПФУ
в м. Жмеринка та Жмеринському районі в
розмірі 3596,10 грн. з вирахуванням
аліментів (а.с. 15), що у жовтні-листопаді
2013 року склала за вирахуванням
аліментів 695,60 грн., в грудні - 734,80, в
січні 2014 року - 502,14 грн. щомісячно.

Станом на 01.02.2014 р. за даними УПФУ в м.
Жмеринка та Жмеринському районі у
позивачки утворилась заборгованість
по сплаті аліментів в розмірі 15072,5 грн.
(а.с. 9) Спору щодо розміру
заборгованості не має.

Також слід зазначити, що відповідач
ОСОБА_2 з 17.07.2007 р. перебуває в
зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 (а.с. 31),
від якого у нього є ще дочка ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 32) Дочка сторін ОСОБА_5
на час розгляду справи досягла
повноліття та є студенткою Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Жмеринське вище професійне
училище» з денною формою навчання,
безкоштовно, вона не перебуває на
повному державному утриманні (а.с.37),
тобто потребує допомоги батьків.
ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 та до складу
його сім»ї входять дружина ОСОБА_7, 1973
р.н., дочка ОСОБА_5, 1996 р.н., дочка ОСОБА_6,,
2000 р.н., дочка ОСОБА_8, 2008 р.н.(а.с.33) та
перебувають на обліку в Жмеринському
МЦСССДМ, як багатодітна сім»я, що
опинилась в складних життєвих
обставинах, з 27.02.2014 року заходяться під
соціальним супроводом (а.с.34).

ОСОБА_1 за період з 20.04.2012 року по 02.04.2014
року не зверталась до служби у справах
дітей із заявами щодо нецільового
використання аліментів на дітей ОСОБА_5
та ОСОБА_6 (а.с.35)

ОСОБА_2 працює сторожем в управлінні
освіти ЖМР та його дохід з жовтня 2013 по
березень 2014 року склав 9193,64 грн.

Встановлені правовідносини
регулюються Сімейним кодексом України.

Статтею 192 ч. 1 СК України розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

За позовом платника аліментів суд може
повністю або частково звільнити його
від сплати заборгованості за
аліментами, якщо вона виникла у зв'язку
з його тяжкою хворобою або іншою
обставиною, що має істотне значення (ст.
197 ч. 2 СК України). Також суд може
звільнити платника аліментів від
сплати заборгованості, якщо буде
встановлено, що вона виникла внаслідок
непред»явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якого присуджено аліменти.
(ч.3 ст. 197 СК України)

Згідно ч. 2 ст. 186 СК України у разі
нецільового витрачання аліментів
платник має право звернутись до суду з
позовом про зменшення розміру
аліментів або про внесення частини
аліментів на особистий рахунок дитини
у відділенні Державного ощадного банку
України.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Як встановлено в судовому засіданні, на
час ухвалення рішення суду про
стягнення з позивачки аліментів (24.12.2008
р.) вона вже хворіла важким психічним
захворюванням, була інвалідом другої
групи з цього приводу, а також під час
розгляду позову про стягнення
аліментів вона його визнала та
погодилась із розміром аліментів який
просив стягнути ОСОБА_2, тобто
позивачка визнаючи розмір аліментів
могла і мала усвідомлювати наслідки
ухвалення судом рішення про стягнення
з неї аліментів в розмірі 1/3 частки її
доходів, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
оскільки не була визнана недієздатною.

Таким чином, судом не встановлено, що з
часу ухвалення рішення суду про
стягнення з ОСОБА_1 аліментів на
утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у
позивачки, як платника аліментів,
погіршився стан здоров'я, змінився
матеріальний або сімейний стан, що
відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК
України є підставою для зменшення
розміру аліментів. Також позивачка
ОСОБА_1 просить зменшити розмір
стягуваних аліментів до 1/3 частки її
доходу щомісячно без обмеження
мінімальним розміром, що суперечить
вимогам ч.2 ст. 182 СК України, а також з
огляду на те, що розмір аліментів
визначений судом не в твердій грошовій
сумі, яка б давала підстави для
застосування положень ч.3 ст. 184 СК
України щодо призначення дитині
відповідної державної допомоги.

Також суд не вбачає підстав для повного
чи часткового звільнення позивачки від
сплати заборгованості по аліментах
відповідно до ч. 2 чи ч.3 ст. 197 СК
України, оскільки позивачка наполягає
на повному звільнені її від боргу, про
що заявила суду, не зазначила періоду
часу та частки за який вона просить
звільнити її від заборгованості чи
внаслідок погіршення її стану
здоров»я, чи періоду, коли виконавчий
лист не було пред»явлено відповідачем
до виконання.

Крім того при ухваленні рішення суд
керується інтересами дітей, які
потребують допомоги, заборгованість по
аліментах виникла до досягнення
старшою дочкою повноліття, сім»я
відповідача, де проживають діти сторін
знаходиться у скрутному матеріальному
становищі.

Отже, судом не встановлено фактів
погіршення стану здоров'я позивачки та
її матеріального стану з часу
ухвалення судом рішення про стягнення
аліментів, на які вона посилається як
на підставу для звернення до суду із
позовом про зменшення розміру
аліментів та звільнення від сплати
заборгованості по аліментах.

Крім того, слід зазначити, що під час
судового розгляду даного позову дочка
сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стала
повнолітньою, і відповідно до ст. 183 СК
України (якщо стягуються аліменти на
двох і більше дітей, суд визначає єдину
частку від заробітку (доходу) матері,
батька на їх утримання, яка буде
стягуватися до досягнення найстаршою
дитиною повноліття. якщо після
досягнення повноліття найстаршою
дитиною ніхто з батьків не звернувся до
суду з позовом про визначення розміру
аліментів на інших дітей, аліменти
стягуються за вирахуванням тієї рівної
частки, що припадала на дитину, яка
досягла повноліття) розмір аліментів
на утримання меншої дочки сторін
ОСОБА_6, розраховується надалі із
урахуванням даної обставини. Розмір
аліментів який стягується в даний час
на утримання неповнолітньої дитини
сторін ОСОБА_6 - становить 16,6% від доходу
позивачки, але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
згідно ч. 2 ст. 182 СК України, про що і
повідомив представник третьої особи в
судовому засіданні.

Отже, враховуючи зазначені обставини,
суд приходить до висновку про
незаконність заявленої вимоги
позивачкою в частині зменшення розміру
аліментів, недоведеність інших вимог
позивачки та необхідність відмови в їх
задоволенні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий
збір в частині вимог про звільнення від
заборгованості по оплаті аліментів
підлягає віднесенню за рахунок
держави, оскільки позивачка відповідно
до ст. 5 Закону України «Про судовий
збір» звільнено від сплати судового
збору, а суму судового збору, якою
позивачка оплатила позовну вимогу про
зменшення проміру стягуваних
аліментів - слід повернути позивачці.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 182, 183, 186, 192, 197 Сімейного кодексу
України, та ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 209, 212 - 215
ЦПК України, -

в и р і ш
и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору - відділ
Державної виконавчої служби
Жмеринського міжрайонного управління
юстиції Вінницької області, про
зменшення розміру аліментів та
звільнення від сплати заборгованості
за аліментами - відмовити.

Зобов'язати управління Державної
казначейської служби України у
Жмеринському районі та м. Жмеринці
Вінницької області повернути ОСОБА_1
кошти в сумі 243 (двісті сорок три) грн. 60
коп. судового збору, що сплачені
відповідно до квитанції №30 Філії -
Вінницьке обласне управління
«ОщадБанк» від 28.02.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене
сторонами до апеляційного суду
Вінницької області через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області
на протязі десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя