АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 413/2-340/11 22-ц/774/692/К/14
Справа № 413/2-340/11
Головуючий в суді
Провадження № 22-ц/774/692/К/14
інстанції - Водоп’янов
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року

м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів - Митрофанової Л.В., Остапенко
В.О.,

при секретарі - Кузьміній Н.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 31 жовтня 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий
комітет Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу, про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, знесення самочинного
будівництва та відновлення меж
земельної ділянки, та за зустрічним
позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
Виконавчого комітету Криворізької
міської ради, Товариства з обмеженою
відповідальністю «НВП «Укргеопроект»
про усунення перешкод в користуванні
власністю, визнання державних актів
про право власності на земельні
ділянки недійсними та стягнення
матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В
И Л А :

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, знесення
самочинного будівництва та
відновлення меж земельної ділянки. В
обґрунтування позовних вимог
зазначила, що з 1988 року вона є
власником домоволодіння АДРЕСА_1, яке
отримала в спадщину після смерті свого
чоловіка ОСОБА_6 Вказаний спадковий
будинок розташований на земельній
ділянці розміром 910 кв.м. На той час в їх
користуванні знаходилась земельна
ділянка загальною площею 2059 кв.м., з
яких 1149 кв.м. займав город.

На підставі рішення Криворізької
міськради № 2269 від 29.09.2004 року та
державних актів на право власності на
земельну ділянку від 25.04.2005 року їй у
власність були передані земельні
ділянки АДРЕСА_1 площею 0,1 га. для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та 0,0718 для
ведення особистого селянського
господарства. Згідно вказаних актів
вона є власницею земельної ділянки
розміром 0,1718 га., однак фактично, на
день приватизації розмір земельної
ділянки якою вона користувалася
становив 0,2059 га., тому площа 0,0341 га.
залишилася в її користуванні, але не
приватизована. Саме за площу 0,2059 га.
вона сплачувала податок починаючи з 1955
року.

На її звернення щодо передачі їй у
власність земельної ділянки меншого
розміру їй роз'яснили, що такий розмір
передбачено нормами безоплатної
передачі земельних ділянок у
власність.

Відповідачі на її території, без її
дозволу та згоди встановили паркан
довжиною 18,3 м. та самочинно побудували
баню, захопивши таким чином 0,022 га. її
території.

Своїми діями відповідачі порушують її
право на користування відведеною їй
земельною ділянкою та добровільно
вирішувати спір не бажають, тому,
уточнивши 23 грудня 2010 року позовні
вимоги, просила суд усунути їй
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою площею 2059 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 -
користувачів земельної ділянки
АДРЕСА_2 шляхом знесення паркану та
бані, як самовільно ними збудованих на
її земельній ділянці, відновивши
встановлені межі земельної ділянки, а
також стягнути з відповідачів в
солідарному порядку витрати пов'язані
зі зверненням до суду в сумі 345 грн. 50
коп.

У березні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_4
звернулись із зустрічним позовом до
ОСОБА_2, Виконавчого комітету
Криворізької міської ради, Товариства
з обмеженою відповідальністю «НВП
«Укргеопроект» про усунення перешкод
в користуванні власністю, визнання
державних актів про право власності на
земельні ділянки недійсними та
стягнення матеріальної шкоди,
посилаючись на те, що земельною
ділянкою вони володіють на законних
підставах, ОСОБА_2 ж, порушуючи
добросусідські відносини, відмежувала
частину землі, передану їм ще покійним
свекром відповідача ОСОБА_7, спиляла
фруктові дерева, зламавши огорожу, яка
розмежовувала земельні ділянки,
самовільно збудувала паркан, під час
підготовки документів для
приватизації межі земельної ділянки з
ними не погоджувала, та без узгодження
побудувала водовідну систему та зливну
канаву, що створює їм незручності у
користуванні домоволодінням. Тому
просили суд усунути їм перешкоди в
користуванні належним їм на праві
спільної власності домоволодінням
АДРЕСА_2 та на праві користування
земельною ділянкою для обслуговування
будинку шляхом демонтування самочинно
збудованої водовідної системи, що
складається із земельної траншеї,
розташованої на земельній ділянці
ОСОБА_2 за адресою будинок АДРЕСА_1 та
зливної канави, що проходить по межі
між земельними ділянками домоволодінь
АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 та вирівнювання
площини земельної ділянки до рівня
усієї поверхні, демонтувати
встановлений паркан та металеве
замощення вздовж всього паркану з
північної сторони по ширині земельної
ділянки домоволодіння АДРЕСА_2, визнати
незаконними рішення міської ради № 2269
від 29 вересня 2004 року в частині видачі
ОСОБА_2 державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,0718 га. для ведення особистого
селянського господарства та
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку розташованого за
адресою: будинок АДРЕСА_1, визнати
недійсними державні акти на право
власності на земельну ділянку серії НА
383439 та серії НА 383438 видані на підставі
рішення міської ради № 2269 від 29 вересня
2004 року, на земельні ділянки площею 0,0718
га. та 0,1 га., видані ОСОБА_2, припинити
право власності ОСОБА_2 на вказані
земельні ділянки, зобов'язати
відповідача сплатити на їх користь
матеріальну шкоду спричинену за
пошкодження належного їм будинку в
розмірі 10000 грн., а також стягнути на їх
користь судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 31 жовтня 2012 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5,
ОСОБА_4, третя особа - Виконавчий
комітет Жовтневої районної у місті
ради м. Кривого Рогу, про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, знесення самочинного
будівництва та відновлення меж
земельної ділянки залишені без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_4
задоволено частково, зобов'язано
ОСОБА_2 усунути перешкоди в
користуванні належним ОСОБА_5, ОСОБА_4
на праві спільної власності будинком
АДРЕСА_2 шляхом демонтування самочинно
збудованої водовідної системи, що
складається із земельної траншеї,
розташованої на земельній ділянці
ОСОБА_2 та демонтування зливної канави,
що проходить по межі меж земельними
ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та вирівнювання площини
земельної ділянки до рівня усієї
поверхні, демонтувати встановлений
паркан та металеві замощення вздовж
всього паркану з північної сторони по
ширині земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_2.

Визнано незаконними рішення
Криворізької міської ради № 2269 від 29
вересня 2004 року в частині видачі ОСОБА_2
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,0718 га. для
ведення особистого селянського
господарства та державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га. для будівництва і
обслуговування житлового будинку
розташованого за адресою: будинок
АДРЕСА_1.

Визнано державні акти на право
власності на земельну ділянку серії НА
383439 та серії НА 383438 видані на підставі
рішення міської ради № 2269 від 29 вересня
2004 року, на земельну ділянку площею 0,0718
га. та 0,1 га., видані ОСОБА_2

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5
та ОСОБА_4 відмовлено.

Додатковим рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 07
травня 2013 року уточнено четвертий
абзац вищезазначеного рішення та
викладено його у наступній редакції:
«Визнати недійсними державні акти на
право власності на земельну ділянку
серії НА 383439 та серії НА 383438 видані на
підставі рішення міської ради № 2269 від
29 вересня 2004 року, на земельну ділянку
площею 0,0718 га. та 0,1 га., видані ОСОБА_2».

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення її
позовних вимог та відмову в
задоволенні зустрічного позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на її думку, суд неправомірно
задовольнив зустрічні позовні вимоги,
дійшов помилкового висновку щодо їх
доведеності, суд не врахував, що діюче
на той час законодавства не
передбачало погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками землі і
землекористувачами при здійсненні
приватизації земельної ділянки. Також
судом залишено поза увагою інформацію
яка міститься у висновку
«НДІпроектреконструкція» щодо часу
появи пошкоджень (тріщин) у будинку.
Крім того, судом залишено поза увагою
рішення Жовтневого народного суду м.
Кривого Рогу від 09 липня 1991 року, яким
встановлено, що спірна земельна
ділянка належить саме їй, цей факт є
приюдиційним в рамках ЦПК України та не
потребує доказування.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони по
справі є сусідами. Позивач ОСОБА_2 є
власницею домоволодіння АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину після смерті свого чоловіка
ОСОБА_6 згідно свідоцтва про право на
спадщину від 31.08.1983 року. Відповідачам
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на праві спільної
власності належить домоволодіння
АДРЕСА_2

Між сторонами виник спір з приводу меж
земельних ділянок, виділених для
обслуговування належних їм житлових
будинків і господарських споруд та для
ведення особистого селянського
господарства.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні її
первісного позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
самовільного захоплення відповідачами
частини земельної ділянки, яка була
надана у користування свекру позивачки
ОСОБА_7, не мало місце, оскільки
останній за життя в 1957 році добровільно
передав спірну частину земельної
ділянки у користування відповідачів.
Крім того, про порушене право ОСОБА_2
дізналася у 1983 році, однак тільки через
26 років звернулася до суду з цим
позовом, тому суд дійшов висновку, що
строк позовної давності сплив.

Зміна меж земельної ділянки між
домоволодіннями сторін, на думку суду,
неможлива, так як це неможливо без
знесення будинку відповідачів, який
збудовано ще у 1957 році та у зв'язку з
тим, що зміна межі земельної ділянки
відбулася за згоди колишнього власника
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7, який за
життя не пред'являв до відповідачів
ніяких претензій стосовно границь
земельних ділянок.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачів за зустрічним позовом та
зобов'язавши ОСОБА_2 усунути перешкоди
в користуванні належним ОСОБА_5, ОСОБА_4
на праві спільної власності будинком
АДРЕСА_2 шляхом демонтування самочинно
збудованої водовідної системи, що
складається із земельної траншеї
розташованої на земельній ділянці
ОСОБА_2 та демонтування зливної канави,
що проходить по межі меж земельними
ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та вирівнювання площини
земельної ділянки до рівня усієї
поверхні, демонтувати встановлений
паркан та металеві замощення вздовж
всього паркану з північної сторони по
ширині земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_2, суд дійшов
висновку, що відповідач самочинно
збудувала водовідну систему,
самовільно встановила паркан та
металеві замощення вздовж всього
паркану з північної сторони по ширині
земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_2, що судом розцінено як
протиправну та недобросусідську
поведінку ОСОБА_2 направлену на те, щоб
будь-якою ціною добитися від ОСОБА_5,
ОСОБА_4 виконання її вимог, у зв'язку з
цим права останніх підлягають захисту
в судовому порядку відповідно до п. 2 ст.
96, ст. 152 Земельного Кодексу України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
ОСОБА_4 в частині визнання незаконним
рішення Криворізької міської ради №
2269 від 29 вересня 2004 року в частині
видачі ОСОБА_2 державного акту на право
власності на земельну ділянку площею
0,0718 га. для ведення особистого
селянського господарства та
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку розташованого за
адресою: будинок АДРЕСА_1 та в частині
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельну ділянку
серії НА 383439 та серії НА 383438 видані на
підставі рішення міської ради № 2269 від
29 вересня 2004 року, на земельну ділянку
площею 0,0718 га. та 0,1 га., виданих ОСОБА_2,
суд дійшов висновку, що посадовими
особами виконкому Криворізької
міської ради при вирішенні питання про
дачу дозволу ОСОБА_2 на приватизацію
земельної ділянки належним чином не
було з'ясовано чи не порушуються права
на земельну ділянку її сусідів, не
з'ясували чи не має між сторонами спору
щодо користування земельними
ділянками.

Однак з такими висновками суду
повністю погодитись не можна,
враховуючи наступне.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_2 з 31.08.1983 року
стала власницею домоволодіння АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 910 кв.м., яке належало на праві
особистої власності її померлому
чоловіку ОСОБА_6.

Згідно виписки із рішення № 306 від
16.10.1957 року Жовтневої районної ради
депутатів трудящих м. Кривого Рогу
ОСОБА_8 виділено земельну ділянку
площею 600 кв.м. АДРЕСА_3 для
індивідуального житлового
будівництва.

На підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 22.09.1983 року
ОСОБА_5 - дружина та ОСОБА_4 - дочка
отримали право власності в рівних
часках (по 1/2 ч частині) на спадкове
майно - домоволодіння АДРЕСА_2,
розташоване на земельній ділянці
площею 600 кв.м., яке належало померлому
ОСОБА_8.

Як убачається із рішення ХХ сесії ХХІV
скликання Криворізької міської ради
від 29.09.2004 року № 2269 ОСОБА_2 передано у
власність земельні ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарчих
будівель, ведення особистого
селянського господарства за адресою
АДРЕСА_1, розмірами 1000,0 кв. м. -
присадибна ділянка, 718 кв.м. - для
ведення особистого селянського
господарства.

На підставі цього рішення 25.07.2005 року
ОСОБА_2 було видано державні акти на
право власності на вказані земельні
ділянки.

Державний акт про право приватної
власності на земельну ділянку, на якій
розташоване домоволодіння АДРЕСА_2,
належне на праві спільної часткової
власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4, не виданий.

Відповідно до технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1, який
належить ОСОБА_2, складеного Бюро
технічної інвентаризації м. Кривого
Рогу 17.09.1989 року житловий будинок з
господарчими будівлями розташований
на земельній ділянці площею 2059 кв.м.
відповідно до експлікації земельної
ділянки проведеної 27.07.1955 року та
перевіреної техніком 24.06.1983 року.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_2
вважає, що отримавши у приватну
власність земельну ділянку загальною
площею 1718 кв.м., земельна ділянка площею
341 кв.м., яка нею не приватизована,
належить їй на праві користування, яка
самовільно зайнята ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та
на якій ними самовільно збудовано
паркан та баню, які вона просила знести
та відновити встановлені межі її
земельної ділянки.

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вважають, що вказана
частина земельної ділянки належить їм
на праві користування з 1957 року, яка
була добровільно передана у
користування їх спадкодавцеві свекром
ОСОБА_2, якому на той час належало
нерухоме майно, зокрема земельна
ділянка. ОСОБА_2 самочинно обладнавши
водовідну систему, зливну канаву та
встановивши паркан та металеве
замощення по межі між земельними
ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 порушила їх права щодо
користування належною їм земельною
ділянкою.

Колегія суддів вважає зазначені доводи
позивачів за первісним та зустрічним
позовами такими, що не заслуговують на
увагу, а висновок суду щодо
необґрунтованості перших та таких, що є
необґрунтованими - другі, є помилковими
з огляду на наступне.

На момент отримання кожної із сторін
права власності на житлові будинки з
господарчими будівлями діяли
Земельний Кодекс Української РСР,
введений в дію Законом № 2874-VII (2874-07) від
08.07.1970 року зі змінами, який втратив
чинність 18.12.1990 року) та ЦК УРСР в
редакції 1963 року.

Відповідно до ст. ст. 11, 87 вказаного
Земельного Кодексу до компетенції
міських Рад народних депутатів у
галузі використання та охорони земель
входило, зокрема, надання у
користування, зокрема, громадянам, а
також вилучення земельних ділянок,
видання землекористувачам документів
на право користування землею.

Землекористувачами відповідно до ст..
13 Земельного Кодексу Української РСР
було визнано, зокрема, і громадян СРСР.

Надання земельних ділянок у
користування здійснюється в порядку
відведення. Надання земельної ділянки,
що є в користуванні, іншому
землекористувачеві провадиться тільки
після вилучення даної земельної
ділянки в порядку передбаченому ст. ст.
37-41 цього Кодексу (ст. 16 Земельного
Кодексу Української РСР).

Згідно ст. 20 Земельного Кодексу
Української РСР право
землекористування громадян, які
проживають в містах і селищах міського
типу, засвідчується записами в
реєстрових книгах виконавчих
комітетів міських, селищних Рад
народних депутатів.

Розміри земельних ділянок в містах, де
допускається індивідуальне житлове
будівництво, виконкомами міських рад
народних депутатів можуть надаватися
громадянам для цієї мети земельні
ділянки у розмірах від 0,03 до 0,06 га., з
врахуванням місцевих умов незалежно
від кількості членів сім'ї (ст. 88
Земельного Кодексу Української РСР).

Відповідно до ст. 90 Земельного Кодексу
Української РСР на землях міст при
переході права власності на будівлю
переходить також і право користування
земельною ділянкою або її частиною.
При переході у власність будівлі до
кількох осіб земельна ділянка
переходить в користування всіх
співвласників будівлі.

Якщо попередній власник будівлі
одержав земельну ділянку на пільгових
умовах за нормами, що перевищують
діючі, за новим власником будинку може
бути закріплена в користування
земельна ділянка, виходячи з норм,
встановлених ст. 88 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 134 ЦК УРСР в редакції 1963
року передбачено, що при переході права
власності на будинок, що знаходиться в
місті чи в селищі міського типу, до
набувача будинку переходить і право
користування земельною ділянкою, яка є
при будинку.

Розділ ІХ Земельного кодексу
Української РСР містив правові норми
щодо державного землеустрою.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 Земельного
Кодексу Української РСР державний
землеустрій здійснюється державними
землевпорядними органами.

В процесі землеустрою складаються
землевпорядні проекти за участю
заінтересованих землекористувачів, а
також документи на право користування
землею.

Проекти землеустрою по відведенню і
вилученню земельних ділянок
підтверджують ті органи державного
управління, які мають право надавати і
вилучати земельні ділянки (ст. 154
Земельного Кодексу Української РСР).

Землевпорядні проекти після
затвердження переносяться за участю
заінтересованих землекористувачів в
натуру (на місцевість) з позначенням
меж землекористувань межовими знаками
встановленого зразка (ст. 155 Земельного
Кодексу Української РСР).

Згідно ст. 156 Земельного Кодексу
Української РСР передбачалося, що
землевпорядна документація,
затверджена в порядку передбаченому
ст.. 154 цього Кодексу, а також документи
на право користування землею видаються
землекористувачам.

В матеріалах справи відсутні такі
землевпорядні документи на земельні
ділянки, розташовані за АДРЕСА_2 і
АДРЕСА_1, які надавалися першим
землекористувачам для будівництва
житлових будинків та їх
обслуговування, які б свідчили про
надання у користування ОСОБА_7
земельної ділянки площею 0,2059 га., як
відсутнє рішення міськвиконкому про
вилучення за життя від першого
власника житлового будинку АДРЕСА_1
ОСОБА_7 частини земельної ділянки та
передачі цієї частини земельної
ділянки у користування першому
власнику житлового будинку АДРЕСА_2
ОСОБА_8

Відповідно до вищевказаних свідоцтв
про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з
ОСОБА_4 отримали у спадщину
домоволодіння, розташовані на
земельних ділянках площею, відповідно,
910,0 кв.м., 600,0 кв.м (0,0910 га., 0,0600 га.).

25 липня 2005 року ОСОБА_2 приватизувала
земельну ділянку, загальною площею 1718,0
кв.м. (0,1718 га.)

На цей час з 01 січня діяв Земельний
Кодекс України 2002 року.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу
України (з 01 січня 2002 року) право
користування земельною ділянкою
виникало після одержання її власником
або землекористувачем документа, що
посвідчує право власності чи права
користування або укладення договору
оренди, їх державної реєстрації та
встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості), а з 02 травня 2009
року - право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав; громадяни та
юридичні особи зберігають право на
земельні ділянки (п. 7 розд. Х «Перехідні
положення» ЗК), одержані ними до 01 січня
2002 року у власність, у тимчасове
користування або на умовах оренди у
розмірах, що були раніше передбачені
чинним законодавством.

Крім того, у ст. 126 Земельного Кодексу
України, чинного на час видачі
державних актів, передбачено, що право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Порядок видачі державних актів про
право власності на земельну ділянку
регулюється Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженою наказом Державного
комітету України із земельних
ресурсів 04 травня 1999 року № 43.

Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 цієї
Інструкції складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою при передачі або
наданні земельних ділянок громадянам
всіх видів проводиться після
перенесення в натурі (на місцевості)
меж земельної ділянки та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка та затвердженим в
установленому законом порядку
відведення цієї ділянки.

Складання державного акта на право
власності на земельну ділянку та на
право постійного користування
земельною ділянкою при передачі
земельної ділянки, що була раніше
надана громадянам, підприємствам,
установам, організаціям і об'єднанням
громадян всіх видів, у постійне
користування або при переоформленні
правоустановчих документів на ці
земельні ділянки, проводиться після
відновлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) та закріплення
їх довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою
відповідною технічною документацією.

Пунктом 2.1 Інструкції передбачено, що
роботи зі складання державного акта на
право власності на земельну ділянку
або на право постійного користування
земельною ділянкою виконуються в такій
послідовності: підготовчі роботи,
встановлення (відновлення) в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки та
меж обмежень на використання земельної
ділянки; складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта.

В матеріалах справи наявна ксерокопія
землевпорядної справи по передачі
ОСОБА_2 земельної ділянки в приватну
власність для будівництва і
обслуговування жилого будинку та
ведення особистого селянського
господарства.

В цій справі містяться два кадастрові
плани земельної ділянки та акт
встановлення та погодження меж
земельної ділянки, відповідно до яких
загальна площа земельної ділянки
становить 0,2987 га.

В акті встановлення та погодження меж
зазначено, що узгодження меж земельної
ділянки з суміжними
землекористувачами (землевласниками)
здійснено особисто заявником (ОСОБА_2).
Заперечень з боку зазначених осіб при
встановленні меж не заявлено.

Однак межі було погоджено лише з
сусідніми земельними ділянками
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 З ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
межі земельної ділянки яких згідно
кадастрового плану межують від Г до Д
по межі земельної ділянки ОСОБА_2, межі
не було погоджено, про що свідчить
відсутність їх прізвищ та підписів в
акті.

Зазначений акт не містить свідчень
щодо встановлення довгострокових меж
чи відновлення межових знаків, як не
містить підпису Головного спеціаліста
Управління земельних ресурсів ОСОБА_12

Вищевказане свідчить про те, що
державні акти на право власності на
земельні ділянки ОСОБА_2 були видані за
наявності вказаних порушень
Інструкції складання державного акта
на право власності на земельну ділянку
або право постійного користування
земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 152 Земельного Кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю у спосіб, визначений указаною
статтею та із застосуванням інших
передбачених законом способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного
Кодексу України у разі видання органом
виконавчої влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їм земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Враховуючи, що при приватизації
земельної ділянки ОСОБА_2 не були
встановлені (відновлені) та погоджені з
суміжними землекористувачами, зокрема,
з ОСОБА_5 і ОСОБА_4 межі, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги позивачів за
первісним та зустрічним позовом про
усунення перешкод в користуванні
земельними ділянками є передчасними.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України АДРЕСА_2 від
16.04.2004 року «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», згідно зі
ст. 158 ЗК суди розглядають справи за
спорами про межі земельних ділянок, що
перебувають у власності чи
користуванні громадян-заявників, які
не погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Встановлення меж до компетенції суду
не належить.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду в частині
відмови ОСОБА_2 у задоволенні її
позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, знесення
самочинного будівництва та
відновлення меж земельної ділянки
необхідно змінити в частині мотивів та
підстав відмови у позові. Рішення суду
в частині визнання незаконним рішення
Криворізької міської ради № 2269 від 29
вересня 2004 року про видачу ОСОБА_2
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,0718 га. для
ведення особистого селянського
господарства та державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1 га. для будівництва і
обслуговування житлового будинку
розташованого за адресою: будинок
АДРЕСА_1 та визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку серії НА 383439 та серії
НА 383438 видані на підставі рішення
Криворізької міської ради № 2269 від 29
вересня 2004 року, на земельну ділянку
площею 0,0718 га. та 0,1 га., ОСОБА_2
необхідно залишити без змін, а рішення
суду в частині зобов'язання ОСОБА_2
усунути перешкоди в користуванні
належним ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві
спільної власності будинком АДРЕСА_2
шляхом демонтування самочинно
збудованої водовідної системи, що
складається із земельної траншеї
розташованої на земельній ділянці
ОСОБА_2 та демонтування зливної канави,
що проходить по межі меж земельними
ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та вирівнювання площини
земельної ділянки до рівня усієї
поверхні, демонтування встановленого
паркану та металевого замощення вздовж
всього паркану з північної сторони по
ширині земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_2 необхідно
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_5, ОСОБА_4 у задоволенні
цієї частини позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
підлягає стягненню 121 грн. 80 коп. на
відшкодування судових витрат
понесених нею в суді апеляційної
інстанції по сплаті судового збору у
рівних частинах.

Рішення суду в частині відмови у позові
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_2
10000 грн. на відшкодування матеріальних
збитків не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309,
313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 31 жовтня 2012 року щодо
відмови ОСОБА_2 у задоволенні її
позовних вимог до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, знесення
самочинного будівництва та
відновлення меж земельної ділянки
змінити в частині мотивів та підстав
відмови у позові.

Рішення суду в частині визнання
незаконним рішення Криворізької
міської ради № 2269 від 29 вересня 2004 року
про видачу ОСОБА_2 державного акту на
право власності на земельну ділянку
площею 0,0718 га. для ведення особистого
селянського господарства та
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,1 га. для
будівництва і обслуговування
житлового будинку розташованого за
адресою: будинок АДРЕСА_1 та визнання
недійсними державних актів на право
власності на земельну ділянку серії НА
383439 та серії НА 383438 видані на підставі
рішення Криворізької міської ради № 2269
від 29 вересня 2004 року, на земельну
ділянку площею 0,0718 га. та 0,1 га., ОСОБА_2
залишити без змін.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 31 жовтня 2012 року в
частині зобов'язання ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користуванні належним
ОСОБА_5, ОСОБА_4 на праві спільної
власності будинком АДРЕСА_2 шляхом
демонтування самочинно збудованої
водовідної системи, що складається із
земельної траншеї розташованої на
земельній ділянці ОСОБА_2 та
демонтування зливної канави, що
проходить по межі меж земельними
ділянками домоволодінь АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 та вирівнювання площини
земельної ділянки до рівня усієї
поверхні, демонтування встановленого
паркану та металевого замощення вздовж
всього паркану з північної сторони по
ширині земельної ділянки
домоволодіння АДРЕСА_2 скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_5, ОСОБА_4 у задоволенні цієї
частини позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 121 грн. 80 коп. на відшкодування
судових витрат понесених в суді
апеляційної інстанції по сплаті
судового збору у рівних частинах.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: