Справа №589/1280/13 Головуючий у суді у 1
інстанції - Лєвша С.Л.Номер провадження
22-ц/788/572/14 Суддя-доповідач - Собина
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга»

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 06 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга»

про скасування наказів та стягнення
заборгованості з виплат за трудовим
договором та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

4 березня 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, який уточнив в ході
судового розгляду справи і остаточно
свої вимоги мотивував тим, що з 1 квітня
2008 року працював на посаді
юрисконсульта в ТОВ «Елга». При
прийнятті на роботу між ним та
відповідачем в особі директора ОСОБА_3
був укладений додатковий трудовий
договір від 1.04.2008 року, в якому були
обумовлені взаємні права, обов'язки,
умови праці і оплати. Оскільки, за
участю Товариства все частіше виникали
спори, що розглядались в судах
розташованих в м.Суми де він і проживає,
тому в договорі сторони обумовили
місце його роботи в м.Суми, у зв'язку з
чим ТОВ «Елга» в м.Сумах у 2009-2010 роках
орендувало офісне приміщення.
Вподальшому, на Товаристві виник
корпоративний конфлікт і у вересні 2010
року директор ТОВ «Елга» ОСОБА_3 був
затриманий правоохоронними органами і
утримувався під вартою, а тому, у
зв'язку із скрутним фінансовим
становищем, Товариство відмовилось від
орендованого приміщення в м.Суми. Тому
він обладнав робоче місце за адресою
свого постійного проживання, а за
наявності сучасних засобів зв'язку,
якихось перешкод у трудових відносинах
чи організації праці не було. 06.07.2010
року між ним та відповідачем було
укладено додатковий трудовий договір
за яким йому доручалось довести по
кримінальній справі безпідставність
звинувачень у вчиненні кримінального
злочину службових осіб Товариства, що,
в свою чергу, потягло б за собою
ухвалення господарським судом рішення
на користь ТОВ «Елга» про стягнення
2021100 грн.00 коп. За умовами додаткового
договору було визначене матеріальне
заохочення у розмірі 20% від
вищезазначеної суми. Умови укладеного
додаткового договору ним виконані, а
тому вважає він має право на отримання
матеріального заохочення. У зв'язку з
неможливістю подальшої співпраці з
новим директором Товариства
Мартиченко В.В. ним 15.01.2013 року було
подано дві заяви про звільнення: одну
за власним бажанням, а іншу за згодою
сторін, але рішення по його заявах
прийняте не було. Вподальшому, він
довідався про прийняття новим
директором товариства Мартиченком В.В.
21.01.2013 року наказу № 6 про відсторонення
його від посадових обов'язків, а 31.01.2013
року було видано наказ № 17-а про
звільнення його з роботи з 31.01.2013 року
за прогули без поважних причин за п.4
ст40 КЗпП України. Остаточний
розрахунок при звільненні з ним
проведено не було, тому просив
постановити рішення, яким визнати
неправомірним наказ № 6 від 21.01.2013 року
в частині усунення його від виконання
посадових обов'язків, визнати
неправомірним та скасувати наказ № 17-а
від 31.01.2013 року про звільнення його з
ТОВ «Елга» за прогули, стягнути на його
користь компенсацію за невикористані
відпустки за 2008-2012 роки в сумі 12255 грн.52
коп., стягнути моральну шкоду в сумі 20000
грн.00 коп., стягнути грошову винагороду
в сумі 404220 грн.00 коп., середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 24238 грн.08 коп.,
заробітну плату за січень 2013 року в
сумі 2000 грн.00 коп. та змінити
формулювання причин його звільнення зі
ст.39 на ст.36 п.4 КЗпП України (за власним
бажанням).

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 06 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано неправомірним та скасовано
наказ директора ТОВ «Елга» № 6 від
21.01.2013 року в частині усунення ОСОБА_2
від виконання посадових обов'язків та
призначення відносно нього службової
перевірки. Визнано неправомірним та
скасовано наказ директора ТОВ «Елга» №
17а від 31.01.2013 року про звільнення ОСОБА_2
за прогули без поважних причин.
Стягнуто з ТОВ «Елга» на користь ОСОБА_2
компенсацію за невикористані щорічні
відпустки, а саме: за 20 днів у 2008 році, 30
днів у 2009 році, 30 днів у 2010 році, 30 днів у
2011 році та 6 днів у 2012 році у розмірі 12255
грн.52 коп. Стягнуто з ТОВ «Елга» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з 1
лютого 2013 року до 5 лютого 2014 року у
розмірі 24238 грн.08 коп. Стягнуто з ТОВ
«Елга» на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду в сумі 3000 грн.00 коп. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Елга» на користь
держави судовий збір в розмірі 394 грн.94
коп..

Сторони не погодились з рішенням
місцевого суду і оскаржили його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 не
погодився з рішенням суду в частині
відмови в задоволенні його позовних
вимог про стягнення з відповідача на
його користь не нарахованої та не
сплаченої заробітної плати у вигляді
грошової винагороди в сумі 404220 грн.00
коп. передбаченої п.3 договору від 06.07.2010
року, яка підлягала сплаті на його
користь в якості заохочення в розмірі
20% від суми які підприємство мало ризик
втратити внаслідок негативного
вирішення цивільного, господарського,
адміністративного спору чи
кримінальної справи. Просить рішення
місцевого суду в цій частині скасувати
та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

Представник відповідача також не
погодився з рішенням суду і зазначив,
що позивач не мав законних підстав на
оскарження наказу № 6 від 21.01.2013 року в
частині усунення ОСОБА_2 від виконання
посадових обов'язків і при цьому суд
безпідставно послався на ст.46 КЗпП
України, яка на його думку, не регулює
дані правовідносини. Крім того вважає,
що позивач правомірно був звільнений з
роботи у зв'язку з прогулом, що
підтверджується відповідними актами
про відсутність на робочому місці.
Вважає також, що відсутні підстави для
стягнення на користь позивача
компенсації за невикористані
відпустки за 2008-2012 роки. З урахуванням
того, що позивач в судовому засіданні
06.02.2014 року відмовився від позовних
вимог про стягнення з відповідача
заробітної плати за січень 2013 року,
тому відсутні були і підстави
стягувати на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні. Також вважає, що
позивач не надав доказів і на
підтвердження своїх позовних вимог
щодо заподіяння йому моральної шкоди.
Просить скасувати рішення місцевого
суду в частині задоволення позовних
вимог позивача та відмовити в
задоволенні його позовних вимог в
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи апелянта ОСОБА_2 та представника
апелянта ТОВ «Елга» - Пургіну О.В.,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга ТОВ
«Елга» підлягає частковому
задоволенню з таких підстав:

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу № 24 від 01.04.2008 року
ОСОБА_2 був прийнятий на посаду
юрисконсульта ТОВ «Елга» (а.с.104-105).

При укладенні трудового договору між
ТОВ «Елга» в особі виконавчого органу -
директора підприємства ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 був укладений додатковий
письмовий трудовий договір відповідно
до п.2.1.3 якого роботодавець
зобов'язувався забезпечити працівника
матеріально-технічними засобами,
необхідними для виконання роботи,
обладнати робоче місце відповідно до
сучасних вимог діяльності
спеціаліста-правознавця за місцем
постійного перебування і переважного
виконання обов'язків в м.Суми (а.с.13-18).

На виконання умов укладеного
трудового договору щодо обладнання
належних умов роботи позивача по
справі, було орендовано квартиру №? 3 по
вул.Перекопська, 11 в м.Суми, яка
використовувалась як офісне
приміщення для роботи працівників
підприємства в тому числі і ОСОБА_2
(а.с.20-24).

6 липня 2010 року між сторонами був
укладений договір про надання правової
допомоги та визначення умов оплати
праці за умовами якого ТОВ «Елга»
доручало, а ОСОБА_2 зобов'язувався
провести правову юридичну роботу у
напрямку захисту законних прав та
інтересів замовника, його працівників
по кримінальній справі № 10800072 та
супутнім їй справам (кримінальним,
адміністративним, господарським,
цивільним) і при отриманні позитивного
результату замовник зобов'язувався
сплатити послуги виконавця відповідно
до п. 5.2 Договору від 1 квітня 2008 року у
розмірі 20% від суми 20211000 грн. і
підставою для виплати грошової
винагороди є досягнення результату
закриття кримінальної справи справі №
10800072 за реабілітуючими для
працівників «замовника» і
підприємства обставинами (п.3 Договору)
( а.с.19).

15.01.2013 року позивач звернувся із заявою
до директора ТОВ «Елга» про звільнення
його за власним бажанням, але його
заява розглянута не була (а.с.70).

Наказом № 6 від 21 січня 2013 року позивач
та ряд інших працівників ТОВ «Елга»
були усунені від виконання посадових
обов'язків та відносно них призначено
службову перевірку стосовно виконання
ними своїх посадових обов'язків
(а.с.86-87).

Наказом від 31.01.2013 року № 17а позивач
був звільнений з посади юрисконсульта
з 31.01.2013 року за прогули без поважних
причин за п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.14).
Підставою для звільнення були акти про
відсутність на робочому місці від
24.01.2013 року та від 31.01.2013 року (а.с.82, 83).

На час звільнення ОСОБА_2 існувала
заборгованість по заробітній платі за
січень 2013 року та йому нарахована
компенсація за невикористану
відпустку і на час постановлення
рішення місцевим судом зазначена
заборгованість відповідачем не
сплачена, що підтверджується довідкою
та поясненнями представника
відповідача (а.с.81).

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду в частині
визнання незаконним та скасування
наказу директора ТОВ «Елга» № 6 від
21.01.2013 року щодо усунення ОСОБА_2 від
виконання посадових обов'язків та
призначення відносно нього службового
розслідування, оскільки відповідно до
ст.46 КЗпП України відсторонення
працівників від роботи власником або
уповноваженим ним органом
допускається у разі: появи на роботі в
нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння;
відмови або ухилення від обов'язкових
медичних оглядів, навчання,
інструктажу і перевірки знань з
охорони праці та протипожежної
охорони; в інших випадках, передбачених
законодавством.

В той же час, відповідачем не було
надано суду будь-яких переконливих
доказів на підтвердження того, що
існували підстави передбачені ст.46
КЗпП України на відсторонення позивача
від роботи.

Колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги ТОВ «Елга» в тій
частині, що місцевий суд неправомірно
ототожнив поняття «відсторонення від
роботи» та «усунення від посадових
обов'язків», у зв'язку з чим застосував
норму закону, яка не регулює дані
правовідносини (ст.46 КЗпП України).

В той же час, трудові відносини
працівників та роботодавців
урегульовані Кодексом законів про
працю України та іншими актами
законодавства України, прийнятими
відповідно до нього і діючим
законодавством не надано роботодавцю
право на відсторонення працівника від
посадових обов'язків, а лише у
визначених законом випадках
роботодавець може відсторонити
працівника від роботи, а тому
оспорюваний наказ є незаконним в
частині усунення ОСОБА_2 від посадових
обов'язків і підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір та задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 в частині
визнання неправомірним та скасування
наказу ТОВ «Елга» № 17а від 31.01.2013 року
про звільнення останнього за прогули
без поважних причин і, в той же час,
стягуючи на його користь середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні місцевий суд зробив
суперечливі висновки, оскільки
скасування наказу про звільнення
тягне за собою фактичне поновлення
працівника на роботі, і у цьому випадку,
останній має право на стягнення на свою
користь середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу, як це
передбачено ч.1 ст.255 КЗпП України, а не
на отримання середнього заробітку на
час затримки розрахунку при звільненні
на підставі ст.117 КЗпП України.

З матеріалів цивільної справи та з
пояснень позивача ОСОБА_2 даних ним в
судовому засіданні вбачається, що він
не бажає бути поновленим на попередній
роботі в ТОВ «Елга» і наполягає лише на
зміні формулювання причин звільнення і
стягнення на його користь середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути, зокрема,
безстроковим, що укладається на
невизначений строк (п. 1 ч. 1 ст. 23 КЗпП
України).

Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Додержання письмової
форми при укладенні трудового договору
з фізичною особою є обов'язковим.
Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є розірвання трудового
договору з ініціативи працівника
(статті 38,39) , розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
.

Трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин (п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 01 квітня 2008 року
позивач був прийнятий на посаду
юрисконсульта ТОВ «Елга» і укладеним
між сторонами письмовим договором було
визначено обладнання його робочого
місця за місцем його постійного
проживання в м.Суми і на виконання
укладеного договору було укладено
договір оренди приміщення, яке
використовувалось для здійснення
трудової діяльності як позивачем по
справі так і іншими працівниками
відповідача. Після припинення договору
оренди і неможливості за фінансовим
станом підприємства оплати
орендованого приміщення в м.Суми зміни
до трудового договору укладеного між
сторонами щодо міста розташування
робочого місця позивача не вносились.
В той же час, зміна істотних умов праці,
яким є і визначення міста розташування
робочого місця працівника, відповідно
до ст.32 КЗпП України допускається лише
за його згодою і про ці зміни працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці. Якщо колишні істотні
умови праці не може бути збережено, а
працівник не згоден на продовження
роботи в нових умовах, то трудовий
договір припиняється за п.6 ст.36 КЗпП
України.

В порушення вимог вищезазначеної норми
права відповідач не змінював істотні
умови праці позивача і не визначав його
робоче місце за місцем фактичного
розташування ТОВ «Елга» в м.Шостка, а
тому звільнення його з роботи у зв'язку
з прогулами є незаконним.

Колегія суддів вважає, що складені
працівниками відповідача акти від
24.01.2013 року та від 31.01.2013 року не можуть
свідчити про вчинення позивачем
прогулів, оскільки з цих актів
вбачається, що позивач не з'являвся не
на своє робоче місце а на останнє місце
фактичного розташування підприємства
по вул.Леніна в м.Шостка, хоча робоче
місце в цьому приміщенні йому ніколи не
визначалось.

За таких підстав, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду в частині незаконності звільнення
позивача саме за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України.

В той же час, з урахуванням звернення
позивача 15.01.2013 року із заявою до
відповідача по справі про звільнення
його з роботи за власним бажанням та
підтриманням ним позовних вимог саме в
частині зміни формулювання причин
звільнення і не бажанням його
продовжувати трудові відносини з
відповідачем по справі, колегія суддів
вважає за можливе вийти за межі доводів
апеляційної скарги ОСОБА_2 і змінити
рішення місцевого суду в цій частині
та змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_2 з посади
юрисконсульта в ТОВ «Елга» та вважати
його звільненим за ч.1 ст.38 КЗпП України
з 31.01.2013 року.

Також, місцевим судом встановлено та з
матеріалів цивільної справи
вбачається, що при звільненні з
позивачем в порушення вимог
передбачених ст.116 КЗпП України не було
проведено остаточного розрахунку, що
підтверджується довідкою ТОВ «Елга» №
138 від 03.06.2013 року (а.с.81), а тому колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого суду в частині стягнення з
відповідача на користь позивача на
підставі ст.117 КЗпП України середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в розмірі 24238 грн.08 коп.

Зазначений розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні визначений місцевим
судом узгоджується з Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 року
№ 100.

В той же час, колегія суддів вважає, що
місцевим судом не вірно обраховано
розмір компенсації, яка підлягає
стягненню на користь позивача за
невикористану ним відпустку.

Так, з урахуванням встановленого
трудовим договором тривалості
відпустки позивача (30 календарних днів)
на підставі п.7 Порядку обчислення
середньої заробітної плати та довідок
про заробітну плату позивача за 2008-2012
роки (а.с.25, 26, 27, 276, 277) грошова
компенсація за невикористану
відпустку за 2008 рік становить 1076 грн.74
коп. (12640:270х23), за 2009 рік - 8708грн.18 коп.
(103046,75:355х30), за 2010 рік - 1635 грн.97 коп.
(19359:355х30), за 2011 рік - 1849грн.18 коп.
(21882:355х30), за 2012 рік - 407 грн.25 коп.
(24163,54:356х6) а усього 13677 грн.27 коп.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення місцевого суду в частині
визначення розміру компенсації за
невикористані відпустки підлягає
зміні і тому необхідно стягнути з
відповідача на користь позивача
компенсацію за невикористані
відпустки в розмірі 13677 грн.27 коп. з
подальшим утриманням усіх необхідних
платежів та зборів.

Крім того, при перегляді рішення
місцевого суду в частині вирішення
позовних вимог позивача про стягнення
на його користь заборгованості по
заробітній платі за січень 2013 року,
колегією суддів встановлено, що
висновки місцевого суду в
мотивувальній частині суперечать
висновкам суду викладеним ним в
резолютивній частині рішення, оскільки
в мотивувальній частині рішення суд
погоджувався з обґрунтованістю
позовних вимог позивача в цій частині,
а в резолютивній частині рішення
відмовив в їх задоволенні.

В той же час, з матеріалів справи
вбачається і сторонами по справі
визнається, що заробітна плата
позивача на посаді юрисконсульта
складала 2000 грн.00 коп., при звільненні
заробітна плата за січень 2013 року
позивачу виплачена не була, а тому
позовні вимоги позивача в цій частині
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Колегія суддів не погоджується з
доводами представника апелянта ТОВ
«Елга» щодо виплати позивачеві
заробітної плати за січень 2013 року з
урахуванням наказу № 5 від 10.01.2013 року,
яким нарахування та виплата усім
працівникам ТОВ «Елга» заробітної
плати встановлювалась у мінімальному
розмірі встановленому законодавством.
В той же час, відповідно до ч.3 ст. 32
КЗпП України у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
допускається зміна істотних умов праці
при продовженні роботи за тією ж
спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою. Про зміну істотних умов праці -
систем та розміру оплати праці, пільг,
режиму роботи, встановлення або
скасування неповного робочого часу,
суміщення професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Отже, зміна істотних умов праці,
зокрема зменшення заробітної плати,
може бути визнана законною тільки в
тому випадку, якщо буде доведена
наявність змін в організації
виробництва і праці та за умови
повідомлення працівника в
установлений законом строк .

В той же час, доказів на підтвердження
наявності змін в організації
виробництва та праці на підприємстві
відповідачем надано не було, позивач
про зменшення розміру заробітної плати
в установлений законом строк не
повідомлявся, тому колегія суддів
виходить з того, що розмір заробітної
плати позивача за січень 2013 року
становить 2000 грн.00 коп.

Також, колегія суддів не погоджується з
доводами представника апелянта ТОВ
«Елга» в тій частині, що позовні вимоги
позивача щодо стягнення на його
користь заборгованості по заробітній
плати за січень 2013 року не підлягають
задоволенню, оскільки останній
відмовився від них в судовому
засіданні, яке відбулось 06.02.2014 року.

В той же час, відповідно до п.3 ч.1 ст.205
ЦПК України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмова
прийнята судом. В матеріалах цивільної
справи відсутня належним чином
оформлена заява позивача про відмову
від позовних вимог в цій частині. Він не
попереджувався про наслідки закриття
провадження у справі передбачені ст.206
ЦПК України і ухвала про закриття
провадження у справі не
постановлювалась, а тому і відсутні
докази на підтвердження того, що
позивач належним чином відмовився від
частини позовних вимог і ця відмова
прийнята судом.

За таких підстав, колегія суддів вважає
за необхідне задовольнити позовні
вимоги позивача та стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі за
січень 2013 року в сумі 2000 грн.00 коп. з
подальшим утриманням усіх необхідних
платежів та зборів.

Колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги ОСОБА_2
щодо скасування рішення місцевого суду
в частині відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення на його
користь 404220 грн.00 коп. відповідно до
угоди укладеної 06.07.2010 року, оскільки
зазначена угода між замовником ТОВ
«Елга» в особі директора ОСОБА_3 та
виконавцем адвокатом ОСОБА_2 за своєю
суттю не є трудовою угодою в розумінні
ст.21 КЗпП України, а фактично є
цивільно-правовим договором, оскільки
виконавець взяв на себе обов'язок
виконати певну роботу і передати
замовникові результат роботи.

Доказів на підтвердження того, що
ОСОБА_2 представляв інтереси ТОВ «Елга»
в кримінальній справі № 10800072
порушеній стосовно службових осіб ТОВ
«Елга» за фактом незаконного
заволодіння бюджетними коштами в
особливо великих розмірах, шляхом
зловживання ними своїм службовим
становищем, та вчинення службового
підроблення, що спричинило тяжкі
наслідки, за ознаками злочинів
передбачених ч.5 191, ч.2 ст.366 КК України
як юрисконсульт підприємства
відповідно до укладеного трудового
договору, а не як адвокат
обвинуваченого ОСОБА_3 суду надано не
було.

За таких підстав, колегія суддів
погоджується з висновками місцевого
суду щодо відмови в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з ТОВ
«Елга» на користь ОСОБА_2 не
нарахованої та не сплаченої заробітної
плати у вигляді грошової винагороди
404220 грн.00 коп.

В той же час, колегія суддів вважає, що
місцевим судом при постановленні
рішення в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди в розмірі 3000 грн.00 коп.
не в повному обсязі враховані
положення ст.237-1 КЗпП України, не
враховано характер й обсяг моральних
страждань, які зазнав позивач, та інші
обставини, що відповідають
роз'ясненням, які містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди від 31 березня 1995 року № 4, а тому
виходячи з засад розумності та
справедливості вважає за необхідне
зменшити розмір моральної шкоди, яка
підлягає стягненню на користь позивача
до 500 грн.00 коп.

Інші доводи апеляційної скарги нічим
не підтверджені, тому висновків суду
першої інстанції також не спростовують
і не містять посилань на такі
порушення законодавства, що могли б
бути підставою для скасування рішення
суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.307 ч.1 п.3, 309, 314 ЦПК України , колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Елга»
задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 06 лютого 2014
року змінити в частині вирішення
позовних вимог щодо зміни формулювання
причин звільнення ОСОБА_2, визначення
розміру компенсації за невикористані
відпустки, заборгованості по
заробітній платі за січень 2013 року,
розміру моральної шкоди та
постановити в цій частині нове рішення.

Змінити формулювання причин
звільнення ОСОБА_2 з посади
юрисконсульта Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» та вважати
його звільненим за ч.1 ст.38 КЗпП України
з 31.01.2013 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Елга» на користь
ОСОБА_2 компенсацію за невикористану
відпустку за період 2008-2012 роки в
загальній сумі 13677 грн.27 коп.,
заборгованість по заробітній платі за
січень 2013 року в сумі 2000 грн.00 коп. з
подальшим утриманням усіх необхідних
платежів та зборів та моральну шкоду в
сумі 500 грн.00 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
дня може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -