У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 10 квітня 2014
року м.
Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення апеляційного суду Сумської
області від 26 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, у якому
просила поділити придбане в шлюбі
майно, яке є їх спільною сумісною
власністю, стягнути з відповідача на її
користь грошову компенсацію за
поліпшення житла відповідача,
витребувати від нього її особисті речі.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 16
січня 1987 року до 31 травня 2012
року перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі.

За час їх проживання ними придбано
спільне майно та здійснено поліпшення
і ремонт у належному відповідачу
житловому будинку на загальну суму 37 450
грн.

Оскільки добровільно дійти згоди про
поділ майна вони не можуть, просила
задовольнити позов.

У подальшому ОСОБА_4 змінила та
уточнила свої позовні вимоги, й,
посилаючись на те, що за час розгляду
спору відповідач продав без її згоди
частину спільно нажитого майна -
транспортні засоби, які використовував
для здійснення підприємницької
діяльності та отримував дохід, просила
стягнути з останнього на її користь Ѕ
частину вартості від проданих
автомобілів «SCANIA» 93М, р/н НОМЕР_3 та «SCANIA
R 124GA 4x2 NA 360», р/н НОМЕР_2, автомобільного
причепа «ZREMB №263», р/н НОМЕР_4,
частину доходу від використання цих
транспортних засобів з травня 2010 року,
тобто з часу коли вони припинили
спільне проживання однією сім'єю, до
часу вирішення спору в розмірі 73 002 грн
50 коп., визнати за нею право власності
на Ѕ частину нежитлового приміщення
площею 123 кв. м, розташованого
на АДРЕСА_1.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_4, у
листопаді 2012 року ОСОБА_5 подав
зустрічний позов, у якому просив
стягнути з ОСОБА_4 на його
користь Ѕ частину понесених ним витрат
на сплату кредиту ВАТ «Держощадбанк»,
Ѕ частину витрат на сплату кредиту ПАТ
КБ «ПриватБанк», Ѕ частину витрат на
сплату боргу одному з родичів
позивачки, Ѕ частину витрат на оплату
навчання їх сина, а всього просив
стягнути 31 330 грн.

Ухвалою Лебединського районного суду
Сумської області від 07
березня 2013 року провадження у справі
за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
в частині вимог про стягнення
заборгованості зі сплати кредиту в
сумі 19726 грн закрито на підставі ст. 174
ЦПК України.

Ухвалою Лебединського районного суду
Сумської області від 25
вересня 2013 року провадження в частині
зустрічних вимог ОСОБА_5 про стягнення
коштів на утримання спільного майна та
дитини залишено без розгляду на
підставі ч.3 ст.169, ч.1 ст.207 ЦПК України.

Рішенням Лебединського районного суду
від 25 вересня 2013 року позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
вартість Ѕ частини від
проданих транспортних засобів у сумі
192 867 грн, Ѕ частину від доходів при
використанні транспортних засобів у
здійсненні підприємницької діяльності
у сумі 73 002 грн 50 коп.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ
частину нежитлового приміщення площею
123 кв. м, розташованого на
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь НДЕКЦ при
УМВС України в Сумській області кошти
на відшкодування витрат за проведення
судових автотоварознавчих експертиз у
сумі 782 грн 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у розмірі 214 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави
судовий збір у розмірі 2 886 грн 59 коп.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 26 грудня 2013 року
рішення суду першої інстанції змінено
в частині вирішення вимог про поділ
рухомого майна та про розподіл судових
витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 104
317,47 грн, в дохід держави судовий збір у
сумі 819,13 грн, на користь Сумського
НДЕКЦ УМВС України в Сумській області
260, 08 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Сумського
НДЕКЦ УМВС України в Сумській області
521,06 грн та судовий збір в дохід держави
2067,47 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції в частині стягнення з нього
на користь ОСОБА_4 Ѕ частини від
вартості транспортних засобів та
доходу від підприємницької діяльності,
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні цих вимог,
мотивуючи свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що спірне
майно є спільною сумісною власністю
подружжя і підлягає поділу між
сторонами в рівних частках за
правилами глави 8 СК України, а також
вважав, що таким розподілом не
порушуються майнові права сторін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині вирішення вимог про поділ
рухомого майна, апеляційний суд
врахував ту обставину, що після
припинення шлюбних стосунків
відповідач сам сплатив залишок коштів
за кредитом, отриманим в інтересах
сім'ї.

Висновок суду є правильним з
урахуванням вимог
ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо
належності, допустимості доказів і
обов'язку доказування та надання
доказів.

Не заслуговують на увагу доводи скарги
про те, що ОСОБА_4 ні своєю працею, ні
своїми коштами фактично або офіційно
не брала участі в утриманні, догляді та
управлінні зазначеним вище майном,
оскільки відповідно до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Інші доводи скарги та матеріали
витребуваної справи також не дають
підстав вважати, що судами при розгляді
даної справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Рішення апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції у незміненій
його частині ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, наведені в касаційній скарзі
доводи висновків судів не
спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення апеляційного суду Сумської
області від 26 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова