Справа № 760/3910/14-ц
Провадження № 2-2364/14 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого
судді - Лазаренко В.В.

при секретарі
- Пономарьові М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна, набутого подружжям за час
шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

25.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 в
якому просить стягнути з відповідачки
на свою користь грошову компенсацію в
розмірі 25 000,00 грн., що становить ?
частину від вартості автомобіля Volkswagen
Vento, д.р.н. НОМЕР_1, посилаючись на те, що
вказаний автомобіль був придбаний в
період шлюбу сторін за особисті кошти
позивача, проте після розірвання шлюбу
відповідачка одноосібно користується
вказаним майном, що порушує права
позивача на це майно. Враховуючи, що
автомобіль знаходиться в повному
користуванні відповідачки, позивач
позбавлений користуватися цим майном,
він, виходячи з рівності часток
подружжя в праві спільної сумісної
власності на спільно набуте майно,
просить стягнути з відповідачки на
свою користь ? частину вартості цього
майна.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги ОСОБА_1 повністю і просили
позов задовольнити з підстав наведених
в ньому. При цьому позивач зазначив,
що ? частину вартості автомобіля Volkswagen
Vento, д.р.н. НОМЕР_1, позивач просить
стягнути з відповідачки на свою
користь в порядку розподілу майна
подружжя, залишивши позивачці спірний
автомобіль.

Представник відповідачки в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав і просив відмовити в
задоволенні позову, посилаючись на
безпідставність позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що з 31.07.1981 року
сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
шлюбі, від якого сторони мають двох
повнолітніх дітей - дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

14.06.2004 року рішенням Солом`янського
районного суду м. Києва шлюб між
сторонами було розірвано (а.с. 10).

Судом встановлено, що в період шлюбу
сторонами було придбано у власність
автомобіль Volkswagen Vento, д.р.н. НОМЕР_1.

Як вбачається зі свідоцтва про
реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2, виданого
20.02.1998 року МРЕВ-1 м. Києва, автомобіль
Volkswagen Vento, д.р.н. НОМЕР_1, був
зареєстрований на праві власності за
ОСОБА_1 (а.с. 15).

Таким чином, судом встановлено, що
право власності на автомобіль Volkswagen
Vento, д.р.н. НОМЕР_1, було набуто
сторонами під час шлюбу та
зареєстровано за позивачем ОСОБА_1 у
встановленому законом порядку.

Позивач в своїй позовній заяві
посилався на те, що вказане майно хоча і
було придбано в період шлюбу, проте
придбано за його особисті кошти. Разом
з цим жодного доказу на підтвердження
вказаних обставин позивач суду не
надав.

Крім того, звертаючись до суду з
вимогами про стягнення з відповідачки
на свою користь компенсації ? частини
вартості автомобіля Volkswagen Vento, д.р.н.
НОМЕР_1, позивач посилається на норми
які регулюють розподіл майна, набутого
подружжям за час шлюбу, звертаючи
увагу на те, що сторонами не було
досягнуто згоди про поділ майна
набутого сторонами під час шлюбу, що
дає підстави суду вважати, що позивач
особисто стверджує, що вказаний
автомобіль є спільним майном сторін.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороби
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об`єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

За ст. 61 СК України об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту. Якщо
одним з подружжя укладено договір в
інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Стаття 63 СК України визначає, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно статті 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними
в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених цивільним
Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 25 Постанови №11 Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких дій,
а неподільні речі не можуть бути
реально поділені між ними відповідно
до їх часток, суд визначає ідеальні
частки подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Судом встановлено, що на час розгляду
справи в суді право власності ОСОБА_1 на
автомобіль Volkswagen Vento, д.р.н. НОМЕР_1, не
припинено.

В судовому засіданні позивач зазначив,
що він просить залишити автомобіль
відповідачці, а на його користь
стягнути компенсацію ? частини
вартості цього автомобіля.

При цьому, позивач у встановленому
законом порядку не звертався до суду з
вимогою про припинення його права
власності на спірний автомобіль та, в
порядку розподілу майна набутого
сторонами за час шлюбу, визнання права
власності на вказаний автомобіль за
відповідачкою зі стягненням з неї на
користь позивача ? частини вартості
цього майна.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладені вище обставини,
суд не вбачає законних підстав для
задоволення вимог позивача про
стягнення з відповідачки на його
користь ? частини вартості автомобіля,
придбаного сторонами під час шлюбу, в
порядку розподілу спільного майна,
оскільки позивач, залишаючись
власником автомобіля Volkswagen Vento, д.р.н.
НОМЕР_1, просить додатково стягнути з
відповідачки на свою користь ? частину
вартості цього автомобіля.

Крім того, позивачем не надано суду
доказів на підтвердження того, що
вартість спірного автомобіля
становить 50 000,00 грн., що позбавляє суд
можливості визначити вартість ?
частини автомобіля, яка підлягає
стягненню на користь позивача в разі
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 60, 61, 69, 70, 71 СК України,
суд, -

В И Р І Ш
И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя: