Номер провадження: 22-ц/785/4645/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 березня 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до Приватного акціонерного
товариства «АДМ Іллічівськ» про
поновлення на робочому місці,

встановила:

28 листопада 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому
ставив питання про поновлення його на
робочому місці на посаді
транспортувальника елеватора шроту на
підприємстві Приватне акціонерне
товариство «АДМ Іллічівськ» (далі -
ПрАТ «АДМ Іллічівськ») та стягнення з
ПрАТ «АДМ Іллічівськ» на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що з
2007 року він працював у ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» на посаді
транспортувальника шроту, з вересня 2010
року двічі був неправомірно звільнений
з займаної посади, після чого за
рішенням суду був поновлений на роботі.

В подальшому, через моральний тиск та
погрози звільнення з боку
адміністрації, позивач був змушений
неодноразово писати заяву про
звільнення за власним бажанням, але
роботодавець категорично відмовлявся
підписувати заяву. Пізніше ОСОБА_3
отримав наказ про звільнення від 31.10.2013
року, у зв'язку із скороченням штату.
Однак, як зазначає позивач, в цей період
по 07.11.2013 року він перебував на
стаціонарному лікуванні.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечували проти позову,
просили відмовити ОСОБА_3 в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на те, що
його було проінформовано про
звільнення у зв'язку із скороченням
робочих місць та про відсутність
вакантних посад, що б підходили
позивачу за освітою та кваліфікацією у
встановлений законом термін. Після
цього, 31 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було
звільнено з посади транспортувальника
елеватора шроту та виплачено йому
вихідну допомогу.

Про тимчасову непрацездатність ОСОБА_3
відповідач не знав, так як ОСОБА_3,
будучи відстороненим від роботи 03.01.2013
року у зв'язку з відмовою пройти
перевірку знань з питань охорони праці,
не з'являвся на роботі протягом всього
цього часу.

Крім того, ОСОБА_3 не повідомив
адміністрацію про свою тимчасову
непрацездатність. Відповідач дізнався
про знаходження ОСОБА_3 в лікувальному
закладі з 29.10.2013 року по 07.11.2013 року лише
12.12.2013 року, після отримання судової
повістки про виклик в якості
відповідача, після чого, 13.12.2013 року
було внесено зміни до наказу про
звільнення ОСОБА_3 зі встановленням дня
звільнення наступного за останнім днем
непрацездатності позивача.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 березня 2014 року ОСОБА_3 у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення суду було ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
позові ОСОБА_3, суд першої виходив із
того, що його звільнення з посади
транспортувальника елеватора шроту
відбулось у зв'язку зі скороченням
штату в ПрАТ «АДМ Іллічівськ» та
виплачено йому вихідну допомогу у
відповідності з вимогами чинного
трудового законодавства.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
наказом № 66-к від 26.03.2007 року ОСОБА_3
було прийнято на посаду
транспортувальника елеватору шроту за
сумісництвом. Наказом № 162-к від 08.04.2008
року ОСОБА_3 було переведено на
постійне місце роботи. Зазначені копії
наказів були приєднані до матеріалів
справи за письмовим клопотання
позивача ОСОБА_3 (т.2, а.с.103, 105).

В подальшому позивача ОСОБА_3 двічі
було звільнено з займаної ним посади у
зв'язку з прогулом без поважних причин
на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а
саме: 22.09.2010 року та 19.03.2012 року.

Останній раз, а саме 28.11.2012 року наказом
№ 97-Ш ОСОБА_3 було поновлено на посаді
транспортувальника елеватору шроту з
19.03.2012 року, виплачено середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 31940,48 грн. (т.1, а.с.23).

Наказом керівника ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» № 46-Ш від 20 серпня 2013 року
«Про реорганізацію на елеваторі
насіння та елеваторі шроту, скорочення
штату» на підприємстві було об'єднано
підрозділи Елеватору насіння,
Елеватору шроту та Елеваторне
господарство в один підрозділ -
Елеваторне господарство, а також
затверджено нову редакцію штатного
розпису, виключивши з нього посаду
транспортувальника Елеватору шроту (1
штатна одиниця) та слюсаря - ремонтника
Елеватору насіння (2 штатні одиниці).
Тим же наказом було прийнято рішення
попередити працівників, які обіймають
посади, що підлягають скороченню, не
менше ніж за два місяця про їх
звільнення 31 жовтня 2013 року згідно з п. 1
ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с.26).

ОСОБА_3 був ознайомлений з
попередженням про звільнення за
скороченням штату з 31 жовтня 2013 року на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України а також
про відсутність вакантних посад,
підходящих позивачу за освітою і
кваліфікацією, що підтверджується
Актом від 21 серпня 2013 року, оскільки
ОСОБА_3 відмовився від підписання
попередження (т.1, а.с.39).

Після закінчення строку попередження,
наказом керівника ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» від 31 жовтня 2013 року № 64-Ш
трудовий договір з ОСОБА_3 було
припинено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України, а наказом № 67-Ш від 31 жовтня 2013
року ОСОБА_3 була виплачена вихідна
допомога в розмірі однієї середньої
заробітної плати, що підтверджується
довідкою ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 17
грудня 2013 року (т.1, а.с. 40,41,42).

13 грудня 2013 року наказом керівника ПрАТ
«АДМ Іллічівськ» № 71-Ш до наказу № 64-Ш
від 31 жовтня 2013 року «Про припинення
трудового договору» було внесено
зміни, а саме - змінено дату звільнення
ОСОБА_3 на 08 листопада 2013 року (т.1, а.с. 52).

Так, у відповідності до ст. 49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніш ніж за два місяці. При
вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як було зазначено вище, ОСОБА_3 був
належним чином персонально
повідомлений про наступне звільнення.
Доводи позивача про те, що його не було
персонально повідомлено під особистий
підпис, спростовується наявними у
матеріалах справи доказами, а саме:
Наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року,
пунктом п'ятим якого передбачено
попередження не менше ніж за два місяця
працівників, які обіймають посади, що
підлягають скороченню про їх
звільнення 31 жовтня 2013 року;
попередженням про звільнення за
скороченням штату від 21 серпня 2013 року
за підписом генерального директора
ПрАТ «АДМ Іллічівськ»; актом, складеним
працівниками ПрАТ «АДМ Іллічівськ» в
кількості чотирьох осіб 21 серпня 2013
року про те, що ОСОБА_3 був ознайомлений
з попередженням про звільнення за
скороченням штату з 31 жовтня 2013 року,
але відмовився від підписання про
ознайомлення з ним.

Що стосується доводів заявника
апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що
реорганізації на ПрАТ «АДМ Іллічівськ»
не відбулось, а дії керівництва були
направлені лише на те, щоб звільнити
його із займаної посади, то колегія
суддів погоджується з висновком суду
про те, що ці доводи є безпідставними і
необґрунтованими.

Так, вищевказані доводи позивача
спростовуються дослідженими в суді
доказами, а саме: рапортом начальника
ЕН та ЕШ Благоразумного Ю.В. від 01.08.2013
року; наказом № 46-Ш від 20 серпня 2013 року
«Про реорганізацію на елеваторі
насіння та елеваторі шроту, скорочення
штату»; наказом № 45-Ш від 20 серпня 2013
року «Про перевід»; деклараціями про
початок виконання будівельних робіт та
про готовність об'єкта до експлуатації;
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 26.06.2013 року,
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 23.08.2013 року,
витягом із штатного розпису ПрАТ «АДМ
Іллічівськ», введеного з 04.10.2013 року.

Крім того, скорочення штату
підтверджується також наказами
керівника ПрАТ «АДМ Іллічівськ» від 31
жовтня 2013 року про звільнення за п. 1 ст.
40 КЗпП України ОСОБА_5 та від 15 жовтня 2013
року про звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП
України ОСОБА_6 (т.1, а.с.49, 50).

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду стосовно того, що при
звільненні ОСОБА_3 були дотримані
вимоги діючого законодавства про працю
щодо неможливості переведення ОСОБА_3
на іншу роботу за його згодою. Ця
обставина підтверджується наявністю в
попередженні про звільнення за
скороченням штату інформації про
відсутність вакантних посад,
підходящих позивачу за освітою і
кваліфікацією. Крім того, відсутність
вакантних посад підтверджується і вже
згаданими витягами із штатних
розписів.

Стосовно переважного права на
залишення ОСОБА_3 на роботі, то у
відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП України
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

З цього приводу суд першої інстанції
виходив із того, що під час дії
трудового договору останній раз на
роботі ОСОБА_3 з'являвся 11.02.2013 року, що
було ним особисто підтверджено в
судовому засіданні, яке відбулось
25.02.2014 року.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 був відсутній без поважних
причин на робочому місці з грудня 2012
року по 31 жовтня 2013 року. Вказані
обставини підтверджуються
дослідженими судом докладними
записками, актами про відсутність
ОСОБА_3 на робочому місці без поважних
причин та табелями обліку використання
робочого часу, заробітна плата ОСОБА_3 в
останній раз виплачувалась за лютий 2013
року.

Крім того, 14 грудня 2012 року наказом №
524-0 ОСОБА_3 було закріплено на
теоретичне навчання за начальником ЕН
та ЕШ, однак з вказаним наказом ОСОБА_3
не погодився, про що власноручно
написав при ознайомлені з наказом (т.1,
а.с. 355).

25 грудня 2012 року ОСОБА_3 відмовився від
перевірки знань по питанням охорони
праці в зв'язку із тим, що він не має
намірів працювати далі
транспортувальником, що
підтверджується протоколом № 11/2012
засідання комісії по перевірці знань
по питанням охорони праці (т.1, а.с.359).

З січня 2013 року наказом № І-о ОСОБА_3 був
відсторонений від роботи до 25 січня 2013
року, тобто до дати повторної перевірки
(т.1, а.с.361). З вказаним наказом ОСОБА_3 не
погодився, і повторно перевірку знань,
назначену наказом № 43-о від 11 лютого 2013
року не пройшов (т.1, а.с.368).

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що позивач ОСОБА_3
взагалі не мав переважного права на
залишення на роботі при скороченні
штату працівників.

Що стосується виплати вихідної
допомоги при припиненні трудового
договору, то вимоги законодавства про
працю в цій частині відповідачем також
були дотримані при звільненні
позивача, що підтверджується наказом
ПрАТ «АДМ Іллічівськ» № 67-Ш від 31
жовтня 2013 року та довідкою ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» від 31.10.2013 року.

Більш того, дотримання вимог діючого
законодавства про працю при звільненні
ОСОБА_3 підтверджується також
дослідженим в суді Актом перевірки
додержання суб'єктами господарювання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 15-04-013/0217
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Одеській області (далі -
ТДІЗПП), яка проводилась за розглядом
звернень ОСОБА_3 від 17.01.2014 року та 27.01.2014
року (т.2, а.с. 35-49).

Так, вказаною перевіркою було виявлено
лише одне порушення, яке виразилось в
не нарахуванні позивачу грошової
компенсації за невикористані ним 3 дні
щорічної додаткової відпустки, що є
незначним порушенням з боку
відповідача при звільненні позивача та
не є підставою для поновлення позивача
на роботі. Крім того, відповідно до
відомості нарахування коштів № 13318
ОСОБА_3 з боку відповідача було
виплачено відпускні в сумі 263,13 грн.

При вирішенні спору судом також було
з'ясовано дотримання відповідачем при
звільненні позивача вимог ст. 43-1 КЗпП
України щодо попередньої згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації та було
встановлено, що на ПрАТ «АДМ
Іллічівськ» немає первинної
профспілкової організації, що не
спростовувалось і позивачем.

Доводи заявника апеляційної скарги
щодо його звільнення в період його
тимчасової непрацездатності є також
безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. З ст. 40 КЗпП України не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці.

Із матеріалів справи вбачається, що
згідно витягу із історії хвороби
ОСОБА_3, останній поступив в
неврологічне відділення МКЛ № 10 29.10.2013
року, а виписаний був 07.11.2013 року.

Однак ОСОБА_3 не проінформував
відповідача про свою тимчасову
непрацездатність, після свого
звільнення, ОСОБА_3 звертався до
відповідача з заявою про видачу йому
запиту до поліклініки № 16 м. Одеси, при
цьому листок непрацездатності позивач
відповідачу також не надав. Крім того,
ОСОБА_3 не повідомив відповідача про
своє знаходження в лікувальному
закладі № 10 і навіть тоді, коли
звернувся до відповідача з заявою про
видачу йому дублікату трудової книжки,
так як після поновлення позивача на
роботі 28.11.2012 року позивач трудову
книжку не приносив.

З цих підстав, відповідач дізнався про
тимчасову непрацездатність ОСОБА_3
12.12.2013 року, коли отримав судовий виклик
до суду, після чого 13 грудня 2013 року
відповідач своїм наказом № 71-Ш вніс
зміни до наказу № 64-Ш від 31 жовтня 2013
року та змінив дату звільнення на 08
листопада 2013 року (т.1, а.с.52).

Копію цього наказу позивач отримав від
представника відповідача під час
судового засідання, яке було
призначено на 18 грудня 2013 року.

Зазначені дії відповідача по зміні
дати звільнення позивача не суперечать
діючому законодавству України про
працю, що також підтверджено в акті
перевірки ТДІЗПП.

Що стосується доводів заявника
апеляційної скарги про те, що він
неодноразово подавав відповідачу
заяви про звільнення його за власним
бажанням, то колегія суддів з цього
приводу зазначає, що як пояснив
представник ПрАТ «АДМ Іллічівськ» в
суді апеляційної інстанції, в заявах
ОСОБА_3 про звільнення за власним
бажанням мались посилання на порушення
його прав та погрози з боку
адміністрації ПрАТ «АДМ Іллічівськ»
(т.1, а.с.80). Оскільки зазначене не
відповідало дійсності, заяви не
підлягали задоволенню.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що ухвалене
судове рішення є законним і
обгрунтованим, доводи апеляційної
скарги його не спростовують, рішення
ухвалено у відповідності до вимог
матеріального і процесуального права,
позовні вимоги ОСОБА_3 щодо поновлення
його на робочому місці не відповідають
фактичним обставинам справи і не
ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
оскаржуване рішення - залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський