У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого: Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка
В.А.,Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Інгосстрах», третя особа −?
Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк», про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

за касаційною скаргою Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» на заочне рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 22 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з названим позовом, який
обґрунтовував тим, що 11 лютого 2013 року о
13 год. ним було виявлено пошкодження на
своєму автомобілі. Щодо неправомірних
дій третіх осіб він звернувся до
Святошинського РВ ГУ МВС України в м.
Києві із заявою про вчинення
кримінального правопорушення. Також 12
лютого 2013 року він звернувся до
відповідача із заявою про настання
страхового випадку та виплати
страхового відшкодування. Оскільки
йому було відмовлено у виплаті
страхового відшкодування, просив суд
стягнути з

Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Інгосстрах» (далі -
ПрАТ «СК «Інгосстрах») на його користь
страхове відшкодування в розмірі 11 727
грн 52 коп, моральну шкоду в розмірі 5
тис. грн, витрати за проведення авто
товарознавчого дослідження в розмірі
500 грн, а всього −? 17 227 грн. 52 коп.

Заочним рішенням
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 29 серпня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 22 січня 2014 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Інгосстрах»
на користь ОСОБА_4 на відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 12 227 грн. 52
коп. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Шуліка А.В. в
інтересах та за довіреністю

ПрАТ «СК «Інгосстрах» просить заочне
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 22 січня 2014
року скасувати, і ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні
вимоги, місцевий суд вважав, а
апеляційний суд погодився з таким
висновком, що позивач, як власник
застрахованого майна має право на
отримання стразового відшкодування.

Проте повністю
погодитися з таким висновком неможна.

Місцевим судом встановлено і
підтверджено належними та допустимими
доказами, що 13 червня 2006 року між
позивачем та

ЗАТ КБ «ПриватБанк» правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» було
укладено кредитну угоду за якою ОСОБА_4
отримав

28 929 доларів США на придбання
автомобіля та оплату страхових
платежів на строк до 13 червня 2013 року. 11
лютого 2013 року позивач виявив
пошкодження на застрахованому
автомобілі. 12 лютого 2013 року ОСОБА_4
звернувся до відповідача із заявою про
виплату страхового відшкодування. 04
березня 2013 року ПрАТ «СК «Інгосстрах»
відмовила у виплаті страхового
відшкодування.

Стягуючи із ПрАТ «СК «Інгосстрах»
страхове відшкодування в розмірі 12 227
грн. 52 коп. місцевий суд вважав, що
обов'язок з відшкодування шкоди
покладено на відповідача договором
страхування наземного транспорту №
КІА0АК-0959018 від 13 червня 2006 року, за яким
вигодонабувачем є ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Між тим відповідно до ст. ст. 979, 985 ЦК
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Страхувальник має право укласти із
страховиком договір на користь третьої
особи, якій страховик зобов'язаний
здійснити страхову виплату у разі
досягнення нею певного віку або
настання іншого страхового випадку.

Страхувальник має право при укладенні
договору страхування призначити
фізичну або юридичну особу для
одержання страхової виплати
(вигодонабувача), а також замінювати її
до настання страхового випадку, якщо
інше не встановлено договором
страхування.

Згідно зі ст. 636 цього ж Кодексу
договором на користь третьої особи є
договір, в якому боржник зобов'язаний
виконати свій обов'язок на користь
третьої особи, яка встановлена або не
встановлена у договорі.

Виконання договору на користь третьої
особи може вимагати як особа, яка
уклала договір, так і третя особа, на
користь якої передбачено виконання,
якщо інше не встановлено договором або
законом чи не випливає із суті
договору.

З моменту вираження третьою особою
наміру скористатися своїм правом
сторони не можуть розірвати або
змінити договір без згоди третьої
особи, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Якщо третя особа відмовилася від права,
наданого їй на підставі договору,
сторона, яка уклала договір на користь
третьої особи, може сама скористатися
цим правом, якщо інше не випливає із
суті договору.

Отже, встановивши, що позивач за
договором страхування наземного
транспорту від 13 червня 2006 року №
КІА0АК-0959018 визначив вигодонабувача,
суд мав з'ясувати умови вказаної угоди
і зокрема ті, які зобов'язують
страховика виплатити страхове
відшкодування страхувальнику, а не
вигодо набувачу, та обставини, які
підтверджують наявність таких умов.

Разом з тим із рішення місцевого суду
вбачається, що умови договору
страхування наземного транспорту від 13
червня 2006 року

№ КІА0АК-0959018 не з'ясовувалися, а сам
договір у справі відсутній.

Замість вказаної угоди до справи
приєднано договір страхування
наземного транспорту між сторонами від
13 червня 2009 року

№ КІА0АК-0959018 , термін дії якого
закінчився 12 червня 2010 року і судом
досліджені умови саме цього договору
(а.с.6 −? 9).

Таким чином висновок суду про обов'язок
виплатити позивачу страхове
відшкодування за завдану 11 лютого 2013
року шкоду на підставі договору
страхування наземного транспорту
№КІА0АК-0959018 від

13 червня 2006 року зроблено без
з'ясування умов цієї угоди та без
посилання на докази у справі.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду апеляційний суд не звернув уваги
на неповне з'ясування місцевим судом
всіх обставин у справі і сам не
з'ясував всі обставини, які мають
значення для вирішення судового спору.

Із цих підстав ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни в інтересах та за
довіреністю Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Інгосстрах» задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від

22 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Мазур Л.М.

Нагорняк В.А.

Писана Т.О.

Юровська Г.В.