Справа № 1316/4828/12 Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області у
складі

головуючого - судді
Кіпчарського М.О.,

при секретарі Микитів Н.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

відповідача 1 ОСОБА_2,

представника
відповідача 3 Шалай В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 (Відповідач1), ОСОБА_4
(Відповідач2), Сокільницької сільської
ради Пустомитівського району
Львівської області ( Відповідач3), про
визнання неправомірним та скасування
рішення, визнання недійсними та
скасування державного акту та
Договору дарування ,-

в с т а н о в и в :

Позивач у вересні 2012р. звернувся до
суду з вищевказаним позовом, позовні
вимоги обґрунтовує тим, що 11.12.2001 р. за
договором купівлі-продажу він придбав
1/ 2 частину житлового будинку по
АДРЕСА_1 та земельну ділянку для
обслуговування даного будинку площею
0,0365 га , на яку17.11.2005р. йому видано
державний акт на право власності.

Згідно рішення Сокільницької
сільської ради №342 від 03.06.2008р. , його
сусідка ОСОБА_2, яка проживає в будинку
АДРЕСА_2, отримала 31.05.2010р. Державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1054 га., яка 10.07.2010р.
дану земельну ділянку та належний їй
будинок , відчужила своєму сину ОСОБА_4
за договором дарування.

Рішення сільської ради №342 від 03.06.2008р.
вважає неправомірним і таким, що
порушує його права як власника
суміжної земельної ділянки. Зокрема,
до моменту приватизації, ОСОБА_4 мала
право на приватизацію земельної
ділянки площею 0,06 га, але за рішенням
№342 , їй безпідставно передано у
власність земельну ділянку більшого
розміру. В даному випадку він та ОСОБА_2
повинні мати однакові за розмірами
земельні ділянки, оскільки кожен з них
являється власником 1/2 частини
будинку. Крім того, виготовлення
технічної документації відбулося без
дотримання визначеної процедури та
без погодження з ним , як власником
суміжної земельної ділянки, меж
спірної земельної ділянки, так як він
не підписував жодних актів
встановлення та узгодження меж .

З цих підстав просить визнати
неправомірним та скасувати рішення №342
від 03.06.2008р. в частині передачі у
приватну власність ОСОБА_2 земельної
ділянки розміром 0,1054 га по АДРЕСА_2,
визнати недійсним та скасувати
виданий ОСОБА_2 Державний акт на право
власності на дану земельну ділянку.
Оскільки неправомірним було набуття
права власності на земельну ділянку
ОСОБА_2, тому договір дарування від
10.07.2010р., за яким ОСОБА_2 відчужила
згадану земельну ділянку, з цих підстав
просить визнати недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
повністю підтримав позов з вище
зазначених підстав та просить його
задовольнити. Зазначив, що він та
ОСОБА_2 являються власниками по 1/ 2
ідеальної частини будинку, тому
кожному з них, згідно ст.120 ЗК України,
повинні належати земельні ділянки
пропорційно до цих часток.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні позов не визнала, в
задоволенні якого просить відмовити.
Пояснила, що в будинку по АДРЕСА_2
проживає з 1951 року. Раніше власниками
будинку були вона та ОСОБА_5, у якої
ОСОБА_1 у 2001р. купив 1/ 2 частину будинку
та належну до тієї половини земельну
ділянку площею 0,0365 га. З того часу межі
їх суміжних земельних ділянок, по якій
встановлено паркан з сітки, не
змінювались. Після 2005 р. вона займалась
виготовленням документів на
приватизацію земельної ділянки, яка
знаходилось в її користуванні. В тому
числі вона погоджувала межі з ОСОБА_1,
який будь-яких претензій з цього
поводу не висказував та підписав акт
узгодження меж. У 2008 р. було рішення
сільської ради про передачу їй у
власність земельної ділянки площею 0,1054
га , на підставі якого у 2010р. вона
отримала державний акт. Після того
належні їй 1/ 2 частину будинку та
згадану земельну ділянку вона
подарувала своєму сину.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не явився, подав заяву про слухання
справи у його відсутність.

Представник відповідача 3 Шалай В.Я. в
судовому засіданні заявлений позов не
визнав, в задоволенні якого просить
відмовити. Зазначив, що ОСОБА_1 набув
право власності на належну йому
земельну ділянку розміром 0,0365 га за
договором купівлі-продажу. А ОСОБА_2
набула право власності на земельну
ділянку розміром 0,1054 га після її
звернення у сільську раду та згідно
рішення сесії сільської ради №342 від
03.06.2008р. Попередній власник частини
будинку ОСОБА_5, не користувалась
спірною земельною ділянкою, тому така
була передана у власність ОСОБА_2, яка
перебувала у її користуванні на час
приватизації.

З»ясувавши дійсні обставини справи, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, давши їм оцінку в
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

Конституцією України ( статті 3,21,24,55 )
встановлено, що всі громадяни є рівними
у своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови
здійснення цих прав, права і свободи
людини, громадянина захищаються судом
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.4 ст.129 Конституції
України, до основних засад судочинства
віднесено змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведеності перед судом їх
переконливості.

Позивач не скористалися даним правом,
оскільки не довів суду існування
обставин, на які він посилаються як на
підставу своїх вимог та не подав
доказів на їх підтвердження.

Статтею 33 Закону України «Про місцеве
самоврядування» визначені
повноваження сільських рад у сфері
регулювання земельних відносин.

Статтею 40 Земельного кодексу України ,
надалі -ЗК, визначено, що громадянам
України за рішенням органів місцевого
самоврядування можуть передаватися
безоплатно у власність земельні
ділянки для обслуговування житлових
будинків і господарських будівель в
межах норм, визначених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 121 ЗК, розмір ділянок
для будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд повинен бути у селах не більше
0,25 га.

Статтею 116 ЗК визначено, що передача
земельних ділянок у приватну
власність проводиться за рішенням
органів місцевого самоврядування, на
території яких розташовані земельні
ділянки.

Як встановлено, 03.06.2008 р. сесія
Сокільницької сільської ради прийняла
спірне рішення №342, за яким вирішила
передати ОСОБА_2 безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
для обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в розмірі 0,1054
га в с.Сокільники Пустомитівського
району Львівської області .

22.06.2010р.управління Держкомзему у
Пустомитівському районі , на підставі
рішення №342 від 03.06.2008р., видало ОСОБА_2
Державний акт серії ЯК №904345 на право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,1054 га, яка знаходиться
в с.Сокільники та призначена для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, з зазначенням
її кадастрового номера та опису меж.
Даний акт зареєстрований у книзі
записів реєстрації державних актів за
№01:10:458:00144.

За Договором від 10.07.2010 р., ОСОБА_2
подарувала ОСОБА_4 належну їй земельну
ділянку площею 0,1054 га, що розташована в
с.Сокільники Пустомитівського району.
Договір посвідчений нотаріусом та
зареєстрований в реєстрі за №938.

З врахуванням встановленого суд
вважає, що оскаржуване рішення №342 від
03.06.2008 р. про безкоштовну передачу
ОСОБА_2 земельної ділянки розміром 0,
1054га, прийняте органом місцевого
самоврядування у відповідності до
вимог чинного законодавства, в межах
його компетенції та в межах граничних
розмір, і будь-яких порушень при
прийнятті даного рішення , судом не
встановлено.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання недійсним та скасування
виданого ОСОБА_2 Державного акту серії
ЯК №904345 на право приватної власності
на земельну ділянку площею 0,1054 га, то
такі теж не підлягають до задоволення,
оскільки позивачем не доведено
підстав для такого визнання та
скасування.

Зокрема, даний документ виготовлений
на бланку, зазначено його серію та
номер , дані про особу-власника, місце
розташування земельної ділянки та
кадастровий номер, її розміри та площу,
опис меж, проведена його реєстрація,
Акт підписаний уповноваженими на те
посадовими особами, підписи яких
скріплені печатками.

Порядок видачі державних акті на право
власності на земельну ділянку
регулюється Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди,
затвердженої наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
04.05.1999р. №43.

Позивач не довів суду, а судом не
встановлено, що при виготовленні
технічної документації та видачу
ОСОБА_2 державного акту на право
власності на земельну ділянку, не було
дотримано порядку, визначеного
Інструкцією.

Суд критично ставиться до тверджень
позивача, що з ним не узгоджувались
межі суміжних земельних ділянок і він
не підписував акт узгодження та
встановлення меж , та не надає їм віри,
оскільки такі нічим не підтверджені.

Щодо посилань позивача на ст.120 ЗК
України як підставу для визнання
недійсним та скасування оспорюваного
рішення, то такі суд не приймає до
уваги, оскільки даною нормою закону
визначено ( ч.1 ст.120), що до особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду,
розміщеній на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені. Судом встановлено, і даний
факт сторонами визнається, що ОСОБА_1
придбав частину будинку та земельну
ділянку розміром 0,0365 га, на якій він
знаходиться. Тому в даному випадку не
може бути застосована вимога закону
щодо пропорційності часток.

Також відсутні правові підстави для
визнання недійсним Договору
дарування земельної ділянки площею 0,1054
га, укладеного 10.07.2010 р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, оскільки в судовому засіданні
не знайшов підтвердження факт
неправомірного набуття ОСОБА_2
спірної земельної ділянки, про що
стверджує позивач.

Керуючись ст.33 ЗУ «Про місцеве
самоврядування», ст.ст.40,116,120,121 ЗК
України, ст.ст.3,4,8,10,11,57, 60, 61,209, 212- 216, 218,
223, 292,294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 , ОСОБА_4, Сокільницької
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області , про
визнання неправомірним та скасування
рішення Сокільницької сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області №342 від 03.06.2008 року, визнання
недійсними та скасування державного
акту серії ЯК №904345 від 3105.2010 р. , та
Договору дарування земельної ділянки
розміром 0,1054 га від 10.07.2010р., відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Повне рішення складено

та підписано 03.03.2014р.

СуддяМ. О. Кіпчарський