Справа № 750/840/14 Провадження №
22-ц/795/1079/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Литвиненко І.В. Доповідач - Онищенко О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОнищенко
О.І.,суддів:Скрипки А.А., Шевченка
В.М.,при секретарі:Руденко О.М.,за
участю:позивача ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_6, відповідача
ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Чернігові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 09 квітня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
виселення, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 09
квітня 2014 року та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 09 квітня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_7 про виселення відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що суд першої інстанції зробив
безпідставний висновок про ненадання
ним доказів систематичного порушення
відповідачем правил співжиття,
руйнування та псування його житлового
приміщення, що робить неможливим
проживання з нею в одному будинку.

Апелянт зазначає, що судом не взято до
уваги свідчення ОСОБА_9 про погрози
висловлювані на його адресу
відповідачем та два звернення до ЧМВ
УМВС України в Чернігівській області
та відповіді на них, з яких вбачається,
що з відповідачем проведена
профілактична бесіда та складено
протокол офіційного застереження про
недопущення протиправних дій відносно
нього.

Крім того, апелянт зазначає, що ним
надано письмове звернення до
відповідача про укладення з нею угоди
про порядок користування житловим
приміщенням та її письмова відповідь, в
якій вона відмовляється від укладення
такої угоди, що на його думку є доказом
порушення останньою вимог ст. 162 ЖК
України та призводить до руйнування
даного житлового приміщення, оскільки
остання не маючи правовстановлюючих
документів не може отримувати
газопостачання до даного житлового
приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

По справі встановлено, що відповідно до
договору купівлі - продажу частини
жилого будинку від 26 жовтня 2001 року
ОСОБА_5 є власником 19/50 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вбачається з копії домової книги на
будинок АДРЕСА_1, ОСОБА_7 з 28 лютого 2002
року зареєстрована за вказаною адресою
(а.с.11).

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 18.10.2013 року у
задоволенні позовних ОСОБА_5 до ОСОБА_7
про виселення без надання іншого
житлового приміщення та зняття з
реєстрації відмовлено. Вказаним
рішенням встановлено, що ОСОБА_7 з часу
придбання позивачем будинку постійно
проживала разом з ним та вела спільне
господарство, а відтак в силу положень
ст. 156 ЖК України, є членом сім'ї
власника жилого будинку та
користується жилим приміщенням
нарівні з ним, враховуючи також і те, що
при її вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням
(а.с.8-9).

25 листопада 2013 року позивач звернувся
до відповідача з пропозицією про
укладання договору найму житлового
приміщення, однак відповідач
повідомила, що вказана пропозиція є для
нею неприйнятною, оскільки не
відповідає діючому законодавству
(а.с.12-13).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відмова відповідача від
укладання договору найму житлового
приміщення на умовах, визначених
позивачем не є підставою для її
виселення із житлового приміщення без
надання іншого приміщення, оскільки,
як встановлено рішенням Деснянського
районного суду м. Чернігова, вона
вселилась в спірне житлове приміщення,
як член сім'ї позивача. Крім того, суд
першої інстанції вважає, що позивачем
не доведено той факт, що відповідач
руйнує та псує житлове приміщення,
оскільки фотокартки надані в судовому
засіданні зображують стан, в якому
знаходиться житлове приміщення на
даний час. Суду не надано доказів
стосовно того, в якому стані спірне
житлове приміщення знаходилось до того
часу, як з нього виїхав позивач та чи
погіршився стан житлового приміщення
за той час, поки в ньому не проживає
ОСОБА_5, а також що це мало місце через
дії відповідача. Не надано суду доказів
і стосовного того, що відповідач,
використовуючи електричні прилади
перевищує величину потужності,
передбачену технічними умовами та
договором. Позивачем не доведено факту
систематичного порушення відповідачем
правил співжиття та обставин, які
роблять неможливим для інших
проживання з нею в одній квартирі чи
будинку, як цього вимагає ст..116 ЖК УРСР.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, оскільки він відповідає зібраним у
справі доказам, яким суд дав належну
оцінка та відповідає вимогам
законодавства, якими регулюються
спірні правовідносини, зважаючи на
таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 30
грудня 2013 року позивач звертався до
Чернігівського МВ УМВС України в
Чернігівській області з приводу
неправомірних дій відповідачки.
Відповідно до матеріалів перевірки №
28383, складено висновок, згідно із яким,
із ОСОБА_7 провели профілактичну бесіду
та винесли протокол офіційного
застереження про недопущення
протиправних дій відносно ОСОБА_5

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги матеріали перевірки № 2683,
оскільки заяву до ЧМВ УМВС України в
Чернігівській області позивачем було
подано вже після подання позову до
суду. Крім того, висновком по даній
заяві від 14.02.2014 року не встановлено
протиправних дій ОСОБА_7 відносно
ОСОБА_5

Згідно із ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї
власника жилого будинку (квартири) може
бути виселено у випадках, передбачених
частиною першою статті 116 цього
Кодексу. Виселення проводиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Відповідно до ст. 116 ЖК УРСР та
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України № 2 від 12.04.1985
року "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", в яких
зазначено, що осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ним в
одній квартирі або будинку, то при
триваючій антигромадській поведінці,
виселення винного може статися і при
повторному порушенні, якщо раніше
вжитті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів.

Позивач 21 листопада 2013 року знявся з
реєстрації за адресою АДРЕСА_1, з того
часу у вказаному житловому приміщенні
не проживає, а із заявами до
правоохоронних органів про порушення
відповідачем правил співжиття
звертався 30.12.2013 року та 31.01.2014 року,
коли разом із нею вже не проживав.

Положення статті 116 ЖК УРСР
передбачають, що ОСОБА_5 повинен був
довести той факт, що ОСОБА_7
систематично порушує правила
співжиття і робить неможливим для
інших проживання з нею в одній квартирі
або будинку. Позивач не довів, що після
винесення офіційного застереження
щодо відповідача, вона продовжила
антигромадську поведінку, а вжиті
заходи щодо неї не дали позитивних
результатів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Позивачем не доведено ті обставини на
які він посилається як на підставу
своїх вимог, оскільки ні суду першої
інстанції, а ні апеляційному суду не
було надано належних та допустимих
доказів факту систематичного
порушення відповідачем правил
співжиття, руйнування та псування
житлового приміщення.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Чернігова від 09 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: