АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
р. у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» до
ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в
порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна» звернулося з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення 45 336,47 грн., які
були виплачені позивачем за договором
страхування №250594954 від 25.08.2009 р.
власнику автомобіля «Lexus»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що був
пошкоджений внаслідок ДТП, що сталася
28.10.2009 р. з вини відповідача.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11.02.2014 р. у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ
«АСК «ІНГО Україна» просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
неповне зясування судом обставин, що
мають значення для справи та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Справа № 755/785/13 № апеляційного
провадження:22-ц/796/4848/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Савлук
Т.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І.Зазначав, що суд
першої інстанції не урахував, що
позивач звертався з позовом про
відшкодування шкоди в порядку ч.1 ст.1191
ЦК України, як зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, а не в порядку
суброгації, яка регулюється іншими
нормами матеріального права - ст.993 ЦК
України.

Крім того звертав увагу, що оскільки
між сторонами виникли регресні
зобов'язання, то строк позовної
давності для позивача розпочався з дня
виплати страхового відшкодування -
13.01.2010 р., а не з дня настання страхового
випадку, як помилково вважав суд першої
інстанції.

В судове засідання представник ПрАТ
«АСК «ІНГО Україна» та ОСОБА_1 не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належно, що
підтверджується зворотними
повідомленнями про вручення поштового
відправлення.

Наведену представником ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна» в телеграмі про відкладення
розгляду справи причину неявки в
судове засідання - його участь в інших
судових засіданнях, колегія суддів не
вважає поважною з огляду на те, що вона
не підтверджена належними доказами.
Крім того позивач не обмежений
можливістю забезпечити участь у справі
іншого представника, що також приймав
участь у цій справі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія виходить з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
25.08.2009 р. між підприємством з іноземними
інвестиціями «Тойота-Україна» та ЗАТ
«АСК «ІНГО Україна» (правонаступником
якого є ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») було
укладено договір страхування засобів
наземного транспорту - автомобіля Lexus»,
р. н. НОМЕР_1, цивільної
відповідальності водія та пасажирів
від нещасних випадків, згідно Правил
добровільного страхування наземного
транспорту (крім залізничного)
(автокаско), Правил добровільного
страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, Правил
добровільного страхування від
нещасних випадків водія та/або
пасажирів наземного транспорту.

28.10.2009 р. з вини ОСОБА_1 сталася ДТП,
внаслідок якої був пошкоджений
автомобіль «Lexus», р. н. НОМЕР_1, що
підтверджується постановою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 23.12.2009 р.

13.01.2010 р. ПрАТ «АСК «ІНГО Україна»
на виконання умов договору страхування
від 25.08.2009 р. сплатило ТОВ «Саміт Моторс
Україна» страхове відшкодування у
розмірі 45 336,74 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №109 від 13.01.2010 р.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач пропустив строк
звернення до суду за захистом
порушеного права (на застосуванні
якого наполягав відповідач) і не ставив
питання про його поновлення. При цьому
суд керувався тим, що між сторонами
складались правовідносини, які за
своєю правовою природою є суброгацією,
а тому відлік строку позовної давності
починається з дня настання страхового
випадку - 28.10.2009 р., а не з дня виплати
страхової суми.

Такий висновок грунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до ст.993 ЦК України до
страховика який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

За змістом ст.1191 цього Кодексу
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлено
законом.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у випадку
суброгації відбувається лише заміна
осіб у вже наявному зобов'язанні
(заміна активного суб'єкта) зі
збереженням самого зобов'язання. У
такому разі страхувальник передає свої
права страховикові на підставі
договору і сприяє реалізації останнім
прийнятих суброгаційних прав. У
випадку регресу одне зобов'язання
замінює собою інше, але переходу прав
від одного кредитора до іншого не
відбувається.

При цьому регрес регулюється
загальними нормами цивільного права
(зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею
38 Закону № 1961-IV, а для суброгації
відповідно до статті 993 ЦК і статті 27
Закону України «Про
страхування»встановлено особливий
правовий режим.

При суброгації перебіг строку позовної
давності починає обчислюватися з
моменту виникнення страхового випадку,
а при регресі - з того моменту, коли
страховик виплатив страхове
відшкодування. Розмір страхового
відшкодування
визначаєтьсязаправилами,
встановленими у договорі страхування.
Страховик не має права вимагати від
завдавача шкоди суму, яку він виплатив
страхувальнику у зв'язку з порушенням
умов договору страхування.

Проценти, неустойка виплачуються
страховиком через несвоєчасне
виконання ним власного зобов'язання
перед страхувальником (стаття 992 ЦК) і
не можуть бути стягнуті упорядку
суброгаціїз особи, винної в завданні
шкоди. Також упорядку суброгації
страховик може стягнути із завдавача
шкоди лише ту суму, яку він сам виплатив
страхувальнику.

Оскільки при суброгації відбувається
заміна особи в зобов'язанні, тому з
урахуванням положення статті 515 ЦК
суброгація застосовується лише до
майнового страхування.

З матеріалів справи убачається,
що 25.08.2009 р.між підприємством з
іноземними інвестиціями
«Тойота-Україна» та ЗАТ «АСК «ІНГО
Україна» (правонаступником якого є
ПрАТ «АСК «ІНГО Україна») був укладений
договір страхування засобів наземного
транспорту - автомобіля Lexus», р. н.
НОМЕР_1, цивільної відповідальності
водія та пасажирів від нещасних
випадків, згідно Правил добровільного
страхування наземного транспорту (крім
залізничного) (автокаско), Правил
добровільного страхування цивільної
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, Правил
добровільного страхування від
нещасних випадків водія та/або
пасажирів наземного транспорту, а тому
до спірних правовідносин підлягають
застосуванню положення ст.993 ЦК і ст. 27
Закону України «Про страхування».

Суд правильно вказав, що зазначені
норми встановлюють перехід права
вимоги від страхувальника до
страховика, що називається
суброгацією, коли нового зобов'язання
із відшкодування збитків не виникає, а
відбувається заміна кредитора: від
потерпілого (страхувальника) до
страховика переходить право вимоги до
особи, відповідальної за спричинення
шкоди.

Оскільки підприємство з
іноземними інвестиціями
«Тойота-Україна» отримало страхове
відшкодування від страховика - ПрАТ
«АСК «ІНГО Україна», до останнього
перейшло право вимоги до особи,
відповідальної за спричинення шкоди з
дня настання страхового випадку, а не з
дня виплати страхового відшкодування.

Ураховуючи положення ст.257 ЦК
України, якою визначений загальний
строк позовної давності у три роки,
дату настання страхового відпадку -
28.10.2009 р., дату звернення ПрАТ «АСК «ІНГО
Україна» з позовом до суду - 09.01.2013 р.,
відсутність клопотань позивача про
поновлення строку позовної давності з
поважних причин, та заяву відповідача
про застосування позовної давності,
суд обґрунтовано відмовив позивачеві у
задоволенні позовних вимог з підстав
пропуску строку позовної давності.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
є законним та обґрунтованим, а доводи
апеляційної скарги безпідставними.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»
відхилити, а рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: