Справа № 362/2656/13-ц Головуючий у І
інстанції Орда О.О.Провадження №
22-ц/780/2220/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Мережко М.В., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І .,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційні скарги ОСОБА_1 та
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області на рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 10 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи та доводи учасників
судового процесу, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

В травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до Васильківської центральної
районної лікарні Київської області про
стягнення моральної шкоди в розмірі 21
460 грн., завданої незаконним
звільненням.

В обґрунтування позовних вимог
послалася на те, що 17 квітня 2012 року
наказом № 38к головного лікаря
Васильківської центральної районної
лікарні її було звільнено з посади
лікаря-невропатолога Гребінківської
районної лікарні Васильківського
району Київської області.

У зв'язку з цим вона звернулась до
Васильківського міськрайонного суду
Київської області з позовом про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за вимушений прогул,
скасування наказів про притягнення до
адміністративної відповідальності.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 вересня 2012 року в задоволенні
позову відмовлено. Рішенням
Апеляційного суду Київської області
від 25 грудня 2012 року рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12 вересня 2012 року
в частині вимог про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу, визнання
незаконним наказу про звільнення,
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.
Визнано незаконним наказ № 38 к від 17
квітня 2012 року по
лікувально-профілактичних закладах
Васильківського району Київської
області головного лікаря
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області про
звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на
посаді лікаря-невропатолога
Гребінківської районної лікарні
Васильківського району Київської
області. Стягнуто з Васильківської
центральної районної лікарні
Київської області на користь ОСОБА_1 14878
грн 50 коп заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Під час розгляду вищезазначеного
позову, питання про відшкодування
моральної шкоди не розглядалось. В той
же час, звільнення стало для позивачки
стресовою подією, що призвело до
депресії, тривожності, втрати
соціальних зв'язків з колективом, в
якому вона пропрацювала багато років і
те, що через формулювання причин
звільнення можуть виникнути складнощі
знайти роботу за фахом. Внаслідок
перебування тривалий час безробітньою,
у неї виникли і продовжуються значні
фінансові труднощі, порушені життеві
плани, від реалізації яких доводилось
відмовитися.

Рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 лютого 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково. Стягнуто з
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області компенсацію
за завдану моральну шкоду в сумі 2000 грн.
та 229,40 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення та
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, в обгрунтування апеляційної
скарги, позивачка посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, а саме -
незастосування до правовідносин, що
виникли між сторонами ст. 1167 Цивільного
кодексу України. Крім того, вважає, що
суд безпідставно не взяв до уваги
висновок спеціаліста, яким здійснено
розрахунок розміру завданої моральної
шкоди, а також не дано відповідної
правової оцінки іншим доказам, поданим
зі сторони позивача.

Відповідач, Васильківська центральна
районна лікарня Київської області,
також звернувся з апеляційною скаргою
на рішення суду першої інстанції, яке
просив скасувати, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.
Вважає, що присуджений судом розмір
моральної шкоди є занадто великим і не
відповідає ступеню протиправності,
вини та причинно наслідковому зв'язку.
Також, обгрунтовуючи доводи
апеляційної скарги, представник
відповідача зазначив, що в судом
допущено порушення вимог ст. 233
Кодексу законів про працю України, яка
визначає тримісячний строк для
звернення до суду для вирішення
трудового спору.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає
відхиленню, а апеляційна скарга
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним
вимогам закону в повній мірі не
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
17 квітня 2012 року наказом № 38 к
головного лікаря Васильківської
центральної районної лікарні ОСОБА_1
було звільнено з посади
лікаря-невропатолога Гребінківської
районної лікарні Васильківського
району Київської області згідно ч. 3 ст.
40 КЗпП України, за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
трудового розпорядку, якщо до
працівника раніше застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 25 грудня 2012 року визнано
незаконним наказ № 38к від 17 квітня 2012
року по лікувально-профілактичних
закладах Васильківського району
Київської області головного лікаря
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області про
звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на
посаді лікаря-невропатолога
Гребінківської районної лікарні
Васильківського району Київської
області. Стягнуто з Васильківської
центральної районної лікарні
Київської області на користь ОСОБА_1 14878
грн. 50 коп. заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

З позовом про відшкодування моральної
шкоди у зв'язку із незаконним
звільненням позивачка ОСОБА_1
звернулась у травні 2013 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що внаслідок
порушення відповідачем законних прав
позивача, а саме - незаконного
звільнення, останній було завдано
моральної шкоди, яка повинна бути
відкшодована.

В той же час, задовольняючи частково
позовні вимоги, суд першої інстанції не
звернув уваги на ту обставину, що
позивачка пропустила встановлений
законом строк для звернення до суду з
даним позовом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП
України працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Право фізичних та юридичних осіб
на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, завданої внаслідок
порушення їхніх прав, свобод та
законних інтересів, має
конституційно-правову природу і
передбачено в статтях 32, 56, 62, 152
Основного Закону України.

Засади та сутність інституту
моральної шкоди розкриваються в
Цивільному кодексі України, у статті 23
якого встановлено, що моральна шкода
полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи (частина друга);
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди,
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом (частини
четверта, п'ята).

Аналіз чинного законодавства дає
підстави для висновку, що інститут
моральної шкоди має міжгалузевий
характер, а тому особливості його
застосування можуть встановлюватися
галузевим законодавством.

У трудовому законодавстві право
працівника на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням його
трудових прав, визначено у статті 237-1
Кодексу законів про працю, відповідно
до якої відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя; порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Строки звернення до суду за
відшкодуванням моральної шкоди в
зазначеній статті не встановлено.

Спір про відшкодування
звільненому працівнику моральної
шкоди є трудовим спором.

У Цивільному кодексі України
гарантується право особи на звернення
до суду за захистом свого особистого
немайнового права та інтересу і
встановлюється відшкодування
моральної (немайнової) шкоди як один із
способів захисту цивільних прав та
інтересів (частина перша, пункт 9
частини другої статті 16).

Як роз'яснив Конституційний Суд
України у своєму рішенні у справі за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення
положень статті 233 Кодексу законів про
працю України у взаємозв'язку з
положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу
(N 4-рп/2012, 22.02.2012р.), визначені
Цивільним кодексом України і Кодексом
підстави та порядок відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди слід
розглядати у нерозривному зв'язку з
положеннями статті 233 Кодексу, у яких
встановлено строки звернення до суду
за вирішенням трудових спорів, зокрема
тримісячний строк, який розпочинається
з дня, коли працівник дізнався чи
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 вперше звернулась до суду з
позовом про поновлення на роботі у
квітні 2012 року. Рішенням
Васильківського міськрайонного суду
Київської області від 12 вересня 2012 року
в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено. Рішенням Апеляційного суду
Київської області від 25 грудня 2012 року
визнано незаконним наказ № 38 к
від 17 квітня 2012 року по
лікувально-профілактичних закладах
Васильківського району Київської
області головного лікаря
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області про
звільнення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на
посаді лікаря-невропатолога
Гребінківської районної лікарні
Васильківського району Київської
області. Стягнуто з Васильківської
центральної районної лікарні
Київської області на користь ОСОБА_1 14878
грн. 50 коп. заробітної плати за час
вимушеного прогулу.

Вирішуючи справу, суд першої
інстанції на ці обставини уваги не
звернув та не застосував положення ст.
233 КЗпП України, у зв'язку з чим
помилково ухвалив рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги Васильківської центральної
районної лікарні Київської області в
частині не застосування місцевим судом
вимог ст. 233 КЗпП України є
обгрунтованими, рішення
Васильківського міськрайонного суду
Київської області ухвалене з
порушенням вимог матеріального права,
а тому підлягає скасуванню на підставі
ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

З наведених вище підстав, апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 233, 237-1 КЗпП України, ст.
ст. 303, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Апеляційну скаргу Васильківської
центральної районної лікарні
Київської області - задовольнити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 10 лютого 2014 року - скасувати,
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Васильківської центральної районної
лікарні Київської області про
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконним звільненням -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: