У х в а л а

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокар Енерджі
Україна» (далі - ТОВ «Сокар Енерджі
Україна»), третя особа - генеральний
директор товариства з обмеженою
відповідальністю «Сокар Енерджі
Україна» Мамєдов Ельчін Айдин огли, про
визнання звільнення незаконним,
скасування наказу про звільнення та
поновлення на роботі за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6,
на рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15
січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що 1 грудня 2011 року його було
прийнято на роботу на посаду головного
інженера ТОВ «Сокар Енерджі Україна». 24
грудня 2012 року йому було
вручено попередження про те, що з 28
лютого 2013 року посада головного
інженера підлягає скороченню на
підстав наказу «Про заплановане
скорочення штату» від 19 грудня 2012 року
№ 30-ою. Наказом від 28 лютого 2013 року №
08-к його було звільнено із займаної
посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України. Вважає, що його звільнення
проведено з порушенням чинного
трудового законодавства України,
оскільки скорочення з посади, яку він
займав, ніяким чином не обумовлене
об'єктивною необхідністю; товариством
не було дотримано порядку щодо його
вивільнення та не запропоновано наявну
вакантну посаду.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати його звільнення незаконним,
скасувати наказ від 28 лютого 2013 року №
08-к про його звільнення та поновити
його на посаді головного інженера ТОВ
«Сокар Енерджі Україна».

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
15 січня 2014 року, у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_6, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що позивач був
звільнений з роботи на підставі п. 1 ч. 1
ст. 40 КЗпП України з дотриманням
чинного законодавства; порушень вимог
ст. 492 КЗпП України не допущено; суди
дали оцінку можливості позивача
займати вакантні посади з урахуванням
кваліфікаційних вимог, що є
повноваженнями судів, а суд касаційної
інстанції не має права переоцінювати
докази.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6,
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 19 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 15 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта