Справа № 663/111/14-ц
Провадження № 2/663/203/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року Скадовський районний
суд Херсонської області у складі:

головуючого судді
Кустова О.Ю.

при секретарі
Кліщ Л.П.

з участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Скадовську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року позивачка звернулася до
відповідача з вказаним позовом
посилаючись на те, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. Ухвалою
Скадовського районного суду
Херсонської області від 12.12.2007 року між
сторонами була затверджена мирова
угода згідно якої вона мала перенести
огорожу земельної ділянки за
вищевказаною адресою в бік проїзду
загального користування таким чином,
щоб ширина проїзду була 3,30 м. В квітні
2013 року вона найняла працівника з метою
виконання укладеної мирової угоди,
останній зняв стару огорожу, залив
бетонний фундамент під нову огорожу
довжиною 7 м. та шириною 50 см. і
встановив бетонні стовпи. 15.04.2013 року
відповідач незаконно та самовільно
зруйнував бетонний фундамент нової
огорожі, демонтував металеві стовпи.
Просила стягнути з відповідача на її
користь вартість будівельних
матеріалів витрачених на спорудження
фундаменту огорожі 330 грн., а також
кошти сплачені нею працівнику за
вказані будівельні роботи в сумі 700 грн.
Також просила стягнути з відповідача
судові витрати та витрати на правову
допомогу.

В судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги підтримали
з підстав викладених у позові. Просили
позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав. Не заперечував факту
укладення між сторонами мирової угоди,
однак зазначив, що позивачка
неправильно тлумачить її зміст. Визнав,
що в квітні 2013 року демонтував
встановлений позивачкою фундамент
огорожі та металеві стовпи, однак
вважає, що діяв правомірно, оскільки
звуження проїзду загального
користування порушує його права та
права інших мешканців проїзду. Також
зазначив, що позивачкою не доведено
вартості будівельних матеріалів та
робіт належними доказами, зазначені у
позові суми є завищеними. Просив у
задоволенні позов відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін,
представника позивачки, суд приходить
до наступного.

Позивачка на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за законом від 04.07.2003
року є власником 1/2 частини житлового
будинку АДРЕСА_1. Її право власності
зареєстроване в ХДБТІ, що вбачається з
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме мано №1043516 від 21.07.2003 року.

Як вбачається з ухвали Скадовського
районного суду Херсонської області від
12.12.2007 року з виправленням описки
ухвалою цього ж суду від 24.01.2008 року, між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була укладена і
затверджена судом мирова угода за якою
ОСОБА_2 зобов'язується добровільно
перенести огорожу земельної ділянки
домоволодіння з боку проїзду
загального користування таким чином,
щоб ширина проїзду була 3,30 м.

З копії заяви ОСОБА_2 на адресу
архітектора м. Скадовська від 04.03.202013
року вбачається, що остання зверталася
до останнього з приводу
перевстановлення забору і їй було
повідомлено, що в даному випадку ордер
на виконання земельних робіт не
видається.

З копії товарного чеку б/н від 10.03.2013
року вбачається, що позивачка придбала
6 мішків цементу на суму 180 грн.

10.04.2013 року позивачка також уклала
договір на виконання будівельних робіт
з ОСОБА_4 згідно якого останній
зобов'язався залити фундамент для
забору (8-9 м.) та встановити стовпи.
Згідно відмітки у договорі роботи
зазначену у ньому були виконані і
позивачка сплатила ОСОБА_4 за роботи 700
грн.

Факт встановлення та демонтажу забору
та стовпців відповідачем визнавався в
зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягає.

Крім того це підтверджується
постановою про закриття кримінального
провадження від 18.05.2013 року.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, на яку
посилалася позивачка в обґрунтування
позовних вимог, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 4 вказаної статті
шкода, завдана правомірними діями,
відшкодовується у випадках,
встановлених цим Кодексом та іншим
законом.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами суду не надано належних та
допустимих доказів того, чи
правомірними були дії позивачки і
відповідача.

При цьому суд зауважує, що в ухвалі суду
про затвердження мирової угоди від
12.12.2007 року відсутня адреса за якою
позивачка мала здійснити перенесення
огорожі. Також в матеріалах справи
відсутні докази того, що огорожа
позивачкою була перенесена таким
чином, щоб ширина проїзду складала 3,30 м.
і це відповідає мировій угоді сторін.

Суд позбавлений можливості перевірити
вказані відомості, оскільки ухвала
суду виконувалася позивачкою
самостійно, без залучення
співробітників ВДВС чи інших органів,
проведення відповідних вимірювань.

Листування сторін з цього приводу
долучене судом до матеріалів справи
містить суперечливі відомості.

Так, з листів виконкому Скадовської
міської ради №06-11-19 від 26.02.2014 року на
адресу ОСОБА_2 вбачається, що рішенні
судів є обов'язковими до виконання.

З листа Скадовського РВ УМВС України в
Херсонській області вих. №55/2981 від
06.03.2013 року на адресу ОСОБА_3 вбачається,
що позивачка почала робити розмітку
для будівництва паркану, однак після
роз'яснення їй правил будівництва вона
припинила будівельні роботи до
погодження проекту в Скадовській
міській раді.

З листа Скадовського РВ УМВС України в
Херсонській області вих. №55/6121 від
15.04.2013 року на адресу ОСОБА_3 вбачається,
що 13.04.2013 року близько 18.00 год. позивачка
перенесла огорожу в бік проїзду на 0,5 м.
чим звузила ширину проїзду. Позивачка
повідомила, що здійснювала будівництво
огорожі подвір'я, огорожа виступила на
територію проїзду. ОСОБА_2 вказала, що
територію проїзду займати не хотіла.

З листів виконкому Скадовської міської
ради вих. №2-28-41 від 11.03.2013 року, вих.
№03-02-2049 від 29.10.2013 року, вих. №03-02-411 від
22.04.2014 року на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вбачається, що відповідно ДБН 3360-92**
внутрішньо квартальні проїзди повинні
бути шириною не менш ніж 3,5 м. Зважаючи
на різноманітну конфігурацію парканів
зазначеного проїзду, наявність у ньому
опор електричних передач вважають, що
перенесення паркану буде мати
негативний вплив на подальшу
життєдіяльність тих, хто ним
користується та проживає поруч. В
зв'язку з цим позивачці рекомендовано
отримати додаткове рішення суду яке
буде більш детально з'ясовувати
вказані питання. Вказано на
необхідність припинити будівельні
роботи та демонтувати встановлену
основу паркану. Також вказано на різне
трактування ухвали суду про
затвердження мирової угоди. Аналогічна
позиція викладена і у листі
Скадовського РВ УДС України з
надзвичайних ситуацій вих. №77/43/1380 від
04.11.2013 року адресованому ОСОБА_3

Крім того, позивачкою належними та
допустимими доказами не підтверджено
розміру завданої їй матеріальної
шкоди. Так, суду надані докази лише
того, що позивачка придбала цемент на
суму 180 грн. і були виконані роботи
вартістю 700 грн. Вартість піску не
підтверджена. Крім того, не
підтверджено обсягів будівельних
матеріалів які були використані на
будівництво основи паркану.

З цього приводу позивачкою також суду
надані суперечливі відомості. Так у
позові зазначено, що будувалася основа
паркану довжиною 7 м. шириною 50 см. В
протоколі огляду місця події від 16.04.2013
року зазначено, що під час огляду
виявлено траншею довжиною 9 м. шириною 25
см. В договорі на виконання будівельних
робіт зазначено будівництво
фундаменту для забору довжиною 8-9 м.

Вказане позбавляє суд можливості
перевірити обґрунтованість розміру
матеріальної шкоди визначеного
позивачкою при заявлені позову.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги недоведені і
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальної шкоди -
відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Скадовський районний суд Херсонської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які не
були присутніми під час проголошення
рішення в той же строк з дня отримання
його копії.

Суддя
О. Ю. Кустов