Ухвала

іменем україни

28 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука
В.М.,

суддів: Висоцької В.С.,
Кафідової О.В.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 10 жовтня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Вінницької області від 20 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулось до суду із
указаним позовом, в обґрунтування
якого зазначило, що 04 квітня 2008 року
між Закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк» (правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір,
відповідно до якого банком було надано
позичальнику кредитні кошти в сумі 200 000
доларів США зі строком повернення до 3
квітня 2023 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором 4 квітня
2008 року банком було укладено договори
поруки із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, із кожною
окремо, за умовами яких кожен із
поручителів окремо зобов'язався
здійснити виконання боргових
зобов'язань ОСОБА_3 в заявленому банком
обсязі у випадку невиконання
позичальником боргових зобов'язань
перед банком.

29 квітня 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
право вимоги за вказаним кредитним
договором.

Враховуючи невиконання позичальником
взятих на себе договірних зобов'язань,
позивач просив стягнути з відповідачів
у солідарному порядку заборгованість
за кредитним договором у сумі 211 500,28
доларів США, що еквівалентно 1 690 521,74
грн та пеню в сумі 6 170 429,19 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського
суду Вінницької області від 10 жовтня 2013
року позов задоволено, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість в сумі 1 690 521 грн 74 коп.
та нараховану пеню за порушення
строків погашення кредиту в сумі 6 170 429
грн 19 коп.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 20 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано, позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 189 999,92 доларів США, що
еквівалентно 1 518 669,26 грн,
заборгованість за нарахованими та
несплаченими відсотками в сумі 21 500,36
доларів США, що еквівалентно 171 852,38 грн,
а всього - 211 500,28 доларів США, що
еквівалентно 1 690 521,74 грн та в дохід
держави - 3 441 грн судового збору.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення пені відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати заочне рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 10
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Вінницької області від 20 січня 2014
року, справу передати на новий розгляд
до суду першої інстанції, мотивуючи
свою вимогу неправильним
застосуванням судами норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 04 квітня 2008 року
між Закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»)
(правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, відповідно до якого
банком було надано позичальнику
кредитні кошти в сумі 200 000 доларів США
на споживчі цілі, зі сплатою плаваючої
процентної ставки, що складається з
фіксованого відсотку 5 % річних + FIDR, зі
строком повернення до 3 квітня 2023 року
(а.с. 14-15 т. 1)

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 за кредитним договором 4 квітня
2008 року банком було укладено договори
поруки із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, із кожною
окремо, за умовами яких кожен із
поручителів окремо зобов'язався
здійснити виконання боргових
зобов'язань ОСОБА_3 в заявленому банком
обсязі у випадку невиконання
позичальником боргових зобов'язань
перед банком (а.с. 28-33 т. 1).

10 березня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
внесення змін до доповнень № 1 до
кредитного договору, відповідно до
умов якого сторони домовилися викласти
графік платежів у новій редакції (а.с.
22-24 т. 1).

08 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 було укладено додатковий
договір № 2 до кредитного договору,
згідно з умовами якого сторони
домовились, що на період з 8 квітня 2009
року до 8 липня 2009 року для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватися фіксована
процентна ставка в розмірі 8% річних; на
період з 8 липня 2009 року до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором для розрахунку
процентів за користування кредитом
буде використовуватися плаваюча
процента ставка, що складається з
фіксованого відсотку в розмірі 5,23 %
річних + FIDR ; графік платежів викладено
в новій редакції (а.с. 25- 27 т. 1).

29 квітня 2010 року ПАТ «ОТП Банк»
відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
право вимоги за вказаним кредитним
договором (а.с. 43-48).

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив з того, що
відповідачі не виконали взяті на себе
договірні зобов'язання за кредитним
договором та договорами поруки, а тому
відповідно до ст. ст. 530, 611, 554, 1048 ЦК
України стягнув з останніх в
солідарному порядку суму
заборгованості за кредитним договором.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про стягнення пені, виходив з
того, що позивачем на виконання вимог
ст. ст 10, 60 ЦПК України не надано
необхідного доказу на підтвердження
існування певної суми заборгованості
по платежам станом на 10 червня 2012 року,
що позбавило можливості провести
помісячні нарахування пені за період з
10 червня 2012 року по 10 червня2013 року
саме на суму прострочених платежів
станом на 10 червня 2012 року.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у
разі порушення боржником зобов'язання
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується його обсяг
відповідальності.

При цьому обсяг зобов'язання
поручителя визначається як умовами
договору поруки, так і умовами
основного договору, яким визначено
обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору є результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання.
Якщо в договорі поруки такі умови
сторонами не узгоджені, а з обставин
справи не вбачається інформованості
поручителя і його згоди на збільшення
розміру його відповідальності, то
відповідно до положень частини першої
статті 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності (Постанова Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин).

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 10
жовтня 2013 року та рішення апеляційного
суду Вінницької області від 20 січня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.М.
Колодійчук

Судді:

В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська