УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О. суддів:
Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В., Мостової
Г.І.,Наумчука М.І.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут
Харківпроект» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_9, який діє
в інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», на рішення апеляційного суду
Харківської області від 18 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року публічне акціонерне
товариство «ОТП Банк» звернулось до
суду з указаним позовом, просило
стягнути з відповідачів солідарно на
свою користь заборгованість за
кредитним договором у розмірі 3 230 813,34
грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 30 липня
2008 року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк»
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «ОТП Банк») та
ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредит у розмірі 393 861 дол. США до
26 липня 2038 року зі сплатою процентів у
порядку та розмірах, визначених у
договорі.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором 30
липня 2008 року між закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» та поручителями
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та товариством з
обмеженою відповідальністю «Інститут
Харківпроект» укладено окремі
договори поруки, за умовами яких
поручителі зобов'язались солідарно з
ОСОБА_6 відповідати за повне та
своєчасне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_6
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 09 грудня 2009 року утворилась
заборгованість у розмірі 3 230 813,34 грн, а
саме: 387 396,64 дол. США - залишок
заборгованості за кредитом, 6 478,39 дол.
США - несплачені проценти за
користування кредитом, 86 736,62 грн - пеня
за прострочення виконання
зобов'язання.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 12 липня 2010 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03 жовтня 2012 року, позов задоволено.
Стягнуто з відповідачів солідарно на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором у розмірі 3 230 813,34
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 травня 2013 року ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 03 жовтня 2012 року скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Останнім рішенням апеляційного суду
Харківської області від 18 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано в частині солідарного
стягнення з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ТОВ
«Інститут Харківпроект», як з
поручителів, на користь ПАТ «ОТП Банк»
заборгованості за вищезазначеним
кредитним договором та судових витрат
з ухваленням в цій частині нового
рішення, яким відмовлено у задоволенні
зазначених позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 12 липня 2010 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_9, який діє в
інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна»,
порушує питання про скасування рішення
апеляційного суду Харківської області
від 18 вересня 2013 року та залишення в
силі заочного рішення Київського
районного суду м. Харкова від 12 липня 2010
року, мотивуючи свої вимоги порушенням
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Задовольняючи позов публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк» суд
першої інстанції виходив із змісту
договорів поруки, які було укладено
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ТОВ «Інститут
Харківпроект» та дійшов висновку, що
із боржника та поручителів необхідно
солідарно стягнути заборгованість за
Кредитним договором, що утворилась
станом на 09 грудня 2009 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителів, апеляційний суд
застосував до спірних правовідносин ч.
1 ст. 559 ЦК України та виходив з того, що
матеріали справи не містять доказів
направлення поручителям повідомлень
про наявність заборгованості за
кредитним договором з вимогою
погашення зазначеної заборгованості.

Проте повністю погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна
з наступних підстав.

Судами встановлено, що 30 липня 2008 року
між закритим акціонерним товариством
«ОТП Банк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк», та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № ML 700/1247/2008, за
умовами якого останньому надано кредит
у розмірі 393 861,00 доларів США до 26 липня
2038 року зі сплатою плаваючої
процентної ставки за користування
кредитом (фіксований відсоток 4,49% + FIDR)
(далі - Кредитний договір).

У забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором 30 липня 2008 року
між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 і
ТОВ «Інститут Харківпроект» було
укладено договори поруки №№ SR 700/1247/2008,
SR 700/1247/2008-1 та SR 700/1247/2008-2 відповідно.
Згідно умов зазначених договорів
поруки останні зобов'язувалися
солідарно із ОСОБА_6 відповідати за
повне та своєчасне виконання боргових
зобов'язань ОСОБА_6 перед кредитором за
Кредитним договором.

20 березня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_6 укладено додатковий договір № 1
до Кредитного договору, за умовами
якого змінено розмір процентної ставки
за Кредитним договором.

Крім того, 20 березня 2009 року між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ТОВ
«Інститут Харківпроект» укладено
Додаткові договори до відповідних
договорів поруки, якими п. 2.2 Договорів
поруки доповнено п. 2.2.1 наступного
змісту: «В разі зміни розміру боргових
зобов'язань після укладення цього
Договору, такі боргові зобов'язання
забезпечуються в їх повному розмірі
без укладання будь-яких додаткових
договорів до цього Договору».

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Проте, апеляційний суд, вважаючи
припиненими вищезазначені договори
поруки, не врахував положень пунтку 2.2.1
Договорів поруки та залишив поза
увагою те, що умова щодо забезпечення
порукою боргових зобов'язань за
кредитним договором у випадку їх зміни
щодо повернення кредиту, сплати
відсотків, штрафу і пені без укладання
з поручителем додаткових договорів є
результатом домовленості сторін, які
вільні у визначенні зобов'язань за
договором та будь-яких інших умов
взаємовідносин, що не суперечить
вимогам чинного законодавства, у
зв'язку із чим дійшов до помилкового
висновку про припинення поруки з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК
України.

Скасовуючи рішення апеляційного суду
Харківської області від 03 жовтня 2012
року, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 22 травня 2013 року
зазначала, що вирішуючи спір, суд не
надав належної оцінки тому, що сума
залишку заборгованості ОСОБА_6 за
кредитом у розмірі 378 396,00 доларів США не
підтверджена матеріалами справи та не
відповідає наданому позивачем
розрахунку заборгованості.

Крім того, суд касаційної інстанції
вказував на те, що відповідно до п. 3.2
додаткового договору № 1 до Кредитного
договору від 30 липня 2008 року з 26 березня
2009 року до 26 лютого 2010 року для
розрахунку процентів за користування
кредитом встановлювалася фіксована
процентна ставка у розмірі 10,41 %, але в
дужках вказано дванадцять цілих 00
сотих відсотків річних; у наданому
банком суду першої інстанції
розрахунку заборгованості
позичальника не зазначено
заборгованість щодо кожної складової
боргових (забезпечених) зобов'язань
(а.с. 19), у зв'язку із чим апеляційний суд
не з'ясував розмір заборгованості
ОСОБА_6 за кредитним договором та обсяг
відповідальності поручителів.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

У порушення зазначеної норми
апеляційний суд під час нового
розгляду справи в апеляційному порядку
не врахував у достатньому обсязі
вимоги ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 травня 2013 року
та не перевірив належним чином розмір
заборгованості ОСОБА_6 за кредитним
договором та обсяг відповідальності
поручителів.

Оскільки неповнота з'ясування обставин
у справі та порушення зазначених норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору і ці порушення були
допущені апеляційним судом, то рішення
цього суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_9, який діє в
інтересах товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 18 вересня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І.
Наумчук