УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Крижанівської Г.В.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі Конику
В.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
третя особа: ОСОБА_2, про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 17 березня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 р. позивачка звернулася
до суду із позовом до ПАТ «Дельта Банк»
про визнання недійсним кредитного
договору.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 08.08.2013
р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено
договір № EZ -852 про надання послуг щодо
організації роботи з виготовлення та
передачі у власність
металопластикових конструкцій
загальною вартістю 10870 грн. 00 коп.

Для оплати послуг за вказаним
договором позивачка прийняла
пропозицію ПАТ «Дельта Банк» та
отримала споживчий кредит відповідно
до заяви № 001-28113-080813 від 08.08.2013 р.

Оскільки відповідач перерахував кошти
на рахунок особи, з якою позивачка не
має будь-яких договірних зобов'язань,
та не забезпечив передачу замовнику
металопластикових конструкцій, ОСОБА_1
стверджувала, що даний правочин не
відповідав її внутрішній волі та не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним,
а відтак, підлягає визнанню недійсним.

Також в ході розгляду справи сторона
позивача заявила клопотання про
залучення до участі в справі в якості
третьої особи ОСОБА_2

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року у позові
ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», третя
особа: ОСОБА_2, про захист прав
споживача та визнання кредитного
договору недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу,
в якій просила рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 17 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Свої доводи обґрунтувала тим, що судом
першої інстанції було порушено норми
процесуального права та неправильно
застосовано норми матеріального права,
неповно з'ясовано обставини справи.

Справа № 760/25018/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/6022/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Калініченко
О.Б.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Крижанівська Г.В. Також
зазначила, що при ухваленні
оскаржуваного рішення суд не надав
належної оцінки тій обставині, що
всупереч вимогам ч. 4 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
відповідач ускладнив прочитання
споживачем тексту заяви № 001-28113-080813 від
08.08.2013 р. шляхом друкування його кеглем,
набагато меншим за кегль шрифту
основного тексту, чим ввів позивача в
оману щодо необхідності подальшого
укладення договору кредиту, його умов
та наслідків.

В судовому засіданні апелянтка
та її представник доводи апеляційної
скарги підтримали, просили її
задовольнити.

Представник відповідача просила
апеляційну скаргу відхилити, рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в
межах доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення в
цій частині, заслухавши пояснення
учасників процесу та дослідивши
письмові докази по справі та доводи
апеляційної скарги, дійшла висновку
про відсутність підстав для її
задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 08.08.2013 р. між
ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір
№ EZ -852 про надання послуг щодо
організації роботи з виготовлення та
передачі у власність
металопластикових конструкцій
загальною вартістю 10870 грн. 00 коп. (а.с. 3,
4, 42-45).

Для оплати послуг за вказаним
договором 08.08.2013 р. в заяві № 001-28113-080813
позивачка надала оферту ПАТ «Дельта
Банк» на укладення договору про
надання кредиту та купівлю товару і
прийняття цього товару в заставу на
умовах, викладених у заяві (а.с. 5-7).

08.08.2013 р. відповідач прийняв зазначену
пропозицію та листом - гарантією №
001-28113-080813 гарантував надходження на
поточний рахунок торгової організації
ФОП ОСОБА_2 зазначеної у ньому суми
кредиту в оплату придбаного споживачем
товару (а.с. 46).

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання апелянтки на те, що
відповідач, перерахувавши кошти на
рахунок ОСОБА_2, порушив норми ч. 1 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», спростовуються наявними в
матеріалах справи наступними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищевказаного
Закону кредитодавець надає кошти
(споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором.

Як вбачається зі змісту заяви ОСОБА_1 №
001-28113-080813 від 08.08.2013 р., остання надала
пропозицію відповідачу укласти
договір про надання кредиту на умовах,
відповідно до яких клієнт доручає
банку здійснити перерахування
кредитних коштів в безготівковому
порядку у сумі та на рахунки, визначені
у частині 3 даної пропозиції, а саме: на
рахунок ФОП ОСОБА_2

ПАТ «Дельта Банк» прийняло вказану
пропозицію та виконало зобов'язання
щодо надання споживачеві коштів на
визначених договором умовах, про що
08.08.2013 р. було надано лист-гарантію №
001-28113-080813.

Апелянтка зазначила, що укладений
договір про надання кредиту та купівлю
товару в порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК
України не відповідає її внутрішній
волі, оскільки вона була введена в
оману щодо необхідності подальшого
укладання такого договору та його умов
через їх друкування кеглем, меншим за
кегль шрифту основного тексту.

Разом з тим, такі посилання
спростовуються наявними в матеріалах
справи наступними доказами.

Згідно з п. 2.3. заяви ОСОБА_1 №
001-28113-080813 від 08.08.2013 р. до підписання
пропозиції вона була ознайомлена в
письмовій формі про умови кредитування
та орієнтовну сукупну вартість
кредиту відповідно до законодавства
України.

Також і при укладанні оспорюваного
договору позивачка була ознайомлена з
його змістом, погодилася на викладені в
ньому умови та виразила волевиявлення
на його укладення в письмовій формі,
про що свідчить відповідний підпис
ОСОБА_1 на заяві № 001-28113-080813 від 08.08.2013 р.

Крім того, відповідно до роз'яснень, які
містяться у п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» № 9
від 06 листопада 2009 року, на відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Між тим, заявляючи вимоги про визнання
договору недійсним як такого, що був
укладений під впливом обману,
позивачка не надала суду достатніх
доказів того, що в момент вчинення
вказаного правочину представники
відповідача навмисно ввели її в оману
щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Доводи апелянтки про те, що
оспорюваний правочин в порушення вимог
ч. 5 ст. 203 ЦК України не був спрямований
на реальне настання правових
наслідків, оскільки не забезпечив
виконання замовлених послуг щодо
виготовлення металопластикових
конструкцій, не знайшли підтвердження
в ході розгляду справи з огляду на
наступне.

ПАТ «Дельта Банк» перерахувало
кошти на рахунок ФОП ОСОБА_2 в оплату
придбаного споживачем товару, що
підтверджується листом - гарантією №
001-28113-080813 від 08.08.2013 р. (а.с. 46).

Відтак правові наслідки,
передбачені договором про надання
кредиту, настали.

Та обставина, що позивачка
відмовилася прийняти замовлені вироби
не є підставою для визнання
оспорюваного договору недійсним в
розумінні ч. 5 ст. 203 ЦК України.

Враховуючи викладене, при
встановленні обставин справи та
ухваленні рішення судом першої
інстанції не було допущено порушень
норм процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, не впливають на
правильність прийнятого судом рішення
і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України,
не можуть бути підставою для його
скасування, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314,315,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 17 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Г.В. Крижанівська

Судді:
М.І. Оніщук

Л.Д. Українець