22-ц/795/855/2014 Головуючий у I інстанції -Жук
М. І. Доповідач - Позігун М. І.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Бечка Є.М., Скрипки А.А.при
секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:представника відповідача -
Авраменка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
адвокатського об'єднання
„Чернігівська обласна колегія
адвокатів" на рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 05
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до адвокатського об'єднання
„Чернігівська обласна колегія
адвокатів" про визнання незаконним та
скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі Адвокатське
об'єднання „Чернігівська обласна
колегія адвокатів" просить скасувати
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 05 березня 2014 року, яким
позов задоволено, визнано незаконним
та скасовано рішення Президії
Адвокатського об'єднання
„Чернігівська обласна колегія
адвокатів" №2 від 12.09.2013 року щодо
відрахування адвоката ОСОБА_6 із складу
Адвокатського об'єднання
„Чернігівська обласна колегія
адвокатів", і закрити провадження у
справі.

Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду про наявність підстав для
задоволення позову фактичним
обставинам справи. Апелянт зазначає, що
положення Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
які передбачають можливі
організаційні форми адвокатської
діяльності, не гарантують і не можуть
гарантувати абсолютне право адвоката
на здійснення адвокатської діяльності
у складі адвокатського об'єднання,
оскільки дана організаційна форма
адвокатської діяльності залежить не
тільки від бажання адвоката ОСОБА_6, а
також від бажання інших адвокатів
створювати з нею адвокатське
об'єднання і разом з нею здійснювати
адвокатську діяльність. Жодною нормою
закону не передбачена юрисдикція суду
вирішувати питання про персональний
склад адвокатського об'єднання, про
прийняття до складу адвокатського
об'єднання, про відрахування із складу
адвокатського об'єднання або
вирішувати інші внутрішні статутні
питання адвокатського об'єднання. За
доводами апелянта, виходячи з практики
Європейського суду з прав людини,
Деснянський районний суд м.Чернігова
не може вважатися судом, створеним
відповідно до закону, оскільки він не
має юрисдикції розглядати дану справу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд приходить до
такого висновку.

По справі встановлено, що 15 квітня 1994
року ОСОБА_6 отримала свідоцтво №62 про
право на заняття адвокатською
діяльністю.

Позивач є членом адвокатського
об'єднання „Чернігівська обласна
колгеія адвокатів".

Згідно рішення №166 від 27 липня 2013 року
про скликання конференції адвокатів
Чернігівської області серед інших
питань уповноважено члена
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Чернігівської області,
обраної установчою конференцією
адвокатів регіону, ОСОБА_6 (за згодою) на
здійснення організаційних заходів
щодо проведення зборів адвокатів по
висуванню делегатів на конференцію,
організаційних заходів по проведенню
конференції адвокатів (розміщення
оголошень, надсилання повідомлень,
запрошень, укладання договорів оренди
тощо).

Рішенням №2 від 12 вересня 2013 року
Президії адвокатського об'єднання
відраховано із складу Адвокатського
об'єднання „Чернігівська обласна
колегія адвокатів" адвоката ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач при прийнятті рішення про
відрахування позивача зі складу
адвокатського об'єднання об'єктивно не
встановив, що дії ОСОБА_6 щодо
організації заходів з проведення
конференції адвокатів Чернігівської
області від 30.08.2013 року суперечили
інтересам колег по об'єднанню та
негативно вплинули на престиж
відповідача.

Такий висновок суду грунтується на
матеріалах справи та відповідає
вимогам закону.

Відповідно до ст.2 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
адвокатура України - недержавний
самоврядний інститут, що забезпечує
здійснення захисту, представництва та
надання інших видів правової допомоги
на професійній основі, а також
самостійно вирішує питання
організації і діяльності адвокатури в
порядку, встановленому цим Законом.
Адвокатуру України складають всі
адвокати України, які мають право
здійснювати адвокатську діяльність. З
метою забезпечення належного
здіснення адвокатської діяльності,
дотримання гарантій адвокатської
діяльності, захисту професійних прав
адвокатів, забезпечення високого
професійного рівня адвокатів та
вирішення питань дисциплінарної
відповідальності адвокатів в Україні
діє адвокатське самоврядування.

В силу ст.46 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
організаційними формами адвокатського
самоврядування є конференція
адвокатів регіону (Автономної
Республіки Крим, області, міста Києва,
міста Севастополя), рада адвокатів
регіону (Автономної Республіки Крим,
області, міста Києва, міста
Севастополя), Рада адвокатів України,
з'їзд адвокатів України. Адвокатське
самоврядування здійснюється через
діяльність конференцій адвокатів
регіону (Автономної Республіки Крим,
області, міста Києва, міста
Севастополя), рад адвокатів регіону
(Автономної Республіки Крим, області,
міста Києва, міста Севастополя),
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури (Автономної Республіки
Крим, області, міста Києва, міста
Севастополя), Вищої
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури, ревізійних комісій
адвокатів регіонів (Автономної
Республіки Крим, області, міста Києва,
міста Севастополя), Вищої ревізійної
комісії адвокатури, Ради адвокатів
України, з'їзду адвокатів України.

Таким чином, адвокатура України є
організацією професійного
самоврядування, яка створена з волі
держави згідно з прямою вказівкою в
законі про їх утворення та передачу їм
владних повноважень щодо управління
фаховою діяльністю членів окремої
професії. Зі створенням організації
професійного самоврядування у
конкретній професії управлінські
функції, які зазвичай виконує держава
силами чиновницько-бюрократичного
апарату, переходять до компетенції
такої організації і здійснюються на
демократичних засадах усіма носіями
професії, котрі практикують на
території країни. Участь у справах
професії кожного з її носіїв
досягається, по-перше, через те, що в
країні створюється лише одна
організація професійного
самоврядування певної професії.
По-друге, всі особи, які набули право
займатися професією (наприклад,
отримали ліцензію/сертифікат, включені
до реєстру дійсних носіїв професії
тощо), автоматично набувають членство в
цій організації і мають по одному
голосу при ухваленні рішень.
Відповідно, вони так само автоматично
втрачають членство в організації
професійного самоврядування у разі
втрати чи позбавлення їх права на
здійснення професії.

Держава, як єдиний засновник
організації професійного
самоврядування, закріплює у законі або
статуті, на підставі яких створюється і
діє така організація, чіткі процедури
прийняття рішень органами організації
професійного самоврядування, що не
можуть змінюватися членами
організації.

Виходячи з положень ст.81 ЦК України,
оскільки статус органів адвокатури
визначається відповідним законом, то
адвокатура є публічно-правовою
організацію, в яку входять усі без
винятку носії однієї професії, а
встановивши процедури прийняття ними
рішень, держава створила умови
виконання її функції з управління в
професії силами членів такої професії
та їхнім коштом.

Законом України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" окрім
організаційних форм адвокатського
самоврядування визначено форми
безпосереднього здійснення
адвокатської діяльності: адвокатом
індивідуально, адвокатського бюро чи в
складі адвокатського об'єднання, яке є
юридичною особою, створеною шляхом
об'єднання двох або більше адвокатів,
та яке діє на підставі статуту.

Як встановлено судом, адвокатське
об'єднання діє на підставі статуту і
створено на підставі установчих
документів, а тому з врахуванням
положень абз.2 ч.2 ст.81, ст.87 ЦК України
адвокатське об'єднання є юридичною
особою не публічного права, якими є
органи самоврядування адвокатури, а
юридичною особою приватного права.

Оскільки спір виник між юридичною
особою приватного права та її членом з
приводу виключення з адвокатського
об'єднання, а не притягнення його до
дисциплінарної відповідальності чи
припинення права на заняття
адвокатською діяльністю, то спір
підлягав розгляду саме в порядку
цивільного судочинства.

Не грунтуються на матеріалах справи
посилання відповідача на те, що,
оскільки питання відрахування зі
складу об'єднання відноситься до
внутрішньої діяльності самого
об'єднання, яке є громадським
об'єднанням, і створювалось відповідно
до Закону України „Про адвокатуру",
яким було визначено, що адвокатури є
громадськими організаціями, то розгляд
справи здійснювався неналежним судом.

Дійсно, згідно Закону України „Про
адвокатуру" (в редакції, чинній на час
утворення адвокатського об'єднання)
адвокатура визначалась як громадська
організація.

Проте, даний закон втратив чинність
згідно із Законом України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
від 05 липня 2012 року, який набрав
чинності 15 серпня 2012 року.

Правовідносини між позивачем та
відповідачем виникли в період дії
Закону України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність", згідно
положень якого адвокатура є
професійним об'єднанням.

Пунктом 2.1 ст.2 Статуту адвокатського
об'єднання „Чернігівська обласна
колегія адвокатів" (в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин) також визначено, що АО
„ЧОКА" є добровільним професійним
некомерційним об'єднанням адвокатів,
які отримали свідоцтва про право на
заняття адвокатською діяльністю, має
статус юридичної особи.

За таких обставин, посилання
відповідача, що адвокатське об'єднання
є громадською організацією, не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Ні Законом України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність", ні Статутом
прямо не передбачено оскарження до
суду відрахування зі складу
адвокатського об'єднання.

Рішенням Коституційного Суду України
№6-рп/2001 від 23 травня 2001 року також не
передбачено оскарження в судовому
порядку актів і дій об'єднань громадян,
які відповідно до закону, статуту
(положення) належать до їх
внутріорганізаційної діяльності або
їх виключної компетенції.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, звернення до суду з позовом
ОСОБА_6 було пов'язано саме з
безпідставним, за її доводами,
порушенням її права на здійснення
адвокатської діяльності в складі
колегії адвокатів.

Згідно ст. 5 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
держава створює не лише належні умови
для діяльності адвокатури, але й
забезпечує дотримання гарантій
адвокатської діяльності. Основні
положення ООН про роль адвокатів також
передбачають, що „уряди повинні
забезпечити, щоб адвокати… не
зазнавали впливу або погроз
переслідування або адміністративних,
економічних чи інших санкцій за
будь-які дії, здійснені відповідно до
визнаних професійних обов'язків,
стандартів та етичних принципів".

Одним із способів забезпечення
державою дотримання гарантій
адвокатської діяльності і є захист
порушеного права судом, що
узгоджується з положеннями ст. 55
Конституції України та ст.6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, якими
встановлено право особи будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому
процесуальним законом, звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

З врахуванням викладеного, оскільки
держава згідно закону взяла на себе
обов'язок дотримання гарантій
адвокатської діяльності,
безпідставними є посилання апелянта на
розгляд справи судом, який не мав
юрисдикції на її розгляд.

Як вбачається з рішення Президії
адвокатського об'єднання
„Чернігівська обласна колегія
адвокатів" №2 від 12 вересня 2013 року,
відрахування позивача мало місце в
зв'язку з участю ОСОБА_6 у здійсненні
організаційних заходів щодо
проведення 30.08.2013 року зборів адвокатів
по висуванню делегатів конференції
адвокатів Чернігівської області, тобто
пов'язана з діяльністю публічних
органів адвокатури. Виходячи з
системного аналізу Закону України
„Про адвокатуру та адвокатську
діяльність" з врахуванням основних
принципів незалежності правосуддя,
участь адвокатів у різних організаціях
не може бути перешкодою раелізації
їхнього права брати участь в інших
організаціях та не може слугувати
підставою для каральних заходів, в тому
числі і для відрахування зі складу
адвокатського об'єднання.

Таким чином, розгляд судом спору між
адвокатським об'єднанням - суб'єктом
приватного права та його членом -
адвокатом щодо відрахування зі складу
адвокатського об'єднання не є
втручанням суду в діяльність
адвокатського об'єднання, а є
дотриманням конституційного права
особи на звернення до суду за захистом
порушеного права.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції є законним,
обгрунтованим, постановленим з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвокатського
об'єднання „Чернігівська обласна
колегія адвокатів" відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 05 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: