У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до
Міністерства оборони України про
стягнення коштів, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Солом'янського районного суду м.
Києва від 27 березня 2013 року та ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 18 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до Міністерства
оборони України про відшкодування
інфляційних витрат у розмірі 51 575, 16 грн,
у зв'язку з затримкою виплати належних
їй грошових коштів в порядку виконання
судового рішення за період з 12 червня
2008 року до 31 вересня 2012 року.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду м. Києва від
18 вересня 2013 року, в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд виходив з того, що
зобов'язання відповідача перед
позивачем по виплаті їй одноразової
грошової допомоги виникло саме з
рішення суду, підстави для
застосування відповідальності
відповідача, передбаченої ст. 625 ЦК
України, за час невиконання судового
рішення відсутні.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна з таких
підстав.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 під
час виконання обов'язків військової
служби помер ОСОБА_7 - чоловік позивача.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10
червня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою колегії суддів
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 10 березня
2011 року, позов ОСОБА_6 задоволено.
Визнано неправомірними дії
Запорізького обласного військового
комісаріату Міністерства оборони
України в особі Департаменту фінансів
Міністерства оборони України щодо
відмови у виплаті одноразової грошової
допомоги сім'ї померлого
військовослужбовця ОСОБА_7 Зобов'язано
Міністерство оборони України в особі
Департаменту фінансів Міністерства
оборони України нарахувати, а
Запорізький військовий комісаріат
виплатити одноразову грошову допомогу
дружині померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_6,
обчислену у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України №409 від 25
травня 2008 року, у розмірі десятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою на день смерті
військовослужбовця (а.с. 5-8, 9-10).

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Департаменту ДВС України від 18 травня
2011 року відкрито виконавче провадження
з виконання згаданого вище рішення на
підставі виконавчого листа, виданого 19
квітня 2011 року Шевченківським районним
судом м. Запоріжжя у справі
№2-а-210/2010 (а.с. 18).

З листа Департаменту фінансів
Міністерства оборони України
№248/3/6/8441/105 від 17 листопада 2011 року
вбачається, що 16 листопада 2011 року
останнє перерахувало Запорізькому
обласному військовому комісаріату
грошові кошти в сумі 141 840 грн для
здійснення виплати ОСОБА_6 (а.с. 23).

Постановою головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень ДВС України від 03
грудня 2012 року закінчено виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа, виданого 19 квітня 2011 року
Шевченківським районним судом м.
Запоріжжя у справі №2-а-210/2010, в зв'язку з
його фактичним виконанням на підставі
п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с. 17). Зі
змісту постанови вбачається, що на
користь стягувача (позивача)
Департаментом фінансів Міністерства
оборони України перераховано грошове
забезпечення у розмірі десятирічного
грошового забезпечення за останньою
посадою на день смерті
військовослужбовця в розмірі 140 тис.
грн.

Статтею 16 Закону України «Про
соціальний та правовий захист
військовослужбовців та члені їх
сімей», у разі загибелі (смерті)
військовослужбовця Збройних Сил
України, інших утворених відповідно до
законів України військових формувань
та правоохоронних органів, який
перебував на кадровій військовій
службі або проходив військову службу
за контрактом, під час виконання ним
обов'язків військової служби сім'ї
загиблого (померлого), а в разі її
відсутності його батькам та
утриманцям виплачується одноразова
грошова допомога в розмірі
десятирічного грошового забезпечення
загиблого (померлого) за останньою
посадою в порядку та на умовах,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету
Міністрів України №499 від 28 травня 2008
року затверджено Порядок та умови
призначення і виплати одноразової
грошової допомоги у разі загибелі
(смерті), поранення (контузії, травми
або каліцтва) чи інвалідності
військовослужбовців,
військовозобов'язаних і резервістів,
призваних на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори, та
інвалідності звільнених з військової
служби (зборів) осіб, відповідно до
якого у разі загибелі (смерті) під час
виконання обов'язків військової служби
військовослужбовця, який перебував на
кадровій військовій службі або
проходив військову службу за
контрактом, військовослужбовця
строкової військової служби,
військовозобов'язаного чи резервіста,
призваного на навчальні (або
перевірочні) та спеціальні збори чи
для проходження служби у військовому
резерві сім'ї загиблого (померлого), а
в разі її відсутності - його батькам та
утриманцям виплачується одноразова
грошова допомога, зокрема, сім'ї
загиблого (померлого)
військовослужбовця, який перебував на
кадровій військовій службі або
проходив військову службу за
контрактом, а в разі її відсутності -
його батькам та утриманцям - у
розмірі десятирічного грошового
забезпечення зазначеного
військовослужбовця за останньою
посадою, яку він займав на день
загибелі (смерті), виходячи з
посадового окладу, окладу за
військовим званням, відсоткової
надбавки за вислугу років.

Частиною другою статті
625 ЦК України визначено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішення
суду (стаття 11 ЦК України).

Отже, грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити гроші на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну
природу правовідносин сторін, де
відповідач повинен виплатити на
користь позивача одноразову грошову
допомогу у розмірі десятирічного
грошового забезпечення чоловіка
позивача за останньою посадою, яку він
займав на день загибелі (смерті), такі
слід вважати грошовим зобов'язанням та
на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК
України як спеціальний вид
цивільно-правової відповідальності за
прострочення виконання зобов'язання.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, в порушення ст.ст.
212-215 ЦПК України належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, зауважуючи, що зобов'язання у
відповідача виникло на підставі
судового рішення, а отже підстави для
застосування відповідальності,
передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України
відсутні, не врахував норми
матеріального права, які підлягають
застосуванню до вказаних
правовідносин, не взяв до уваги
постанову Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10 червня 2010
року, яка набрала законної сили, та
наявність грошового зобов'язання, яке
виникло саме на підставі даного
судового рішення в розумінні ч. 5 ст. 11
ЦК України, не звернув уваги на те, що за
ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, не врахував зазначене вище та
залишив рішення суду першої інстанції
без змін.

Колегія суддів вважає, що рішення
першої та апеляційної інстанцій
повинні бути скасовані, а справа
направлена на новий розгляд до суду
першої інстанції, який повинен
урахувати зазначене та вирішити справу
з урахуванням викладених обставин.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 27 березня 2013 року та
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду м.
Києва від 18 вересня 2013 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук