Дата документу 08.04.2014
справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року.
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області у складі:

головуючого судді
Ковальової Ю.В.,

при секретарі
Бочко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Веселівської
селищної ради Запорізької області про
усунення перешкод у користуванні
земельної ділянкою, на якій
розташований житловий будинок;

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача, за участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору - Веселівської селищної
ради Запорізької області про усунення
перешкод у користуванні земельної
ділянкою, на якій розташований
житловий будинок, у якому просить
усунути перешкоди, які створені ОСОБА_2
у володінні та користуванні земельною
ділянкою, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та перенести
в свою сторону на 1,0 м по всій довжині
межовий паркан, залишивши необхідну
відстань для належного обслуговування
житлового будинку, крім того, просить
зобов'язати відповідача відновити
пошкоджену при встановленні межового
паркану відмостку житлового будинку
АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
14 березня 1989 року відповідно до
договору купівлі-продажу № 475 він
придбав житловий будинок АДРЕСА_1. До
складу вказаного домоволодіння на
момент купівлі-продажу входили -
житловий будинок - літ. «А», а також
господарські будівлі: сарай - літ. «Б»,
льох - літ. «В», прибиральня - літ «Г»,
забор - № 1, отмостка № 2. Вказує, що з
моменту передачі ключів та надання
доступу до нерухомого майна, а саме з
14.03.1989 року, йому належить право
володіння, користування та
розпорядження житловим будинком
АДРЕСА_1.

За вищевказаним житловим будинком
закріплена земельна ділянка загальною
площею 700 м2, яка надавалась для
будівництва і обслуговування
зазначеного житлового будинку. Згідно
акту про винесення в натуру земельної
ділянки індивідуального забудовника
від 20.06.1984 року № б/н, розмір ділянки в
довжину складає 32,0 метри в ширину 22,0
метри, при плануванні забудови
враховано необхідні відстані від
будівель та межи. Власником
вищезазначеної земельної ділянки є
Веселівська селищна рада.

Вказує, що його речове право на
користування земельною ділянкою
площею 700 м2, розташованою за адресою:
АДРЕСА_1 засноване на приписах ч. 3 ст. 415
ЦК України і пов'язане з правом на
володіння та користування майном у
вигляді житлового будинку, і також
вказує, що з моменту набуття права
власності на житловий будинок до нього
перейшло право користування земельною
ділянкою, на якій він розташований, в
обсязі та розмірах, наданих
попередньому власнику.

Вказує, що земельна ділянка,
розташована за адресою: АДРЕСА_1
суміжна з земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_2,
оскільки має спільну межу. На момент
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, межа
визначалась межовим парканом, який
знаходився на відстані 0,75 метрів від
будинку, надаючи можливість проводити
його належне обслуговування.

На суміжній земельній ділянці по
АДРЕСА_2 проживає ОСОБА_2

З грудня 2010 року між позивачем та
відповідачем почали виникати
суперечки з приводу межі між їх
земельними ділянками. Так, 11.12.2010 року
відповідач без його дозволу,
розібравши старий, упродовж всієї
довжини земельної ділянки встановив
новий межовий паркан, самовільно
перенісши його в бік земельної ділянки
позивача на 0,75 метра. В результаті
паркан став впритул до стіни будинку,
перекривши доступ до відмостки та
бокової стіни, виключивши можливість
їх належно обслуговувати.

Вказані дії відповідача суперечать
нормам чинного законодавства та
порушують державні будівельні норми, а
саме: п.2.20 ДБН 79-92, п.3.25 ДБН 360-92.

На доводи позивача відповідач не
реагував, в добровільному порядку
перешкоди не усунув, в зв'язку із цим
позивач звертався до Веселівського РВ
УМВС України в Запорізькій області,
Веселівської селищної ради
Запорізької області та Прокуратури
Веселівського рацону Запорізької
області за захистом своїх прав.

До дня звернення позивачем із
зазначеним позовом до суду,
відповідачем в добровільному порядку
паркан не перенесено, доступ для
належного обслуговування житлового
будинку не надано, що призводить, як
вважає позивач, до грубого порушення
його прав, а саме - перешкоджає
користуватися земельною ділянкою та
володіти власним житловим будинком.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали позов,
наполягали на його задоволенні. Також
додали, що згідно акту комісії
Веселівської селищної ради з приводу
розгляду земельного (межового) спору
від 28 березня 2011 року встановлено, що
земельна ділянка ОСОБА_2 на 1,4м. та 1,7 м.
більше ніж за даними державного акту,
рекомендовано ОСОБА_2 добровільно піти
на вимоги ОСОБА_1, а саме надати 1 метр
для обслуговування житлового будинку
ОСОБА_1 з перенесенням паркану, на що
ОСОБА_2 категорично відмовився,
рекомендовано звернутися до суду для
вирішення даного питання. Також
зазначили, що у 2012 році сусідом ОСОБА_1 з
іншого боку-ОСОБА_3 було добровільно
віддано ОСОБА_1 1 м земельної ділянки по
довжині ділянки. Просять зобов'язати
відповідача звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку та перенести
в свою сторону на 1,0 м по всій довжині
(до сумісної будівлі) межовий паркан,
відновити пошкоджену при встановленні
межового паркану відмостку.

В судовому засіданні відповідач та
представник відповідача заперечували
проти задоволення позовної заяви.
Вказали, що відповідно до акту комісії
з приводу розгляду земельного
/межового/ спору гр. ОСОБА_1 з гр. ОСОБА_2
та гр. ОСОБА_3 від 28.03.2011 року
встановлено, що неприватизована
земельна ділянка ОСОБА_1 становить 0,15
га, фактично використовується - 0,50 га.
Вважає, що задоволення вказаного
позову призведе до збільшення
земельної ділянки позивача та порушить
законні права відповідача як суміжного
землекористувача та власника
земельної ділянкою.

ОСОБА_2 також зазначив, що позивачем не
зазначено, що окрім його будинку, який
проходить по межі земельної ділянки, з
іншої сторони на межі знаходиться
гараж відповідача, позовні вимоги,
відносно якого позивачем не
ставляться, а саме, у разі перенесення
паркану на 1 м. в глибину його земельної
ділянки, його нерухоме майно буде
знаходитися на земельній ділянці
позивача.

Також зауважує, що позивач
використовує, а не володіє на праві
власності земельною ділянкою площею 0,50
га тобто на 0,35 га більше, ніж
передбачено 121 ЗК України.

Вказує, що проведеною перевіркою
Державною інспекцією сільського
господарства в Запорізькій області
від 28.02.2013 року встановлено, що
розбіжності фактичних розмірів
земельної ділянки ОСОБА_2 з розмірами,
вказаними у державному акті відсутні.

Крім того, відповідач заперечує факт
перенесення у 2010 році паркану на 0,75 м. в
сторону позивача, вказуючи тільки на
заміну старого паркану новим на
попередньому місці. Також заперечує
факт руйнування ним відмостки будинку
позивача.

Зазначив, що між ним та попереднім
власником житлового будинку АДРЕСА_1
(власником якого на даний час є ОСОБА_1)
була домовленість, що межа між їхніми
земельними ділянками буде проходити по
стіні будинку АДРЕСА_1 з метою економії
коштів на паркан.

Представник третьої особи Долженко Л.С.
в судовому засіданні не підтримала
жодну сторону, зазначила, що 28 березня
2011 року комісією Веселівської
селищної ради з приводу розгляду
даного земельного (межового) спору
встановлено, що земельна ділянка
ОСОБА_2 на 1,4м. та 1,7 м. більше чим за
даними державного акту, рекомендовано
ОСОБА_2 добровільно піти на вимоги
ОСОБА_1, а саме надати 1 метр для
обслуговування житлового будинку
ОСОБА_1 з перенесенням паркану, на що
ОСОБА_2 категорично відмовився.На даний
час розміри земельних ділянок сторін
змінилися, але межа між ними залишилась
на попередньому місці, 03 квітня 2014 року
на виконання ухвали суду комісією
Веселівської селищної ради здійснено
обміри по фактичним межам використання
земельних ділянок сторонами, порушень
межи між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не виявлено.

Вислухавши думки сторін, їх
представників, представника третьої
особи, спеціаліста, дослідивши
матеріали справи, суд прийшов до
висновку про відмову у задоволенні
позові, виходячи з наступних обставин.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не довів
ті обставини, на які він посилається як
на підставу своїх вимог, а саме, що
ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну
ділянку позивача шляхом перенесення в
бік останнього на 1,0 метр межового
паркану, пошкодив при цьому відмостку
будинку, що належить позивачу.

Так, згідно державного акту серії
ЗП № 8 від 23 лютого 1994 року, ОСОБА_2
належить на праві приватної власності
земельна ділянка площею 0,25 га, ширина
ділянки між точками А-Г -26м. , між
точками А-Б, Г-В-по 97 м.(а.с.98)

Згідно схеми обмірів присадибних
земельних ділянок за адресою:
АДРЕСА_2,АДРЕСА_1, яка додана до акту від
03 квітня 2014 року комісії Веселівської
селищної ради, складеного проведеного
на виконання ухвали суду від 24.03.2014
року, ширина ділянки між точками А-Г -26м.
, між точками А-Б, Г-В-по 97 м.(а.с.132-133).

Зі слів Карпенко В.Д.- начальника
відділу землевпорядкування при
виконавчому комітеті Веселівської
селищної ради Запорізької області,
який допитаний в судовому засіданні в
якості спеціаліста, при обмірі
земельної ділянки ОСОБА_2 встановлено
не прямокутна її форма, як зазначено у
державному акті, а в якійсь мірі
клиновидна за рахунок фактичного
використання ОСОБА_2 земельної ділянки
у середині її площі на 1,4 м більше, ніж
зазначене у державному акті. Але ця
різниця між фактичним використанням та
зазначеним у державному акті
знаходиться не з боку ОСОБА_1, а з іншого
боку, де знаходяться землі
Веселівської селищної ради. Також
спеціалістом зазначено, що після
первинного обміру вказаних ділянок 28
березня 2011 року розміри земельних
ділянок сторін змінилися у зв»язку із
збільшенням ділянки ОСОБА_1 за рахунок
земельної ділянки сусіда з іншого
боку-ОСОБА_3 за особистою домовленістю,
зменшенням ділянки ОСОБА_2 на 1,4 м. за
рахунок того, що у 2011 році був
врахований цей відрізок у 1,4 м, а зараз-
ні (по фактичному користуванню ОСОБА_2
земельної ділянки). Зазначене
відображене у додатку № 1 до акту від 03
квітня 2014 року-схемі обмірів
присадибних длянок (а.с.133). При цьому
спеціалістом зазначено, що межа між
сторонами на теперішній час не
змінилася, порушень межи з боку ОСОБА_2
не виявлено, разом з тим, зазначено, що
паркан ОСОБА_2 стоїть впритул до стіни
будинку ОСОБА_1, що виключає можливість
його належного обслуговування.

Згідно акту перевірки дотримання
вимог земельного законодавства від 28
лютого 2013 року, Державною інспекцією
сільського господарства в Запорізькій
області, встановлено, що розбіжності
фактичних розмірів земельної ділянки
ОСОБА_2 з розмірами, вказаними у
державному акті відсутні(а.с. 39)

Згідно до ст. ст. 106,107 Земельного
кодексу України, спір між власниками та
землекористувачами земельних ділянок
щодо спільних меж слід вирішувати
виходячи із положень про
добросусідство. Основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації, а у
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх установлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки.

Відповідно до рішення Веселівської
селищної ради Запорізької області № 15
від 06 лютого 2013 року, затверджено межі
присадибної ділянки ОСОБА_1 по їх
фактичному використанню,
рекомендовано оформити присадибну
ділянку відповідно до діючого
законодавства(а.с.37).

За цих обставин, сам по собі факт, що
паркан ОСОБА_2 стоїть впритул до стіни
будинку ОСОБА_1, що виключає можливість
його належного обслуговування не
свідчить про порушення прав позивача
відповідачем та можливість захисту
його прав у обраний ним спосіб.

Норми ДБН 79-92 та 360-92, якими
обґрунтовується позов не носять
нормативного характеру та
застосовуються тільки при будівництві
нових об»єктів. Крім того, вказані
державні будівельні норми були
прийняті в 1992 році, тобто вже після
прийняття житлового будинку ОСОБА_1 до
експлуатації.

Суд не приймає до уваги твердження
ОСОБА_1, що перед проведенням обміру
земельних ділянок 03 квітня 2014 року
ОСОБА_2 переніс свій паркан по лінії А-Г
на 1.4 м., завдяки чому його земельна
ділянка стала меншою, ніж фактично їм
використовується за наступними
обставинами. По-перше, докази цього
факту позивачем у судовому засіданні
не надано, по-друге, точка А знаходиться
не з боку ОСОБА_1, а з іншого боку, де
знаходяться землі Веселівської
селищної ради, що спростовує
твердження позивача щодо порушення
спільної межи відповідачем.

У зв'язку з викладеним, суд вважає
обставини, зазначені позивачем в
обґрунтування своїх позовних вимог у
обраний ним спосіб не доведеними і у
зв'язку з цим не вбачає підстав для їх
задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 61, 209, 212,
214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору -
Веселівської селищної ради
Запорізької області про усунення
перешкод у користуванні земельної
ділянкою, на якій розташований
житловий будинок,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Ю.В. Ковальова