АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ 22-ц/796/4329/2014
інстанції: Антипова Л.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Кирилюк Г.М.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.І.Т. груп» на
рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року у справі
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Статус» до ОСОБА_2
про стягнення збитків, -

в с т а н о в и в :

У липні 2013 року ТОВ «Статус» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення збитківу формі упущеної
вигоди на суму 9 351 810,00 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що через бездіяльність
відповідача ОСОБА_2, а саме
нездійснення ним у 2003-2005 роках керівних
функцій директора ТОВ «Статус» по
виконанню товариством умов
інвестиційних договорів, товариству
спричинено матеріальні збитки у формі
неоплачених грошових внесків
інвесторів по інвестиційним договорам.
Позивач вважав таку поведінку
відповідача неправомірною та такою, що
порушує його права, у зв'язку з чим
змушений був звернутися до суду і
просив позов задовольнити.

Рішенням Дніпровського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Л.І.Т. груп»,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права та процесуального
права, на невідповідність висновків
суду обставинам справи в частині,
просить рішення суду змінити, а саме
виключити з його мотивувальної частини
наступне:

«Як вбачається із тексту інвестиційних
договорів №№ 1/ps/2003 та 2/ps/2003 (пункт 9.1
обох договорів), договори діють до
повного виконання сторонами їх умов та
можуть бути розірвані тільки за
взаємною згодою сторін або в судовому
порядку. Оскільки позивачем доказів
розірвання інвестиційних договорів
№№1/ps/2003 та 2/ps/2003 від 06.10.2003 року за
згодою сторін, а також рішення суду про
їх розірвання в судовому засіданні не
надано, суд погоджується із
аргументами відповідача про те, що
вищевказані договори не втратили
юридичної сили та є діючими і по
сьогодні, а відтак права та обов'язки
сторін, в тому числі і позивача за ними
не є припиненими.

При цьому, суд звертає увага позивача
на те, що позивач не позбавлений
правової можливості звернутись до
згаданих юридичних осіб із вимогою про
виконання їх грошових зобов'язань,
передбачених пунктами 3.4 інвестиційних
договорів, в тому числі в судовому
порядку, тому суд бере до уваги те, що
позивачем не вжито всіх заходів для
одержання вигоди, яку позивач просить
стягнути.

Водночас, з огляду на наявні у справі
матеріали, суд не погоджується із
посиланням позивача на невиконання ТОВ
«Статус» своїх зобов'язань за
інвестиційними договорами №№1/ps/2003 та
2/ps/2003, як обставину, що спричинила
виникнення збитків у позивача. Так,
відповідач поданими суду доказами,
зокрема аудиторським висновком та
банківськими документами, підтвердив,
що ТОВ «Статус» у 2003-2005 роках не
отримував жодних грошових коштів від
ТОВ «Л.І.Т. груп», ДП «Інтер'єр»,
Компанії «ЕLRIOT LLC» (США), Приватної
компанії з обмеженою відповідальністю
«Дейнфорд Інвестментс Лімітед»
(Великобританія), будь-яких інших
третіх осіб від їх імені на виконання
умов інвестиційних договорів №№ 1/ps/2003
та 2/ps/2003 від 06.10.2003 р.. Факт невиконання
ТОВ «Л.І.Т. груп» та ДП «Інтер'єр» своїх
обов'язків щодо здійснення грошових
внесків за інвестиційними договорами
№№1/ps/2003 та 2/ps/2003 підтверджений також
поясненнями відповідача, допитаного в
судовому засіданні, як свідка.

Відповідно до пункту 3.5 інвестиційного
договору №1/ps/2003 та №2/ps/2003 від 06.10.2003
року інвестор здійснює інвестування у
безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів на
рахунок учасника. Позивачем також не
доведено, що інвестори ТОВ «Л.І.Т. груп»
та ДП «Інтер'єр» або будь-які інші
особи, що діяли в їх інтересах, вносили
грошові кошти по інвестиційним
договорам від 06.10.2003 р. на банківські
рахунки ТОВ «Статус».

З огляду на вказане, суд встановив, що у
ТОВ «Статус» не наступив обов'язок
виконувати свої зобов'язання,
передбачені інвестиційними договорами
№№1/ps/2003 та 2/ps/2003 від 06.10.2003 р.

Водночас, суд звертає увагу позивача на
те, що укладений ТОВ «Статус», ТОВ
«Л.І.Т. груп» та ДП «Інтер'єр» 24.10.2003 року
договір застави не відповідає вимогам
діючого на момент його укладення
законодавства. »

В суді апеляційної інстанції
представник ТОВ «Л.І.Т. груп» -
Письменна Н.В. апеляційну скаргу
підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники розгляду справи про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлялися в установленому законом
порядку, у судове засідання не прибули,
про причини неявки суд не повідомили, у
зв'язку із чим колегія суддів вважала
можливим слухати справу у їх
відсутність.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи із
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Враховуючи, що апелянт просить лише
виключити з мотивувальної частини
рішення суду окремі її складові, межами
апеляційного розгляду є перегляд
оскаржуваного рішення саме у
зазначеній частині.

У апеляційній скарзі ТОВ «Л.І.Т. груп»
зазначає, що викладені вище обставини,
про виключення яких з мотивувальної
частини рішення ставиться питання,
можуть бути використані як преюдиційні
факти в іншій справі. Зокрема,
оскаржуване рішення дає позивачу всі
підстави звернутися до суду з позовом
про визнання договору іпотеки, який був
укладений на виконання інвестиційного
договору, недійсним та в подальшому
оскаржувати право власності апелянта
на майно, набуте шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, апелянт вважає що при
можливому розгляді іншої справи судом
будуть застосовані положення частини 3
статті 61 ЦПК України, згідно якої
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, відхиляючи апеляційну
скаргу, колегія суддів виходить із
того, що преюдиційне значення мають
обставини, встановлені в резолютивній
частині рішення, а не в мотивувальній, а
також із того, що апелянт не є стороною
по справі, вимог до нього не заявлялось,
його права рішенням не порушено.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не знайшли свого підтвердження
при апеляційному розгляді справи, в
межах апеляційного розгляду.

З огляду на викладене та у зв'язку із
тим, що суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
апеляційна скарга має бути відхилена
на підставі пункту першого частини 1
статті 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Л.І.Т.
груп» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
міста Києва від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
Г.М. Кирилюк

М.М. Панченко