Справа 206/117/14-ц
Провадження 2/206/190/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" травня 2014 р. Самарський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя
Сухоруков А.О.,

при секретарі
Кудрявцев Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про стягнення суми завдатку,

в с т а н о в и в:

06 січня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до Самарського районного
суду м. Дніпропетровська із позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення подвійної
суми завдатку.

В судовому засіданні 17 лютого 2014 року
судом залучено у якості
співвідповідача ОСОБА_4

Свої позовні вимоги обґрунтувала тим,
що у січня 2013 року вона мала намір
придбати нерухоме майно - будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, разом
із земельною ділянкою. Власниками
будинку і земельної ділянки є
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом. З метою укладення
в подальшому договору купівлі - продажу
нерухомого майна, 26 січня 2013 року між
нею та відповідачами був укладений
попередній договір. Від імені
відповідача ОСОБА_3 діяла його дружина
ОСОБА_4 за довіреністю. Відповідно до
попереднього договору, сторони
зобов'язались у строк не пізніше 12
березня 2013 року укласти договір про
відчуження зазначеного нерухомого
майна. За домовленістю сторін, вартість
нерухомого майна складає 273000,00 тис.
грн., що є еквівалентом 33000,00 доларів США
за курсом 8,30 грн. Вона передала
відповідачам завдаток в розмірі 14500,00
доларів США, що є еквівалентом 120350,00
гривень за курсом НБУ 8,30 грн. Втім
договір купівлі-продажу будинку і
земельної ділянки не був укладений з
вини відповідачів, як вони повідомили,
що не здійснили підготовку всіх
необхідних документів. На вимогу
позивача повернути сплачену суму
завдатку відповідачі відмовили.

На підставі викладеного, з урахуванням
останніх уточнень, позивач просить суд
стягнути солідарно із відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на її користь,
завдаток у розмірі 192175,50 грн., сплачених
за попереднім договором
купівлі-продажу, а також судові витрати
(а.с. 2-4, 30, 96).

Позивач та її представник ОСОБА_5, в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
обґрунтувавши з підстав, викладених у
позовній заяві, просили суд
задовольнити позов. Пояснили, що
віддала половину вартості будинку, як
завдаток, оскільки вона там мешкала.
Відповідач ОСОБА_4 діючи за довіреністю
від ОСОБА_3 здійснила відчуження 1/2
частини домоволодіння та земельної
ділянки на користь ОСОБА_2 про, що їй не
було відомо. Оскільки у неї кошти були
на депозиті в банку, вона просила
відстрочити дату укладання договору
купівлі-продажу, але відповідачі
постійно щось змінюють. Також надала
письмове доповнення, в яких зазначає,
що відповідач ОСОБА_2 разом з ріелтором
вже двічі показувала дім та ділянку
потенційним покупцям, що говорить про
її намір продати свою частку
кому-небудь іншому. Зазначила, що про
угоди її не повідомляли (а.с. 29).

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_4 в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечували у повному обсязі та
просили відмовити у задоволенні, також
просили скасувати заходи забезпечення
позову, пояснили, що на момент
укладання попередньої угоди у них
дійсно не були готові всі документи,
чим запропонувала зайнятися сама
позивач, а вони суттєво знизили ціну
продажу домоволодіння. ОСОБА_3
перебуває в установі виконання
покарань, і у грудні 2013 року
закінчилася дія його довіреності
ОСОБА_4, яка є його дружиною. Вважають,
що позивач спеціально затягувала з
укладенням договору, очікуючи
закінчення довіреності, щоб нібито з
вини продавців договір не був
укладений. Тому наприкінці грудня 2013
року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_2 1/2 частину
домоволодіння та земельної ділянки.
ОСОБА_2 зазначила, що не відмовляється
від продажу домоволодіння і земельної
ділянки, вважає, що у позивачки немає
достатніх коштів для цього. Також
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надали до
суду письмові заперечення проти
позову, які обґрунтовують тим, що
попередній договір не був нотаріально
посвідчений, тому не є укладений.
(а.с.61-64).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, оскільки відбуває
покарання. Направив до суду заяву, в
якій просить розглядати справу без
його участі, проти позовних вимог
заперечує, просить відмовити у
задоволенні позову (а.с. 67-68).

Вислухавши доводи та пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд доходить висновку про
необхідність позовні вимоги
задовольнити частково з наступних
підстав, встановлених в судовому
засіданні.

Судом встановлено, що 26 січня 2013 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами
ОСОБА_2, ОСОБА_4 за довіреністю від
ОСОБА_3 було укладено попередній
договір, за умовами якого останні
зобов'язалися в строк до 12 березня 2013
року укласти в письмовій формі і
нотаріально посвідчити договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 за
суму у розмірі 273900,00 гривень, що
еквівалентно 33000,00 доларів США по курсу
8,30 грн., що підтверджується попереднім
договором від 26 січня 2013 року
посвідченим фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_7, Україна,
Донецька область м. Новогродівка, ін.
НОМЕР_1 (а.с. 7-8).

За змістом п. 5.3. зазначеного
попереднього договору, ОСОБА_1 передала
завдаток 120350,00 грн., що еквівалентно
14500,00 доларів США за курсом 8,30 грн.

За змістом п. 4.2. зазначеного
попереднього договору, якщо договір
відчуження нерухомого майна не буде
укладений з вини продавця, то він
(продавець) зобов'язаний повернути
покупцеві завдаток та додатково
сплатити суму завдатку.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 02
листопада 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є
власниками житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 по 1/2
частки у кожного. (а.с. 9-12).

З витягу з Державного реєстру прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, індексний номер 452990 від
13.02.2013 року та 445498 від 12.02.2013 вбачається,
що за ОСОБА_9 та ОСОБА_3 зареєстровано по
1/2 частині будинку АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

З витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
прав та їх обтяжень індексний номер
5117624 та 5117316 від 19.06.2013 року вбачається,
що за ОСОБА_9 та ОСОБА_3 зареєстровано по
1/2 частині земельної ділянки, що
розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 15-16).

Відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку № НВ-013 від 17.12.2013 року
кадастровий номер земельної ділянки
:09:338:0006. (а.с. 17-20).

23 грудня 2013 року ОСОБА_2 направляла
повідомлення ОСОБА_1 з проханням
з'явитися 20.01.2014 року о 15 годин до
приватного нотаріуса ОСОБА_10 для
укладення договору купівлі-продажу
(а.с. 42), яке було отримано ОСОБА_1 02.01.2014
року, що підтверджується поштовим
повідомленням про вручення (а.с. 40).

На повідомлення від 23.12.2013 року ОСОБА_1
направляла до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 лист в
якому повідомляє, що не було можливості
укласти договір купівлі-продажу
раніше, оскільки не було всіх
документів, на разі вони порушили всі
умови попереднього договору та просить
повернути суму завдатку (а.с.43-44).

20.12.2013 року приватним нотаріусом
ОСОБА_10 було направлено повідомлення,
яким звертала увагу ОСОБА_1, що на
будинок АДРЕСА_1, (1/2 частина повинна
відчужитися сьогодні) є три попередні
договори від 11.12.2012 року, 12.12.2013 року,
26.01.2013 року і на разі не виконані. (а.с. 45),
вручено 20.12.2013 року ОСОБА_1

20.12.2013 року ОСОБА_4 діюча за довіреністю,
посвідченою начальником
Дніпропетровського слідчого ізолятора
УДПтСУ в Дніпропетровській області
Биховцем, в реєстрі № 233 від імені
ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу
частини житлового будинку, яким ОСОБА_3
передав у власність (продав), а ОСОБА_2
прийняла (купила) 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, зареєстрованого в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 46-47).

20.12.2013 року ОСОБА_4 діюча за довіреністю,
посвідченою начальником
Дніпропетровського слідчого ізолятора
УДПтСУ в Дніпропетровській області
Биховцем, в реєстрі № 233 від імені
ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу
частини земельної ділянки, яким ОСОБА_3
передав у власність (продав), а ОСОБА_2
прийняла (купила) 1/2 частину земельної
ділянки, площею 0,0415га, кадастровий
номер :09:338:0006, розташовану по
АДРЕСА_1, зареєстрованого в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності (а.с.
48-49).

В силу ч. 1 ст. 657 Цивільного кодексу
України, договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, крім договорів
купівлі-продажу майна, що перебуває в
податковій заставі.

За змістом ст. 635 Цивільного кодексу
України, попереднім є договір, сторони
якого зобов'язуються протягом певного
строку (у певний термін) укласти
договір в майбутньому (основний
договір) на умовах, встановлених
попереднім договором. Законом може
бути встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необгрунтовано ухиляється
від укладення договору, передбаченого
попереднім договором, повинна
відшкодувати другій стороні збитки,
завдані простроченням, якщо інше не
встановлено попереднім договором або
актами цивільного законодавства.
Зобов'язання, встановлене попереднім
договором, припиняється, якщо основний
договір не укладений протягом строку (у
термін), встановленого попереднім
договором, або якщо жодна із сторін не
направить другій стороні пропозицію
про його укладення. Договір про наміри
(протокол про наміри тощо), якщо в ньому
немає волевиявлення сторін щодо
надання йому сили попереднього
договору, не вважається попереднім
договором.

Положенням ст. 203 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ст. 209 Цивільного
кодексу України, правочин, який
вчинений у письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню лише у
випадках, встановлених законом або
домовленістю сторін. Договір про
закупівлю, який укладається відповідно
до Закону України «Про здійснення
державних закупівель» (2289-17), на вимогу
замовника підлягає обов'язковому
нотаріальному посвідченню.
Нотаріальне посвідчення правочину
здійснюється нотаріусом або іншою
посадовою особою, яка відповідно до
закону має право на вчинення такої
нотаріальної дії, шляхом вчинення на
документі, в якому викладено текст
правочину, посвідчувального напису.
Нотаріальне посвідчення може бути
вчинене на тексті лише такого
правочину, який відповідає загальним
вимогам, встановленим статтею 203 цього
Кодексу.

Всупереч зазначеним положенням закону,
якими було визначено чіткий
імперативний припис щодо обов'язку
позивача і відповідача нотаріально
посвідчити попередній договір
купівлі-продажу квартири, зазначений
договір укладено в простій письмовій
формі без нотаріального посвідчення.

У відповідності до ст. 215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

За змістом ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу
України, у разі недодержання сторонами
вимоги закону про нотаріальне
посвідчення договору такий договір є
нікчемним.

Відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу
України, недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною. Правові наслідки,
передбачені частинами першою та другою
цієї статті, застосовуються, якщо
законом не встановлені особливі умови
їх застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Правові наслідки
недійсності нікчемного правочину, які
встановлені законом, не можуть
змінюватися за домовленістю сторін.
Вимога про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину може
бути пред'явлена будь-якою
заінтересованою особою. Суд може
застосувати наслідки недійсності
нікчемного правочину з власної
ініціативи.

Враховуючи зазначені положення закону,
суд приходить до висновку про те, що
попередній договір купівлі-продажу
домоволодіння є нікчемним, тобто таким,
що не створює жодних прав та обов'язків
для сторін щодо його виконання. Цей
письмовий доказ може слугувати
підтвердженням передачі певної
грошової суми в якості авансу.

Сплачена позивачем ОСОБА_1 у якості
авансу сума у розмірі 14500,00 доларів США,
яка підтверджується попереднім
договором п. 5.3. яка в переведені в
гривневий еквівалент по курсу НБУ 11,647
грн. становить суму у розмірі 168881,50 грн.,
підлягає поверненню їй за правилами
двосторонньої реституції, саме з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4

Вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення
солідарно із відповідача ОСОБА_3 суми
сплаченого авансу задоволенню не
підлягають, оскільки на час укладення
договорів та передачі коштів і до
теперішнього часу він перебуває під
вартою, в його інтересах за довіреністю
діяла ОСОБА_4, яка особисто брала участь
у отриманні коштів.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК
України, враховуючи результат
вирішення справи, вважає за необхідне
стягнути з відповідачів на користь
позивача понесені нею при зверненні до
суду судові витрати пропорційно
задоволеним позовним ним вимогам у
розмірі 1668,82 грн., по 834,41 грн. з кожної.

З огляду на те, що забезпечення позову
було здійснено саме з метою виконання
рішення суду на випадок задоволення
позову, про скасування заходів
забезпечення просять відповідачі, а не
позивач, за заявою якої були вжиті ці
заходи, немає підстав для їх
скасування.

Керуючись ст.ст. 524, 533, 570, 610 ЦК України,
ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 131, 154, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 168 881 (сто шістдесят
вісім тисяч вісімсот вісімдесят одну)
гривню 50 коп.

Стягнути в рівних долях із ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1668 грн. 82 коп.
судового збору, по 834 грн. 41 коп. з
кожної.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
відмовити.

У скасуванні заходів забезпечення
позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня його проголошення. . Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков