УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, за касаційною скаргою
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на рішення апеляційного
суду Львівської області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 26 серпня
2005 року, в якій зареєстрована колишня
дружина її сина - ОСОБА_4 Посилаючись
на те, що відповідач жодного дня не
проживала у цій квартирі, була в ній
лише зареєстрована, просила
задовольнити позов.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 18 грудня 2013 року позов
задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про
стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 28 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулися до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 26 серпня
2005 року, що підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

У вказаній кватирі зареєстровані з 5
жовтня 2010 року: ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3

7 вересня 2012 року шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 розірвано.

25 квітня 2013 року ОСОБА_5 уклав шлюб з
ОСОБА_8

З акту ЛКП «Княже місто» від 16 серпня 2012
року вбачається, що ОСОБА_4 з дня
реєстрації не проживає у вказаній
квартирі.

Відповідно до договору найму житлового
приміщення від 1 липня 2012 року ОСОБА_7,
який є братом ОСОБА_4, винайняв у ОСОБА_9
квартиру АДРЕСА_2, в якій проживав разом
із сестрою ОСОБА_4 по 21 травня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
не проживає в квартирі АДРЕСА_1, не
приймає участі в утриманні вказаної
квартира, яка належить на праві
власності позивачу, а тому остання
втратила право користування житловим
приміщенням.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у позові, апеляційний суд
дійшов висновку про те, що суд першої
змінив підставу позову та вказав як
правову підставу його задоволення,
крім ст. 71 ЖК України - ст. 405 ЦК України.

Однак повністю з таким висновком
апеляційного суду погодитися не можна.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом
вказувала на те, що відповідач не
проживає у її квартирі з часу
реєстрації без поважних причин, і на
підставу для задоволення вимог
посилалась на норми ЦК України та ЖК
України.

Відповідно до положень цивільного
процесуального законодавства
підставою позову є обставини, якими
позивач обгрунтовує вимоги.

В залежності від встановлених
обставин, суд має вирішити питання про
те, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин та
яка норма права підлягає застосуванню
до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Виходячи з наведеного, при доведеності
непроживання без поважних причин
відповідача більше року у квартирі до
того часу, коли вона перестала бути
членом сім'ї власника, її може бути
визнаною такою, що втратила право
користування жилим приміщенням на
підставі цієї статті.

Як на правову підставу вирішення спору
суд першої інстанції вказав серед
інших норм і ст. 405 ЦК України.

Апеляційний суд, перевіряючи
законність ухваленого судом першої
інстанції рішення, у порушення вимог
процесуального права не з'ясував з
якого часу та з яких причин відповідач
не проживала у квартирі позивача,
відмовив у задоволенні позову за
посиланням на те, що суд першої
інстанції змінив підставу позову.

При цьому не було враховано, що вибір
судом норми права, на підставі якої
вирішено спір, не може вважатися зміною
підстав позову.

Дійшовши висновку про неправильне
застосування норми матеріального
права, апеляційний суд мав застосувати
норму, яка підлягає застосуванню до
правовідносин, які виникли між
сторонами, відповідно до обставин, на
які посилався позивач і в залежності
від їх доведення.

Зазначені порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому ухвалене ним
рішення не може вважатись законним і
обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягає скасуванню, а справа
передачі на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 28 січня 2014 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
цього суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І.
Мартинюк М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук