Номер провадження: 22-ц/785/1818/14
Номер справи місцевого суду: 1512/9616/2012
Головуючий у першій інстанції Рева С.В.
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області в
складі: головуючого Гончаренко В.М.

суддів: Короткова В.Д.,
Калараш А.А.,

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ЖБК «Приморський - 24»,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, третя особа ОСОБА_3, про визнання
дій незаконними, скасування свідоцтва
про право власності, про встановлення
часток рівними, за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користуванні власністю та виселення,
за апеляційною скаргою представника
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013
року, -

встановила:

13.07.2012 року позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом, уточнивши його
в подальшому, до ЖБК «Приморський - 24»,
виконавчого комітету Одеської міської
ради, посилаючись на те, що у 1986 році він
познайомився з ОСОБА_5 та з 1987 року вони
почали проживати разом.

У 1987 році ОСОБА_5 за місцем роботи, а
саме Одеський лакофарбовий завод
подала заяву про вступ до ЖБК.

У 1988 році він та ОСОБА_6 всеселились в
квартиру АДРЕСА_1, також у зазначену
квартиру вселилася неповнолітня дочка
ОСОБА_5 від першого шлюбу ОСОБА_3 і

24 листопада 1990 року він з ОСОБА_5 уклали
шлюб, а в 1992 році повністю погасили пай
у кооперативі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її
смерті він продовжував проживати у
вищезазначеній квартирі Одесі та
сплачувати комунальні послуги.

У липні 2012 року між ним та ОСОБА_3
відбулася сварка, під час якої ОСОБА_3
заявила, що спірна квартира належить їй
на праві власності.

У зв'язку з чим він з'ясував, що
керівництво ЖБК «Приморський-24» 06
вересня 2010 року видало ОСОБА_3 довідку
№ 30 про те, що вона виплатила пайовий
внесок за спірну квартиру.

На підставі вказаної довідки 04
листопада 2010 року виконавчий комітет
Одеської міської ради видав ОСОБА_3
свідоцтво про право власності на
вищезазначену квартиру.

Вважаючи, що квартира АДРЕСА_1 належала
йому та його померлій дружині ОСОБА_6 на
праві сумісної власності та на момент
виплати пайового внеску за вказану
квартиру ОСОБА_3 була неповноліття,
тому не приймала і не могла прийняти
участь у виплаті паю, просив позов
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала та
звернулася до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що
до вселення в спірну квартиру, вона та
її матір ОСОБА_5 разом мешкали в
гуртожитку Одеського лакофарбового
заводу в будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Приморського районного
виконавчого комітету м. Одеси № 480 від 05
серпня 1988 року видано ордер № 46 серії
ПР від 07 вересня 1988 року для вселення у
житлове приміщення, а саме АДРЕСА_1 та у
вказану квартиру мала право вселитися
її мати ОСОБА_5 та вона.

Також ОСОБА_3 посилається на те, що її
мати ОСОБА_5 сплачувала пайовий внесок
наступним чином - 3.000 карбованців
сплатила її бабця ОСОБА_7, що
підтверджується повідомленням № 12434
від 20 червня 1987 року, а решту суми до
грудня 1989 року сплатив Одеський
лакофарбовий завод, а твердження
ОСОБА_2 про те, що після укладення шлюбу
із її матір'ю ОСОБА_5 вони спільно у 1992
році повністю погасили пай у
кооперативі не відповідає дійсності.

У 2010 році ОСОБА_5 намагалася отримати
право власності на спірну квартиру, у
зв'язку з чим оригінали документів про
сплату пайового внеску вона надала
голові правління ЖБК
«Приморський-24»ОСОБА_12 й отримала
відповідну довіку № 29 від 18 серпня 2010
року.

Однак, реалізувати своє право щодо
реалізації житла вона не встигла,
оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

06 вересня 2010 року голова ЖБК
«Приморский-24» ОСОБА_12 видала ОСОБА_3
довідку № 30 про виплату пайового
внеску, яка буда підставою для видачі
ОСОБА_3 свідоцтва про право власності
на спірну квартиру від 04 листопада 2010
року.

ОСОБА_3, вважаючи, що вона отримала
право власності на АДРЕСА_1 у
відповідності до норм чинного
законодавства України, але ОСОБА_2 не
допускає її у вказану квартиру, у
зв'язку з чим він позбавив її права
користування цією квартирою, у зв»язку
з чим вона змушена звернутись до суду з
зазначеним позовом.

ОСОБА_2 зустрічний позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24 квітня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено, у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, вважаючи,
що вищезазначене рішення суду
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просить про його скасування та
постановления нового рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та
про задоволення її позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи на
апеляційну скаргу, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне її задовольнити
частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, з
1970 року ОСОБА_6 працювала на
лакофарбовому заводі на посаді
старшого економіста та з 1972 року
мешкала в гуртожитку Одеського
лакофарбового заводу за адресою
АДРЕСА_2 (а. с. 81), а з 1974 року мешкала там
з донькою ОСОБА_3 (а.с.143).

Рішенням виконавчого комітету
Приморського району м. Одеси № 712 від 05
грудня 1986 року погоджено взяття на
облік ОСОБА_6 та ОСОБА_3 (а. с. 81).

Згідно із п. 4 постанови Ради
Міністрів Української РСР «Про
затвердження Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу»
затвердженого 30 квітня 1985 року за № 186,
виконавчий комітет місцевої Ради
народних депутатів або адміністрація
підприємства, установи, організації чи
орган кооперативної або іншої
громадської організації і
профспілковий комітет на підставі заяв
громадян, які перебувають на обліку
бажаючих вступити до кооперативу (у
списку осіб, які користуються правом на
вступ до кооперативу поза чергою), з
додержанням установленої черговості
складають списки громадян, які
вступають до даного кооперативу, і
членів їх сімей та проводять загальні
збори громадян, на яких приймається
рішення про організацію кооперативу.

17 квітня 1987 року рішенням виконавчого
комітету Приморської районної ради
народних депутатів м. Одеси № 191
сформовано ЖБК «Приморський-24» та
затверджено списки кандидатів в члени
ЖБК «Приморський-24» на 92 сім»ї (а. с. 56-57).

20 червня 1987 року ОСОБА_10, яка є бабусею
ОСОБА_3, сплатила первинний внесок у
розмірі 3.000 рублів, що підтверджується
повідомленням № 12434 від 20 червня 1987
року (а. с. 70).

07 вересня 1988 року виконавчий
комітет Приморської районної ради
народних депутатів м. Одеси, на
підставі рішення виконавчого комітету
№ 480 від 05 серпня 1988 року, видав ОСОБА_6
ордер № 46 серії ПР для вселення з
донькою ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 (а. с.
65).

24 листопада 1990 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 зареєстровано шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 (а .с. 9).

03 липня 1991 року ОСОБА_2 зареєстрував
своє місце проживання у АДРЕСА_1, де
мешкає і зареєстрований до
теперішнього часу (а. с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 (а. с. 10).

03 вересня 2010 року ОСОБА_3 звернулася до
ЖБК «Приморський-24» із заявою, в якій
просила прийняти її в члени ЖБК
«Приморський-24» (а. с. 183).

На думку колегії суддів, судом першої
інстанції вірно зазначено, що в
матеріалах справи відсутні докази, які
б підтверджували, що лакофарбовий
завод дійсно погасив суму залишку
пайового внеску.

Крім того, у судовому
засіданні була допитана в якості
свідка ОСОБА_12, яка є колишнім головою
ЖБК «Приморський-24» та яка підтвердила,
що ОСОБА_3 пайовий внесок в ЖБК
«Приморський-24» не виплачувала, а
довідку про виплату пайового внеску
видано їй на тій підставі, що довідку
аналогічного змісту видано за життя
ОСОБА_6, ОСОБА_3 за життя матері членом
ЖБК не була.

Таким чином, у колегії суддів відсутні
підстави ставити під сумнів
достовірність фактів, повідомлених
свідком. Даних про яку-небудь
зацікавленість в результаті справи
немає, її показання відповідають та не
протиріячать обставинам, відомості про
які знаходяться в інших зібраних по
справі доказам.

Згідно із п. 55 постанови Ради
Міністрів Української РСР «Про
затвердження Примірного статуту
житлово-будівельного кооперативу»
затвердженого 30 квітня 1985 року за № 186,
при відсутності дружини, що має право
на частину паєнагромадження, а також
при відмові її від вступу до
кооперативу така перевага надається
спадкоємцям члена кооперативу, які
проживали разом з ним. До кооперативу
може бути прийнято стільки
спадкоємців, скільки є ізольованих
кімнат у квартирі.

Таким чином, на думку колегії суддів,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про скасування свідоцтва про
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
видане 04 листопада 2011 року виконавчим
комітетом Одеської міської ради на ім'я
ОСОБА_3 на підставі вказаної довідки,
оскільки воно видане з порушенням
закону.

При цьому, судом першої інстанції
встановлено, що позов ОСОБА_2 є
обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню. У задоволенні позову
ОСОБА_3 слід відмовити, оскільки член
сім'ї, який спільно мешкає з членом
кооперативу має рівні з ним права
користування житлом, а ОСОБА_2 з 1988 року
мешкав в АДРЕСА_1 і жив однією сім'єю з
ОСОБА_3, яку тривалий час утримував як
неповнолітню.

Однак, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив,
що частки в пайовому внеску у
Житлово-будівельному кооперативі
«Приморський-24» ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за
квартиру АДРЕСА_1 є рівними на підставі
ст. 70 СК України.

Колегія суддів не може погодитись з
такою думкою суду першої інстанції та
вважає її помилковою з наступних
підстав.

За загальним правилом дії законів та
інших нормативно-правових актів у часі
(ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми
Сімейного кодексу України
застосовуються до сімейних відносин,
які виникли після набрання ним
чинності, тобто не раніше 1 січня 2004
року, отже до спірних правовідносин у
справі, які виникли раніше 2004 року
необхідно застосовувати норми
Кодексу про шлюб та сім»ю України, що
діяв на той час.

Таким чином, виникнення права на майно
жінки та чоловіка, яікі проживають
однією сім»єю - це новела, яка
регламентується ст. 70 СК України та не
може застосовуватись до відносин, які
виникли у 2004 році. Факт сумісного
проживання між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 судом
не визнавався.

Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите
подружжям за час шлюбу,
є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має
рівні права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми
або з інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Проте суд першої інстанції на вказану
норму закону уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для встановлення факту
рівності часток в пайовому внеску
ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на підставі ст. 70 СК
України.

Крім того, ОСОБА_2 не доведено, що ним
вносились кошти в якості сплати за
пайовий внесок в ЖБК «Приморський - 24»
та що він проживав однією сім»єю з
ОСОБА_11 з 1988 року.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням зазначеного, суд першої
інстанції дійшов до ввірного висновку,
що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в
частині визнанням незаконними дії ЖБК
«Приморський-24» щодо видачі 06 вересня
2010 року ОСОБА_3 довідки № 30 про виплату
пайового внеску за спірну квартиру та
про скасування свідоцтва про право
власності на зазначену квартиру,
видане 04 листопада 2011 року виконавчим
комітетом Одеської міської ради на ім'я
ОСОБА_3

В частині позову про встановлення
частки в пайовому внеску ОСОБА_2 слід
відмовити з вищезазначених підстав.

У зв»язку з наведеним, ухвалене в
справі судове рішення підлягає
скасуванню, як таке, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_2 та
відмові у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, як такого, що не підлягає
задоволенню з вищезазначених підстав.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 108, 00 грн. судового
збору.

Керуючись п.2 ч.1ст.307, п. п. 1, 4 ст.309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 квітня 2013 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ЖБК «Приморський - 24»,
виконавчого комітету Одеської міської
ради про визнання дій незаконними,
скасування свідоцтва про право
власності, встановлення рівності
часток у пайовому внеску задовольнити
частково.

Визнати дії Житлово-будівельного
кооперативу «Приморський-24» по видачі
довідки № 30 від 06.09.2010 року про виплату
пайового внеску за квартиру АДРЕСА_1
ОСОБА_3 незаконним.

Скасувати свідоцтво про право
власності від 04.11.2010 року на квартиру
АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_3, видане
виконавчим комітетом Одеської міської
ради.

В задоволенні решти позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні власністю та виселення
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 108, 00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий
В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш