Кіровський районний суд міста Макіївки
Справа №
268/601/14-ц Провадження № 2/268/554/14Р і ш
і м е н е м У к р а ї н и
17 березня 2014 року
Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:
головуюча суддя Шуляк Л.В.
секретарі Стонога
участю сторін:позивачки ОСОБА_1
представника відповідача
представника третьої особи
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, яка діє також як
законний представник неповнолітнього
ОСОБА_4, до Макіївської міської ради,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору - товариство
з обмеженою відповідальністю
„Ремжитлобуд," про визнання права
користування житловим приміщенням,
09 січня 2014 року ОСОБА_1, яка діє також як
законний представник неповнолітнього
ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до
Макіївської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - товариство з обмеженою
відповідальністю „Ремжитлобуд" про
визнання права користування житловим
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
яка діє також як законний представник
неповнолітнього ОСОБА_4, підтримала
заявлені позовні вимоги, на
обгрунтування яких послалася на факти
і обставини, викладені у заяві, та
зазначила, що з 1986 року її матір ОСОБА_6
працювала маляром у ТОВ
„Макіївжитлобуд". За рішенням
адміністрації цього підприємства у 1989
році ОСОБА_6 та членам її родини:
чоловіку - ОСОБА_7, та дочкам: їй - ОСОБА_1
та ОСОБА_12, з метою поліпшення житлових
умов проживання була надана у
тимчасове користування кімната НОМЕР_1
у гуртожитку підприємства за адресою:
АДРЕСА_1. З моменту надання житлового
приміщення її матір ОСОБА_6 разом з
вищеназваними членами своєї родини,
вселилася у вказану кімнату, де
постійно проживали до 2006 року. В 2006
році звільнилися кімнати НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 в які за заявою ОСОБА_6 та з
дозволу адміністрації вселилась вона -
ОСОБА_1 разом зі своїм чоловіком, а
мати, батько, сестра та чоловік
останньої залишилася проживати в
кімнаті НОМЕР_1. З 2006 року по і по
теперішній час вона разом зі своїм
неповнолітнім сином ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживає в
спірному приміщенні, оплачує
комунальні послуги, зробила у ньому
капітальний ремонт та поліпшила умови
свого проживання. У подальшому будинок,
в якому розташовані зазначені кімнати,
було виключено з числа відомчого житла
та передано в комунальну власність
міста. Як виявилось відповідні рішення
адміністрації та профспілкового
комітету попереднього власника не
збереглися. Оскільки їх вселення до
житлового приміщення було проведено з
дозволу попереднього власника житла,
однак воно, незважаючи на відсутність
Посилаючись на викладені обставини,
позивачка просить суд постановити
рішення, яким визнати за нею та її
неповнолітнім сином ОСОБА_4 право
користування житловим приміщенням, що
складається з двох кімнат за НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Представники Макіївської міської
ради: спеціаліст 1 категорії,
юрисконсульт відділу з юридичної
роботи управління міського
житлово-комунального господарства
Макіївської міської ради Малофєєнко
Н.Ю., та головний спеціаліст,
юрисконсульт відділу з юридичної
роботи управління міського
житлово-комунального господарства
Макіївської міської ради Кононов Ю.В.,
які діють на підставі довіреності
юридичної особи, позовні вимоги ОСОБА_1
не визнали і заперечуючи проти позову,
в судовому засіданні пояснили, що
позивачка в спірне жиле приміщення
вселилися з порушенням встановленого
законом порядку - за відсутністю
ордера, тому не може набути право на
користування цим житлом.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд» -
юрисконсульт Богославський О.П., який
діє на підставі довіреності юридичної
особи, не заперечував проти
задоволення позову ОСОБА_1 і вважав
можливим визнати за позивачкою та її
неповнолітнім сином право
користування спірним житловим
приміщенням, оскільки ОСОБА_1 все своє
життя проживає у житловому будинку
АДРЕСА_1 та більше 7 років постійно
мешкає у спірному житловому
приміщенні, сплачує комунальні
послуги, зробила в ньому ремонт та
підтримує його в належному стані.

Вислухавши пояснення позивачки,
представників відповідача та третьої
особи, вивчивши матеріали справи і
дослідивши надані докази, суд у межах
заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК
України) установив наступне.

Статтею 47 Конституції України
закріплено право кожного на житло.
Одним зі способів реалізації вказаного
права є надання житла в користування за
договором найму (оренди).

Жилі приміщення в будинках відомчого
житлового фонду, як визначено статтею 52
ЖК Української РСР надаються
громадянам за спільним рішенням
адміністрації і профспілкового
комітету підприємства, установи,
організації, затвердженим виконавчим
комітетом районної, міської, районної в
місті, селищної, сільської Ради
народних депутатів, а у випадках,
передбачених Радою Міністрів СРСР, - за
спільним рішенням адміністрації і
профспілкового комітету з наступним
повідомленням виконавчому комітетові
відповідної Ради народних депутатів
про надання жилих приміщень для
заселення.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено, що мати
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_6 з 20 листопада
1986 року працювала маляром-штукатуром 3
розряду в будівельному управлінні № 5
треста „Макіївжитлобуд», яке з 17
квітня 1995 року змінило найменування на
будівельний підрозділ № 5 товариства з
обмеженою відповідальністю
«Макіївжитлобуд».

В 1989 році товариством з обмеженою
відповідальністю „Макіївжитлобуд"
ОСОБА_6 та членам її родини, якими та той
час були: чоловік - ОСОБА_7, діти: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 з метою
поліпшення житлових умов без прописки,
з оплатою за комунальні послуги, була
надана кімната НОМЕР_1 у будинку
АДРЕСА_1.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_6 разом зі своєю родиною у
вищенаведеному складі в 1989 році
вселилася в вищеназване жиле
приміщення. Ордер на житлове
приміщення не видавався.

У зв*язку з реєстрацією 26 січня 2007 року
шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на
«ОСОБА_1».

В 2006 році, за заявою ОСОБА_6 та за згодою
адміністрації підприємства з метою
поліпшення житлових умов дочці
останній - ОСОБА_1 були надані у
користування кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3
у будинку АДРЕСА_1. З цього часу ОСОБА_1,
її чоловік ОСОБА_13 вселилися у
вищевказані кімнати де позивачка разом
з неповнолітнім сином - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає по теперешній
час. Ордер на житлове приміщення не
видавався.

Рішенням виконавчого комітету
Макіївської міської ради № 756 від 06
грудня 2000 року об'єкти
житлово-комунальної сфери, у тому числі
будинок АДРЕСА_1, передано в комунальну
власність Макіївської територіальної
громади.

Після реорганізації комунальних
підприємств «Хімік» та «Металург»,
вказаний будинок відповідно до рішення
Макіївської міської ради № 39/23 від 30
вересня 2008 року безоплатно було
передано на баланс товариства з
обмеженою відповідальністю
«Ремжитлобуд».

Зазначене підприємство на
підставі договору від 31 травня 2012 року
з управлінням міського
житлово-комунального господарства
Макіївської міської ради надає послуги
з управління та утримання будинків,
споруд та прибудинкових територій
Кіровського району міста Макіївки.

Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд» з
ОСОБА_1 було фактично укладено договір
найму спірних кімнат, про що свідчить
відкриття особистих рахунків НОМЕР_4 та
НОМЕР_5. За даними цих рахунків в
кімнатах НОМЕР_2 та НОМЕР_3 у житловому
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 з неповнолітнім
сином ОСОБА_4 мешкають без реєстрації.

Рішення власника відомчого житлового
фонду про виділення позивачці спірного
жилого приміщення, яке складається з
двох кімнат є адміністративним
нормативно-правовим документом, якому
притаманні ознаки ордера на жиле
приміщення.

Користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду у відповідності до
положень частин 1 і 2 статті 61 ЖК
Української РСР здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення. Договір найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду
укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Предметом договору найму жилого
приміщення в будинках державного і
громадського житлового фонду є окрема
квартира або інше ізольоване жиле
приміщення, що складається з однієї чи
кількох кімнат, а також одноквартирний
жилий будинок (ст. 63 ЖК).

З огляду на наведене суд дійшов
висновку, що відповідно до вказаного
договору, наймодавець надав наймачу
ОСОБА_1 та членам її сім'ї у
користування кімнати НОМЕР_2 та НОМЕР_3,
розташовані в будинку АДРЕСА_1.
Позивачка систематично сплачує
послуги житлово-комунальних
підприємств з утримання спірних
кімнат.

За час проживання у вищевказаних
кімнатах позивачка провела їх
капітальний ремонт підтримує їх в
належному для проживання стані, що
підтверджено актами ТОВ «Ремжитлобуд»
від 24 лютого 2014 року.

Технічний стан житлового будинку
АДРЕСА_1 відповідає санітарним та
технічним вимогам, для мешкання
придатний, потребує ремонту конкретних
конструктивних елементів, що
підтверджено комісійним актом
обстеження його стану від 24 січня 2014
року, затвердженим рішенням виконкому
Макіївської міської ради від 13 лютого
2014 року № 107.

Пленум Верховного Суду України в
пункті 5 постанови від 12 квітня 1985 року
№ 2 «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснив,
що суд при розгляді спорів, що не
урегульовані житловим законодавством,
застосовує норми цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За приписами статті 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

У пункті 12 постанови від 06 листопада 2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» Пленум
Верховного Суду України роз'яснив, що
порушення вимог закону щодо укладення
правочину в письмовій формі є
підставою для визнання його недійсним
лише в разі, коли це прямо передбачено
законом. Норми глави 2 ЖК Української
РСР, які регулюють порядок
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду, вказаного
застереження не містить.

Сторони визнали наявність між ними
фактичних договірних правовідносин з
найму житла та не заявляли про
недійсність вказаного правочину.

Попередній та нинішній власники
житлового будинку - товариство з
робмеженою відповідальністю
„Макіївжитлобуд" та територіальна
громада міста Макіївки в особі
Макіївської міської ради не оспорювали
факт правомірності вселення позивачки,
не ініціювали у встановленому законом
порядку питання про незаконність її
проживання в спірних кімнатах та
виселення позивачки.

Доводи представників відповідачів
Малофєєнко Н.Ю. та Кононова Ю.В. на те, що
позивачка вселилися в спірне жиле
приміщення з порушенням встановленого
законом порядку - за відсутністю
ордера, судом не приймається до уваги.

В судовому засіданні встановлено і це
не заперечувалось сторонами, що
позивачка з 1989 року разом з батьками
проживала в кімнаті НОМЕР_1 у житловому
будинку АДРЕСА_1; з 2006 року, тобто більше
7 років постійно проживає в спірному
жилому приміщенні, її вселення в
кімнати відбулося на підставі рішення
адміністрації і профспілкового
комітету відкритого акціонерного
товариства «Макіївський металургійний
комбінат», ордер на спірне приміщення
не видавався. Між ОСОБА_1 та ТОВ
«Ремжитлобуд» був фактично укладений
договір найму спірних кімнат, про що
свідчить особові рахунки НОМЕР_4,
НОМЕР_5, позивачка сплачує послуги, які
надаються житлово-комунальними
установами по утриманню спірної
квартири.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачка іншого житла, крім спірних
кімнат, не має. Будинок АДРЕСА_2, де
позивачка зареєстрована, належить її
батьку - ОСОБА_7, і у цьому будинку
позивачка ніколи не проживала. Згідно
інформації Голови КСОН „Нові Плани"
Семенчук І.І. жодних будівель за
адресою: АДРЕСА_2 не виявлено.

Разом з тим, як зазначила позивачка,
спірні кімнати виділялись її матері та
їй в гуртожитку, розташованому у
будинку АДРЕСА_1.

Правовий режим надання, користування
жилою площею в гуртожитку регулюється
статтями 127-131 Житлового кодексу
України, Примірним положенням про
гуртожитки, затвердженим постановою
Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986р.
№208, Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» від 04.09.2008р. № 500-VI.

Гуртожиток - це жила будівля, що
зареєстрована у виконавчому органі
відповідної ради чи державної
адміністрації і відповідає певним
вимогам, де громадянам, у зв*язку з
трудовими відносинами або навчанням у
навчальному закладі освіти, за
спеціальними ставками оплати згідно з
ордером, виданим власником гуртожитку,
надаються у тимчасове користування
жила площа, меблі та інші предмети
домашнього вжитку і
культурно-побутового призначення. У
разі відсутності у будинку статусу
гуртожитку його використання як
гуртожитку є порушенням вимог чинного
законодавства про порядок вселення у
жилі будинки.

Приписами частини 2 статті 137 Житлового
кодексу України та пункту п. 5
Примірного положення про гуртожитки
визначено, що жилі будинки повинні
реєструватися як гуртожитки у
виконавчому комітеті районної,
міської, районної у місті Ради народних
депутатів.

Зі змісту вищенаведених норм витікає,
що без належної реєстрації житловий
будинок не може бути визнаний
гуртожитком.

Відповідно до роз*яснень, викладених у
пункті 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» № 2 від
12.04.1985 р. (із змінами і доповненнями),
вирішуючи спори про виселення з
гуртожитків, судам слід з*ясовувати, чи
є гуртожитком приміщення, яке займає
відповідач. Для цього, зокрема,
необхідно витребувати дані про те, чи
перебуває будинок, в якому розміщено
таке приміщення, у віданні позивача; чи
побудований він як гуртожиток або
спеціально для нього переобладнаний;
чи є дозвіл санепідстанції на його
заселення як гуртожитку; чи
зареєстрований він як гуртожиток у
виконкомі районної, міської, районної в
місті ради; чи видавався відповідно до
Положення про гуртожиток ордер на
зайняття жилої площі в гуртожитку; чи
укомплектований будинок (жиле
приміщення) меблями, спеціальним
устаткуванням, інвентарем,
культурно-побутовими предметами,
необхідними для проживання, занять і
відпочинку громадян, чи є штати для
обслуговування гуртожитку, як
оплачується проживання тощо.

Слід враховувати, що гуртожитками є
також спеціально побудовані
підприємствами, установами,
організаціями жилі будинки для
малосімейних, щодо яких адміністрацією
і профспілковим комітетом до початку
будівництва прийнято рішення про їх
використання як сімейних гуртожитків і
вони зареєстровані у виконкомі як
гуртожитки.

Разом з тим судом під час розгляду
справи встановлено, що будинок АДРЕСА_1
як гуртожиток у виконкомі Макіївської
міської ради не зареєстрований.

Дослідженням у судовому засіданні
інвентарної справи на
багатоквартирний житловий будинок
АДРЕСА_1, встановлено відсутність даних
про його реєстрацію у якості
гуртожитка або прийняття
адміністрацією ТОВ «Макіївжитлобуд»
рішення про використання цього
багатоквартирного житлового будинку в
якості гуртожитка.

З тексту рішення виконавчого
комітету Макіївської міської ради № 756
від 06 грудня 2000 року убачається, що в
комунальну власність територіальної
громади міста Макіївки передано жилий
фонд ТОВ «Макіївжитлобуд» згідно до
затвердженого акту прийому-передачі.
Згідно зведеного акту прийому-передачі
житлового фонду ТОВ «Макіївжитлобуд» в
комунальну власність передано
двоповерховий житловий будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 400 кв.м.,
балансовою вартістю 68020 грн.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що будинок АДРЕСА_1 в
установленому законом порядку не набув
статусу гуртожитку, а тому визнає, що
він є житловим будинком.

Проаналізувавши встановлені судом
фактичні обставини по справі, оцінивши
надані сторонами відповідно до правил
статті 60 ЦПК України докази в їх
сукупності та взаємозв'язку, суд,
виходячи із встановлених в статтях 8 і 47
Конституції України принципів
верховенства права і непорушності
права на житло, дійшов висновку, що
позивачка з 2006 року і до теперішнього
часу проживає у спірному житловому
приміщенні - кімнатах НОМЕР_2 та НОМЕР_3,
розташованих в будинку АДРЕСА_1, на
законних підставах, що випливає з
договору найму жилого приміщення,
недійсність якого прямо законом не
встановлена та не оспорюється
власником житла, а тому позовні вимоги
щодо визнання за нею права
користування вказаним житловим
приміщенням є обґрунтованими і такими,
що підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 10, 11, 60, 88, 174, 212, 213, 214, 215,
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 9, 61, 63 Житлового
кодексу Української РСР, статтями 204, 627
Цивільного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, яка діє також як законний
представник неповнолітнього ОСОБА_4
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
користування житловим приміщенням, що
складається з двох кімнат за НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 у житловому будинку АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається Апеляційному суду Донецької
області через Кіровський районний суд
м. Макіївки Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Шуляк