Справа № 2-65/12 Головуючий у І інстанції
Кириченко В.І.Провадження № 22-ц/780/2504/14
Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 1
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Кагарлицького районного суду
Київської області від 17 січня 2012 року у
справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Стайківської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області про визнання права власності
на спадкове майно.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, Пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися до суду з позовом до
Стайківської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області про визнання права власності
на спадкове майно, посилаючись на те, що
кожен з них прийняв спадщину протягом
шести місяців з дня її відкриття
шляхом вступу у фактичне управління та
володіння спадковим майном, проте в
нотаріальному порядку отримати
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно позивачі не можуть,
оскільки за життя їх мати не здійснила
державну реєстрацію права власності на
нерухомість, а саме житловий будинок,
що розташований за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з викладеним позивачі просили
визнати за ними право власності за
кожним на 1/3 частку житлового будинку
та господарських споруд вартістю 22 321
грн., що розташований по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері ОСОБА_5

Заочним рішенням Кагарлицького
районного суду від 17 січня 2012 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за
кожним на 1/3 частку житлового будинку
та господарських споруд вартістю 22 321
грн., що розташований по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла ОСОБА_5 (а. с. 10). Позивачі по
справі є рідними братами та сестрою (а.
с. 12-14). Згідно довідки № 856 від 04 липня
2010 року померла ОСОБА_5 проживала до дня
смерті в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 15). Згідно
довідок, виданих сільським головою,
позивачі по справі фактично прийняли
спадщину після померлої матері (а. с.
16-17). З технічного паспорту, який
складено 07 жовтня 2011 року, вбачається,
що власником спірного будинку є
померла ОСОБА_5 (а. с. 18-21).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд виходив з того, що позовні
вимоги позивачів підлягають судовому
захисту, оскільки ними надані належні
та допустимі докази на підтвердження
своїх вимог.

З таким висновком суду погодитись не
можна, оскільки він суперечить вимогам
закону та обставинам справи.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК
України, якщо спадщина відкрилась не
раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття
спадщини до зазначеної дати
застосовується чинне на той час
законодавство, зокрема, відповідні
правила ЦК УРСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с.
10), а отже відповідно до прикінцевих та
перехідних положень ЦК України на
вказані правовідносини має
поширюватися дія ЦК УРСР від 1963 року.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК
УРСР визнається, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР
спадкоємець вважається таким, що
фактично прийняв спадщину, якщо він
довів, що він вступив в управління або
користування спадковим майном. Доказом
цього може бути наявність у спадкоємця
ощадної книжки на ім'я померлого,
іменних цінних паперів, квитанцій про
оплату комунальних та інших послуг,
обов'язкового страхування майна та
інших документів, виданих на ім'я
померлого, на майно, користування,
управління і розпорядження яким
можливе тільки після оформлення прав
на нього.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачі у межах встановленого законом
шестимісячного строку прийняла
фактично спадщину. До такого висновку
суд першої інстанції дійшов на
підставі пояснень позивачів, які були
надані ними у позовній заяві та в
судовому засіданні. При цьому зазначив,
що після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на спадкове майно, а саме на
спірний житловий будинок, на який
відсутні документи, що підтверджують
право власності спадкодавця на
спадкове майно.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 право власності за кожним на
1/3 частку житлового будинку, не
перевірив належним чином чи надавалась
спадкодавцю під забудову земельна
ділянка, не з'ясував хто саме є
власником спірного майна та дійшов
передчасного висновку щодо
задоволення позову.

Висновок суду першої інстанції
ґрунтується на припущеннях, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України є неприпустимим.

При вирішенні спорів даної категорії
судам слід керуватись законодавством,
яке регулювало виникнення права
власності на жилі будинки у самих
спадкоємців на момент закінчення
будівництва будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
спірний жилий будинок з господарськими
будівлями був побудований у 1960 році
батьками апелянта ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (
а.с. 21, 77).

Згідно із записами у погосподарських
книгах Стайківської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області головою двору у 1961-1963 роках
вказаний батько зазначених осіб
ОСОБА_6, у 1971-1973 роках - їх мати ОСОБА_7

Отже, мати позивачів ОСОБА_5 не була
забудовником спірного будинку. Вона
могла лише його успадкувати після
смерті своїх батьків.

Проте суд першої інстанції під час
розгляду справи в порушення вимог
закону належним чином не перевірив
правовий статус спірного будинку,
належність його на праві власності
матері позивачів, не визначив коло
спадкоємців першої черги, у зв»язку з
чим прийшов до передчасного висновку
про обґрунтованість позову.

Разом з тим з доводів апеляційної
скарги та пояснень апелянта у суді
апеляційної інстанції вбачається, що
він також вважає себе спадкоємцем, який
фактично прийняв спадщину після
померлих батьків його та ОСОБА_5

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
ухвалюючи рішення неповно встановив
фактичні обставини справи, не
визначився із характером
правовідносин сторін та правовою
нормою, яка підлягає до застосування
при їх вирішенні, тобто ухвалив рішення
з порушенням норм ст. ст. 212-214 ЦПК
України, а тому дане рішення підлягає
скасуванню.

Оскільки по справі не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
належності спірного будинку на праві
власності спадкодавцю ОСОБА_5, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Кагарлицького
районного суду Київської області від 17
січня 2012 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Стайківської сільської ради
Кагарлицького району Київської
області про визнання права власності
на спадкове майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: