Справа №591/1898/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - ОСОБА_1Номер провадження
22-ц/788/953/14 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року

м.
Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Гагіна М. В.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 10 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс»,

про визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, -

в с т а н о в
и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 10 квітня 2014 року позов ОСОБА_3
задовольнено частково.

Визнано недійсним договір № 225452 від 27
грудня 2013 року, укладений між ОСОБА_3 та
ТОВ «Гранфінресурс».

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_3 6820,40 грн., сплачених за
договором № 225452 від 27 грудня 2013 року.

Стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на
користь держави 243,60 грн. судового
збору.

В іншій частині позову відмовлено в
зв’язку з його необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ТОВ
«Гранфінресурс» посилаючись на
неповне з’ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Всі доводи апеляційної скарги, по суті
зводяться до того, що спірний договір
укладений на підставі вільного
волевиявлення сторін з дотриманням
вимог чинного законодавства. Предметом
спірного договору є надання клієнту
адміністративних послуг, спрямованих
на отримання грошових коштів, власних
коштів товариство не залучає, а лише
контролює їх справедливий розподіл.
Вважає, що посилання суду першої
інстанції на ознаки фінансових послуг
в діяльності відповідача є
безпідставними, діяльність
відповідача не підлягає ліцензуванню
та відповідає вимогам чинного
законодавства.

Особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з’явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що 27 грудня 2013 року між
сторонами було укладено договір № 225452
разом з додатками до нього.

Відповідно до умов п. 1.1 договору ТОВ
«Гранфінресурс» зобов'язалося вчинити
від імені та за рахунок учасника -
позивача певні юридичні дії,
спрямовані на придбання товару, або
відповідної суми у позику, зазначеної у
Додатку № 1 до даного договору, на
умовах діяльності Програми «Альянс
Україна», що міститься в Додатку № 2, в
тому числі : сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування; організовувати та
проводити захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату товару на
користь учасника або надати учаснику
відповідну суму у позику; надавати інші
послуги і здійснювати інші правочини.

Також зазначеним договором
передбачені обов'язки учасника -
ОСОБА_3, зокрема, сплатити одноразовий
комісійний внесок.

Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору,
учасник в день підписання договору
сплачує одноразовий комісійний внесок
та адміністративний платіж, який
сплачується не пізніше 15 календарних
днів з моменту отримання дозволу;
своєчасно, не пізніше 15 числа кожного
місяця, сплачує загальний платіж, який
включає чистий внесок, за рахунок якого
адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати, що є платою за послуги
адміністратора з організації
діяльності програми.

Як вбачається з п. 4.1 ст. 4 додатку № 2,
після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у ст. 5 цього
додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього ( ст. 12
додатку №2 ).

Предметом оспорюваної угоди є надання
ТОВ «Гранфінресурс» учаснику програми
«Альянс Україна» ОСОБА_3
адміністративних послуг, у тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до надання
грошової суми (фінансова послуга).

На виконання умов договору, позивачка
сплатила 6820,40 грн., що підтверджується
фотокопіями квитанцій.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивачка за договором
повинна була отримати суму коштів,
розмір якої визначався відповідними
Додатками до договору, а саме 70000 грн.
Дії відповідача по наданню послуг є
фінансовими та на час укладення
спірного договору підлягали
ліцензуванню, однак, відповідач свою
діяльність не узаконив та не отримав
відповідну ліцензію у встановленому
законом порядку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_3,
тоді як ТОВ «Гранфінресурс» на
порушення положень ст. 60 ЦПК України, не
надало належних доказів на
підтвердження своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, із змісту позовної заяви
вбачається, що позивачка просила
визнати недійсним спірний договір з
підстав, передбачених ст. ст.229, 230 ЦК
України, а також ч.1 ст.203, ч.ч.1, 3 ст.215, ч.1
ст.227 ЦК України, оскільки діяльність
відповідача по наданню фінансових
послуг здійснюється без відповідної на
це ліцензії.

Пунктом 3 ч.1 ст.9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» в редакції
чинній на час укладення договору,
передбачено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність,
зокрема, із надання фінансових послуг.

Згідно з п.1, п.5 ч.1 ст.1 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку.

Фінансова послуга – це операції з
фінансовими активами, що здійснюються
в інтересах третіх осіб за власний
рахунок чи за рахунок цих осіб, а у
випадках, передбачених законодавством,
- і за рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч.1 ст.4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг», вважаються довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

У даному випадку саме на таких умовах
було передбачено надання коштів
позивачці ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що відповідач здійснює
комерційну діяльність, товариство не
внесено до реєстру фінансових установ,
а тому не надає фінансові послуги і не є
фінансовою установою висновків суду не
спростовують, оскільки фактичне
надання фінансових послуг без
здійснення відповідної реєстрації не
свідчить про законність діяльності
товариства та наявність правових
підстав для укладання відповідних
правочинів.

Крім того, п.4 ч.1 ст.34 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
передбачено, що національна комісія, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції (ч. 2 ст.34
вказаного Закону).

Таким чином, для укладення договору з
позивачкою відповідач повинен був
отримати у встановленому законом
порядку відповідну ліцензію.

За таких обставин, вчинення
відповідачем оспорюваного правочину
без відповідного дозволу (ліцензії)
відповідно до змісту ч.1 ст.203, ч. ч.1, 3
ст.215, ст.227 ЦК України є підставою для
визнання договору недійсним.

Суд першої інстанції вказані обставини
врахував і обґрунтовано, виходячи з
правових наслідків недійсності
правочину, визначених абз.2 ч.1 ст.216 ЦК
України, дійшов висновку, що з
відповідача на користь позивачки
підлягають стягненню 6820,40 грн. в
рахунок повернення сплаченого нею за
договором одноразового комісійного
внеску, щомісячного чистого внеску та
адміністративних витрат.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
також вважає, що відсутні порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 10 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -