АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/5025/2014
інстанції: Леонтюк Л.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року Апеляційний
суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової
І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 7 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
комунального підприємства «Дирекція
замовника з управління житловим
господарством Дарницького району
міста Києва», третя особа - ОСОБА_4, про
відшкодування заподіяної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до КП
«Дирекція замовника з управління
житловим господарством Дарницького
району міста Києва», третя особа -
ОСОБА_4, про відшкодування заподіяної
шкоди.

Ухвалою Дарницького районного суду
міста Києва від 7 лютого 2014 року
вказаний позов повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування ухвали суду у зв'язку з
тим, що вона суперечить вимогам
процесуального закону.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав та просив
задовольнити з викладених у ній
підстав.

Інші учасники розгляду про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялися в
установленому законом порядку, у
судове засідання не прибули, про
причини неявки суд не повідомили, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
за можливе слухати справу у їх
відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку
про необхідність її задоволення
виходячи із наступного.

Повертаючи позовну заяву суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не сплачено судовий збір у повному
розмірі згідно ставок ЗУ «Про судовий
збір» на виконання вимог ухвали про
залишення позовної заяви без руху від 22
січня 2014 року. Також суд виходив із
того, що позовна заява не відповідає
вимогам частини 2 статті 119 ЦПК України.

З такими висновками суду погодитися не
можна з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без руху,
невиконання якої зумовило повернення
позову, суд першої інстанції виходив із
необхідності визначення судового
збору виходячи із розміру мінімальної
заробітної плати у 1 218 грн, посилаючись
при цьому на статтю 8 ЗУ «Про Державний
бюджет України на 2013 рік».

Згідно вказаної статті розмір
мінімальної заробітної станом на 1
липня 2013 року становить 1 218 грн, та буде
діяти станом на 1 липня 2014 року до
утвердження нового розміру
мінімальної заробітної плати.

Разом з тим, частиною 1 статті 4 ЗУ «Про
судовий збір» передбачено, що судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Розмір мінімальної заробітної плати
станом на 1 січня 2013 року становить 1 147
грн, що передбачено статтею 8 ЗУ «Про
Державний бюджет України на 2013 рік».

Таким чином, враховуючи, що позивачі
звернулися до суду у грудні 2013 року, то
висновки суду щодо того, що судовий
збір у даній справі слід обчислювати
виходячи із мінімальної заробітної
плати у 1 218 грн не відповідають вимогам
закону.

Як це передбачено пунктом 9 листа ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання практики
застосування Закону України «Про
судовий збір» № 10-1386/0/4-12 від 27.09.2012, який
логічно узгоджується з приписами
статті 6 ЗУ «Про судовий збір», у разі
якщо позов подається одночасно
кількома позивачами до одного або
кількох відповідачів, судовий збір
обчислюється з урахуванням загальної
суми позову і сплачується кожним
позивачем пропорційно долі поданих
кожним з них вимог окремим платіжним
документом. Водночас, Закон не містить
заборони сплати усієї суми судового
збору одним з кількох позивачів у
справі. Визначальним у такому разі є
сам факт повного надходження належної
до сплати суми судового збору в доход
Державного бюджету України (частина
шоста статті 6 Закону).

З огляду на викладене, помилковими є
висновки суду щодо необхідності сплати
розміру судового збору окремо кожним
позивачем.

Також помилковими є висновки суду щодо
невідповідності позовної заяви
частині 2 статті 119 ЦПК України, вимоги
якої процитовані в ухвалі про
залишення позовної заяви без руху від 22
січня 2014 року без зазначення
конкретних недоліків заяви, які б
підлягали усуненню.

За таких обставин ухвалу суду назвати
законною та обґрунтованою не можна, а
тому вона підлягає скасуванню з
передачею питання відкриття
провадження на новий розгляд до суду
першої інстанції на підставі пункту
третього частини 1 статті 312 ЦПК
України.

Керуючись статтями303, 307, 308, 312, 313 - 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду
міста Києва від 7 лютого 2014 року
скасувати, передати питання відкриття
провадження на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М.Панченко