Апеляційний суд Кіровоградської
№ 22-ц/781/985/14 Головуючий у суді І-ї
інстанції Тимченко Л.М.
Доповідач Письменний О. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.2014 р. колегія суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Письменного
О.А.,

суддів: Дьомич Л.М.; Дуковського
О.Л.,

при секретарі: Крисановій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 10 січня 2014
року у цивільній справі за його позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
стягнення в солідарному порядку боргу
за договором позики, відшкодування
моральної шкоди та зобов'язання
здійснити державну реєстрацію
нерухомого майна,-

Встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про стягнення в солідарному
порядку боргу за договором позики,
стягнення моральної шкоди та
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію нерухомого майна.

Мотивував свої вимоги тим, що 12 серпня
2011 року між ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
було укладено договір позики, за яким
відповідачі отримали грошові кошти у
розмірі 797100 грн., що за офіційним курсом
НБУ станом на 12 серпня 2011 року
еквівалентна 100000 доларів США. Вказаний
договір позики було посвідчено
нотаріально. За умовами договору
отримані кошти мали повернути не
пізніше 12 серпня 2013 року, однак до цього
часу відповідачі відмовляються
виконувати свої зобов'язання та
повертати отримані кошти. За договором
про відступлення права вимоги від 29
липня 2013 року, який посвідчений
нотаріально (зареєстровано в реєстрі
за №374) ОСОБА_7 передав ОСОБА_2 право
вимоги.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції позивач доповнив позов
вимогою про зобов'язання відповідачів
зареєструвати в установленому законом
порядку належне їм нерухоме майно.
Просив суд стягнути суму позики з
відповідачів солідарно, з урахуванням 3
відсотків річних від простроченої суми
боргу та відсотків за користування
позикою, всього 936 581 грн. 56 коп.

Крім того, вважає, що неправомірними
діями відповідачів йому завдано
моральної шкоди, яку оцінив в розмірі 2
000 грн.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
послався на те, що договір позики,
укладений сторонами 12 серпня 2011 року, є
безгрошовим, а відповідно -
неукладеним. За висновком суду за
неукладеним договором позики суд не
може стягувати кошти.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України передбачає
обов'язок позичальника повернути
позику, так, згідно вказаної статті,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не врахував правову позицію
Верховного Суду України, висловлену
ним при розгляді справи № 6-63цс13 18
вересня 2013 року за наслідками розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах.
Зокрема, Верховний Суд України зробив
правовий висновок про те, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Обов'язковість врахування висновків
Верховного Суду України при виборі
правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
передбачено ч. 2 ст. 214 ЦПК України.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст.
360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Таким чином, договір позики від 12
серпня 2011 року, укладений між ОСОБА_7,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом
Олександрійського міського
нотаріального округу Кіровоградської
області є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

За змістом ст.ст. 60, 65, 73 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності подружжя незалежно
від того, що один з них не мав з поважних
причин самостійного заробітку (доходу).
За зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі. Стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним з подружжя в інтересах
сім'ї і те, що було одержано за
договором, використано на її потреби.

Позивач не довів, що кошти, отримані
відповідачами в якості позики, були
використані останніми на потреби їх
сімей.

З огляду на вказане позов в частині
стягнення боргу з дружин позичальників
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволенню не
підлягає, і колегія суддів
погоджується в цьому з рішенням суду
першої інстанції.

На думку колегія суддів, не підлягає
задоволенню позов в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивач, посилаючись на
моральні страждання, причиною їх
завдання назвав тривале невиконання
договору позики відповідачами,
внаслідок чого він був позбавлений
коштів. Вказане не відповідає
дійсності, оскільки ОСОБА_2 набув права
вимагати повернення боргу лише 29.07.2013
року, незадовго до звернення в суд з
позовом - 20.08.2013 року. Оскільки інших
підстав для відшкодування моральної
шкоди позивач не навів, висновок суду
першої інстанції щодо відмови у
відшкодуванні моральної шкоди є
правильним.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неправильно обраний спосіб захисту
порушеного права щодо вимоги про
зобов'язання державної реєстрації
нерухомого майна.

З огляду на вищевикладене, позов в
частині стягнення в солідарному
порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 боргу за договором позики в
розмірі 936 581 грн. 56 коп. підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області,-

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 10 січня 2014 року скасувати
частково.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
та ОСОБА_6 про стягнення в солідарному
порядку боргу за договором позики,
відшкодування моральної шкоди та
зобов'язання здійснити державну
реєстрацію нерухомого майна
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно
на користь ОСОБА_2 936 581 грн. 56 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 користь
ОСОБА_2 з кожного по 2580 грн. 75 коп.
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: