Справа № 363/1478/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Підкурганного
В.В.

при секретарі Подшибякіній
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу за спільною згодою подружжя,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2014 року заявники звернулися до
суду із заявою про розірвання шлюбу за
спільною згодою подружжя у якій
просили розірвати між ними шлюб,
зареєстрований 9 грудня 2000 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Вишгородського
району Київської області, актовий
запис № 127.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що з 9
грудня 2000 року між ними було
зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають
дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Спільне
життя не склалося, на даний час шлюбні
відносини фактично припинені. Подальше
сумісне життя і збереження сім'ї
вважають неможливим. Майнового спору
не має. Питання щодо проживання дитини
з матір'ю, про участь батька у
забезпеченні умов життя дитини та
матері, про умови здійснення батьком
права на особисте виховання дитини та
про розмір аліментів вирішено шляхом
укладення відповідних договорів.

У судовому засіданні заявники заяву
підтримали та просили про її
задоволення.

Заслухавши пояснення заявників,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд дійшов наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що сторони перебувають у шлюбі з 9
грудня 2000 року, про що свідчить
свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 видане
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Вишгородського
району Київської області, актовий
запис № 127 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження від 30 жовтня 2008 року,
актовий запис № 281, з якого вбачається,
що її батьками є заявники (а.с.5).

17 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було укладено шлюбний договір,
посвідчений приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу Київської
області.

З огляду на встановлені обставини
судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Так, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Порядок припинення шлюбу врегульовано
главою 11 СК України.

Відповідно до пункту 2 статті 104 СК
України розірвання шлюбу є однією із
законодавчо визначених підстав його
припинення.

Згідно частини 3 статті 234 ЦПК України
та пункту 4 частини 1 статті 256 ЦПК
України суд розглядає у порядку
окремого провадження справи про
розірвання шлюбу за заявою подружжя, що
має неповнолітніх дітей.

Право на розірвання шлюбу ґрунтується
нормами статей 105-114 СК України.

Згідно частини 2 статті 105 СК України
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання за спільною заявою подружжя
на підставі рішення суду, відповідно до
статті 109 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 109 СК України
визначено, що подружжя, яке має дітей,
має право подати до суду заяву про
розірвання шлюбу разом із письмовим
договором про те, з ким із них будуть
проживати діти, яку участь у
забезпеченні умов їхнього життя
братиме той з батьків, хто буде
проживати окремо, а також про умови
здійснення ним права на особисте
виховання дітей.

Однак, у шлюбному договорі від 17 грудня
2013 року укладеному між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, норма закону, в частині
визначення того з ким із подружжя
залишиться проживати дитина, не
визначено.

Частиною 3 статті 109 цього Кодексу
передбачено, що суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо
буде встановлено, що заява про
розірвання шлюбу відповідає дійсній
волі дружини та чоловіка і що після
розірвання шлюбу не будуть порушені
їхні особисті та майнові права, а
також права їхніх дітей.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що заява ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за
спільною згодою подружжя задоволенню
не підлягає з викладених підстав.

Керуючись статтями 209-215 ЦПК України,
суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про розірвання шлюбу за спільною
згодою подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя