АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/5729/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1454/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.
Доповідач Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.

при секретарі Коваль А.А.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на заочне рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 вересня
2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулось до суду із зазначеним
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те,
що 17 квітня 2008 року Закрите акціонерне
товариство «Альфа-Банк», яке на даний
час перейменоване у Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк» та
ОСОБА_3 уклали кредитний договір №
490064190.

Згідно умов вказаного кредитного
договору, Банк надав ОСОБА_3 кредит
у сумі 42700 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом.

З метою забезпечення виконання умов
кредитного договору, 17 квітня 2008 року
з відповідачкою ОСОБА_2 був
укладений договір поруки № 490064190-П.

У зв»язку з невиконанням
позичальником умов кредитного
договору, ПАТ «Альфа-Банк» просило
стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 39324 грн. 96 коп.

Заочним рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 вересня
2013 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Альфа-Банк» заборгованість у розмірі
39 324 грн. 96 коп., а також судові витрати
в сумі 393 грн. 25 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням
місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржила його
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з»ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просила скасувати оскаржуване нею
судове рішення і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог ПАТ
«Альфа-Банк» - відмовити та стягнути
на її користь понесені судові витрати.

В обгрунтування своїх доводів
відповідач посилалась, зокрема, на той
факт, що її чоловік - ОСОБА_3 в рахунок
погашення заборгованості за вказаним
кредитним договором добровільно
передав Банку заставне майно, а саме,
автомобіль - ВАЗ 210934-20, але даний факт не
був врахований при ухваленні рішення
судом першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення
рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджується наявними
у справі доказами, що 17 квітня 2008 року
ЗАТ «Альфа-Банк» /на даний час ПАТ
«Альфа-Банк»/ та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір № 490064190, згідно умов
якого останній отримав кредитні кошти
у розмірі 42700,00 грн. для придбання
транспортного засобу, зі сплатою 14,75
відсотків річних за користування
кредитом строком на п»ять років, а саме
до 17 квітня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов»язань
позичальника ОСОБА_3 за умовами
вказаного кредитного договору, цієї ж
самої дати - 17 квітня 2008 року між ЗАТ
«Альфа-Банк» /зараз - ПАТ «Альфа-Банк»/
та ОСОБА_2 був укладений договір поруки
№ 490064190-П.

Відповідно до умов договору поруки
відповідач, як поручитель, поручається
за виконання позичальником
обов»язків, що виникли на підставі
основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому.

Далі судом встановлено, що ОСОБА_3 свої
зобов»язання за кредитним договором
виконував неналежним чином.

За погодженням між сторонами договору,
ОСОБА_3 згідно акту приймання-передачі
від 20 серпня 2009 року передав Банку
транспортний засіб, який перебував у
заставі, а саме - автомобіль, марки ВАЗ
210934-203НГ, державний номер НОМЕР_1, рік
випуску 2008, доручивши ЗАТ /на даний час
ПАТ «Альфа-Банк» передати його на
реалізацію за ринковими цінами та
спрямувати одержані кошти на погашення
заборгованості /а. с. 56-57/.

Як вбачається з наявних у справі
доказів, зазначений автомобіль був
реалізований Банком за 32 000 грн.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості за вказаним кредитом
вбачається, що кошти, отримані від
реалізації заставного майна,
зараховані Банком на погашення
кредитної заборгованості
позичальника, а також списано
нараховану пеню. Оскільки коштів,
одержаних від продажу предмета
застави, було недостатньо для
задоволення вимог кредитора, Банком
здійснювалось нарахування на кредитну
заборгованість відсотків за
користування кредитом та з 17 лютого 2011
року відновлено нарахування пені /а. с.
21-22/.

Згідно вказаного розрахунку за
кредитним договором, станом на 17
лютого 2013 року за ОСОБА_3 рахується
заборгованість у розмірі 158 262 грн.
72 коп., а саме: заборгованість за
тілом кредиту - 14 905 грн. 19 коп., за
відсотками - 7328 грн. 40 коп., за
комісією - 2391 грн. 20 коп., та пенею - 133637
грн. 93 коп. /а. с. 20-22/.

В зв»язку з неналежним виконанням
зобов»язань за кредитним договором,
Банком на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 02
квітня 2013 року згідно реєстру №91
рекомендованих почтових відправлень,
надіслана вимога про дострокове
повернення кредиту за вих. №24086-102-б/б
від 26 березня 2013 року /а. с. 16-18/.

Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до умов Договору поруки,
Поручитель відповідає перед Банком у
тому ж обсязі, що і Боржник. У разі
невиконання чи неналежного виконання
Відповідачем будь-яких обов»язків,
встановлених Договором, в тому числі у
разі затримання сплати частини Кредиту
та/або процентів за його користування,
щонайменше на один календарний місяць,
Позивач має право вимагати
дострокового виконання зобов»язання з
повернення Кредиту за Договором.

Як зазначено вище, на виконання умов
Договору Позичальнику та Поручителю
була направлена вимога про дострокове
повернення кредиту, яка на час
вирішення даного спору останніми не
виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання
Позичальником зобов»язання стосовно
умов повернення кредиту, позивач
правомірно звернувся до суду з позовом
до відповідача ОСОБА_2, яка є
поручителем позичальника, про
стягнення з неї заборгованості за
кредитом та відсотками, а також пені за
невиконання умов договору.

При цьому, хоча згідно розрахунку,
заборгованість за зазначеним
кредитним договором складає 158 262 грн. 72
коп., позивач, з огляду на принцип
розумності та справедливості, зменшив
суму нарахованої неустойки до 11%, що
становить 14 700 грн. 17 коп. та
просив стягнути з відповідачки на його
користь заборгованість у розмірі
39 324 грн. 96 коп., а саме
заборгованість за тілом кредиту - 14 905
грн. 19 коп., за відсотками - 7 328 грн. 40
коп., комісію - 2 391 грн. 20 коп., пеню - 14 700
грн. 17 коп. /а.с. 2-4/.

З урахуванням встановлених обставин,
та відповідно до зазначених вище вимог
закону, місцевий суд дійшов
правильного висновку про доведеність
позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк»,
обґрунтовано задовольнивши позов
останнього.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
місцевого суду, як і не підтверджують
належними доказами їх
неправомірність.

Не є підставою для скасування
оскаржуваного судового рішення в
світлі вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК
України і посилання апелянта на
неналежне його повідомлення про час та
місце судового розгляду даної справи,
зважаючи на те, що зазначене порушення
норм процесуального права не призвело
до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з додержанням вимог закону,
тому правових підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 25 вересня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: