Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1170/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Драний В. В.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

13.05.2014 Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Кодрула М.А., Франко В.А.

за участю секретаря судового засідання
Задирака Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 06 лютого 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» (далі - Банк)
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позивач зазначав, що 16.09.2006 року між
Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір, відповідно до якого банк надав
відповідачу кредит у сумі 5259 грн. 80 коп.
зі сплатою 25,08 відсотків річних на суму
залишку заборгованості.

Умови кредитного договору щодо
внесення щомісячного платежу
відповідач виконував не належним
чином, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 72267 грн. 33 коп.,
яка складається з заборгованості по
кредиту в сумі 5259 грн. 80 коп.,
заборгованості по процентам в сумі 23564
грн. 78 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 39525 грн. 26 коп., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн., штрафу (процентна
складова) 3417 грн. 49 коп.

Просив суд стягнути з відповідача
вказану заборгованість та судові
витрати в сумі 722 грн. 67 коп.

Рішенням Ленінського районного суду
міста Кіровограда від 06 лютого 2014
року в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить його скасувати
та постановити нове рішення яким
задовольнити позов.

В скарзі апелянт зазначив, що судом
першої інстанції безпідставно
застосовано строки позовної
давності.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення представника позивача, який
підтримав апеляційну скаргу, та
пояснення відповідача, який
апеляційну скаргу не визнав,
перевіривши в межах ст. 303 ЦПК України
матеріали справи та наведені у скарзі
доводи, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Кіровоградської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Згідно вимог п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір на підставі
досліджених доказів суд першої
інстанції встановив, що 16.09.2006 року
між Банком та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав відповідачу кредит у сумі 5259
грн. 80 коп. зі сплатою 25,08 відсотків
річних на суму залишку заборгованості.
Умови кредитного договору щодо
внесення щомісячного платежу
відповідач виконував не належним
чином, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 72267 грн. 33 коп.,
яка складається з заборгованості по
кредиту в сумі 5259 грн. 80 коп.,
заборгованості по процентам в сумі 23564
грн. 78 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 39525 грн. 26 коп., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн., штрафу (процентна
складова) 3417 грн. 49 коп.

Суд першої інстанції дійшов
висновку, що вимоги позивача є
законними та обґрунтованими, однак
позивач звернувся до суду із
пропуском строку позовної давності.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду не відповідає.

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частинами 1 та 4 ст. 631 ЦК України
передбачено, що строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258
ЦК України).

Позовна давність
застосовуєтьсчя судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення (ч.3 ст.267 ЦПК УКраїни). Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено сторорною у спорі, є
підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.
267 ЦК України). Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності порушене право підлягає
захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України).

Як роз'яснено у пункті 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про
судове рішення у цивільній справі",
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

Матеріалами справи
підтверджується, що відповідач в суді
першої інстанції заяву про
застосування строку позовної давності
не подавав, а тому у суду не було
правових підстав для застосування
такого строку.

Крім того, колегія суддів
апеляційного суду вважає за необхідне
зазначити, що пункт 7 ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11
зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Аналогічна правова позиція
викладена у Постанові Верховного Суду
України № 6-126цс13 від 20 листопада 2013
року у справі за позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
яка, відповідно до положень статті 360-7
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції неправильно застосував
норми матеріального права, що згідно з
п.4 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
повністю, оскільки визначена банком на
підставі умов договору заборгованість
відповідачем не оспорена.

Колегія суддів не може взяти до
уваги доводи відповідача щодо того,
що даний договір ним не укладався,
оскільки відповідно до положень ст.
204 ЦК України правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним. З метою
визнання данного договору недійсним
відповідач до суду не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
позивачеві суд присуджує з відповідача
понесені судові витрати у справі, а
саме: судовий збір в сумі 722 грн. 67 коп.

На підставі викладеного,
керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314,
ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
Акціонерного Товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Компаніївського
районного суду Кіровоградської
області від 06 лютого 2014 року,
скасувати.

Позов Публічного Акціонерного
Товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного Акціонерного Товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
DNH4KP66780733 від 16.09.2006 року сумі 72267 грн. 33
коп., яка складається із заборгованості
по кредиту в сумі 5259 грн. 80 коп.,
заборгованості по процентам в сумі 23564
грн. 78 коп., пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
сумі 39525 грн. 26 коп., штрафу (фіксована
частина) - 500 грн., штрафу (процентна
складова) 3417 грн. 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного Акціонерного Товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
сплачене державне мито в сумі 722 грн.
67 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може
бути оскаржено протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: