У Х В А Л А

Іменем України

12 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Панька В.Ф.

суддів - Куштан Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 на заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 11 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Дерземагенства у
Мукачівському районі, Івановецька
сільська рада, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3,
Державне підприємство
«Закарпатгеодезцентр», ОСОБА_4,
Державна інспекція сільського
господарства у Закарпатській області
про визнання Акту управління
Держкомзему у Мукачівському районі
про встановлення меж земельної
ділянки від 24 листопада 2010 року та його
скасування та визнання дій
Івановецької сільської ради
неправомірними,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася з вказаним позовом
до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що
їй стало відомо про існування рішення
Івановецької сільської ради
Мукачівського району від 19 травня 2010
року "Про передачу у власність
земельної ділянки" згідно якого ОСОБА_3,
передано у власність земельну ділянку
площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку
площею 0,2876 га для ведення особистого
селянського господарства за цією ж
адресою. Також, згідно рішення
Івановецької сільської ради
Мукачівського району від 21 грудня 2010
року № 33 "Про встановлення меж",
встановлено межі вказаних земельних
ділянок та видано Державні акти на
право власності на земельні ділянки.
При спробі винесення таких меж в натурі
з нею, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виник спір.
ОСОБА_2, та ОСОБА_4 неодноразово
зверталися на адресу Івановецької
сільської ради із письмовими
зверненнями щодо належного
врегулювання спору у встановленні меж
земельних ділянок вказаних вище осіб,
але відповіді до цього часу не
надіслані на адресу заявників. У
зв'язку з наведеним, просила визнати
рішення Івановецької сільської ради
від 19 травня 2010 року "Про передачу у
власність земельної ділянки" та від 21
грудня 2010 року "Про встановлення меж"
недійсними, визнати Державні акти на
право власності на земельні ділянки
серії ЯЛ № 524467, серії ЯЛ № 524466 видані на
ім'я ОСОБА_3 недійсними та скасувати їх,
зобов'язати міськрайонне управління
Держкомзему в м.Мукачево та
Мукачівському районі скасувати
реєстрацію державних актів на право
власності на земельні ділянки, судові
витрати у справі покласти на
відповідачів солідарно.

17 лютого 2014 року ОСОБА_2 подала до
суду заяву про зміну позовних вимог та
просила визнати недійсним Акт комісії
по встановленню меж земельної ділянки
від 24 листопада 2010 року та скасувати
його, також просла визнати дії
Івановецької сільської ради у порядку
розгляду спору про встановлення меж
земельної ділянки ОСОБА_3
неправомірними.

Заочним рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 11 березня 2014
року в задоволенні зміненого позову
відмовлено.

Позивачка оскаржила це рішення,
порушила питання про його скасування
та ухвалення нового рішення про
задоволення її вимог.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
апелянта та ОСОБА_4 скаргу з наведених
підстав підтримали.

Інші особи в судове засідання не
явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, а
тому суд розглянув справу у їх
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши осіб, які приймали участь у
судовому засіданні та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
оспорюваний Акт не є індивідуально -
правовим актом суб'єкта владних
повноважень, і не містить конкретних
приписів чи обов'язковості його
висновків, не спричиняє виникнення
будь-яких прав і обов'язків для
позивача, а тому не породжує
правовідносини, що можуть бути
предметом спору; також, ОСОБА_6 та її
представник ОСОБА_7 в судовому
засіданні не навели жодних доказів
неправомірності розгляду земельного
спору сільською радою на сесії ради,
всупереч ст.60 ЦПК України.

З таким висновком суду можна
погодитись на підставі наступного.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до тверджень апелянта про те,
що судом не взято до уваги основний
доказ у справі - Акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства, проведений Державною
інспекцією сільського господарства в
Закарпатскьій області від 11.10.2013 року,
яким було дано чітку оцінку незаконним
діям провідних спеціалістів
Держкомзему в Мукачівському районі;
також вказує, що суд не звернув увагу на
такі істотні обставини, як те, що межі
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_4
були визначені технічними документами
ще до того, як ОСОБА_3 отримала
Державний акт на свою земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно копії рішення 35 сесії 5
скликання Івановецької сільської ради
Мукачівського району від 19 травня 2010
року "Про передачу у власність
земельної ділянки" ОСОБА_3 передано у
власність земельну ділянку площею 0,2876
га для ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1(а.с.5), що також
підтверджується копією протоколу 35
сесії 5 скликання від 19 травня 2010 року
(а.с.20), після чого Івановецькою
сільською радою було встановлено межі
даної земельної ділянки згідно зйомки
проведеної ДП "Закарпатгедеозцентр".

Відповідно до копії Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ №524466 виданого 10 листопада 2011
року ОСОБА_3 є власником земельної
ділянки площею 0,2876 га яка знаходиться
за адресою АДРЕСА_1 та призначена для
ведення особистого селянського
господарства (а.с.12), а відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 524467
виданого 10 листопада 2011 року ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,2500
га яка знаходиться за адресою : АДРЕСА_1
та призначена для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.13).

З Акту комісії по встановленню меж
земельної ділянки виданого Головним
Управлінням Держкомзему у
Мукачівському районі в складі
провідних спеціалістів ОСОБА_8, ОСОБА_9
та ОСОБА_10 вбачається, що комісія
пропонує затвердити проходження межі
між гр.ОСОБА_3 із суміжним
землекористувачем ОСОБА_6 в АДРЕСА_1,
згідно проведеної геодезичної зйомки
"Закарпатгеодезцентр", яка
стверджується планово -
картографічними матеріалами 1962 р.
(а.с.94).

Відповідно до Акту перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства складеного Державною
інспекцією сільського господарства в
Закарпатській області від 11 жовтня 2013
року на момент прийняття Івановецькою
сільською радою рішення 35-ї сесії 5-го
скликання від 19 травня 2010 року про
передання ОСОБА_3 в приватну власність
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування будинку та для ведення
особистого селянського господарства
площею 0,2876 га в АДРЕСА_1 згідно
погосподарської книги у користуванні
ОСОБА_3 площею 0,49 га, тобто не
відповідає площі земельної ділянки, що
передана в приватну власність ОСОБА_3
загальною площею 0,5376 га, а тому
вищевказане рішення сільською радою
повинно було прийматись відповідно до
п.6, 7, 8 9 ст. 118 Земельного кодексу
України, після розроблення та
затвердження проекту землеустрою для
відведення вищевказаних земельних
ділянок. Рішення Івановецької
сільської ради 35 сесії 5 скликання від 19
травня 2010 року не в повній мірі
відповідає вимогам п.1,2 ст. 118, п.4 ст.ст.
158, 159 ЗК України (а.с.95-96).

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ЗК України
встановлено, що власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ч.2 ст. 158 Земельного кодексу
України - виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

Відповідно до ч.3 ст. 158 цього Кодексу
встановлено, що органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
Акту управління Держкомзему у
Мукачівському районі про встановлення
меж земельної ділянки від 24 листопада
2010 року та його скасування, а також
визнання дій Івановецької сільської
ради неправомірними не підлягають до
задоволення на підставі наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції Акт управління Держкомзему у
Мукачівському районі про встановлення
меж земельної ділянки від 24 листопада
2010 року носить рекомендований характер
і комісія лише пропонує затвердити на
черговій сесії Івановецької сільської
ради проходження межі між ОСОБА_3 та
суміжним землекористувачем ОСОБА_6
згідно проведеної геодезичної зйомки
"Закарпатгеодезцентр", яка
підтверджується планово -
картографічними матеріалами 1962 р. села
Старе Давидково.

Цей Акт не має обов'язкового характеру
та не тягне за собою юридичних
наслідків для позивача і його
оскарження не передбачено чинним
законодавством як спосіб захисту судом
цивільних прав та інтересів особи, а
може бути наданий лише в якості доказу
при вирішенні іншого спору, де б
оспорювалось рішення 3 сесії 6
скликання Івановецької сільської ради
від 21 грудня 2010 року "Про встановлення
меж", яким органом місцевого
самоврядування вирішено земельний
спір і встановлено межі земельної
ділянки, яка передається у власність
ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що оспорюваний Акт не
є індивідуально - правовим актом
суб'єкта владних повноважень, і не
містить конкретних приписів чи
обов'язковості його висновків, не
спричиняє виникнення будь-яких прав і
обов'язків для позивача, тому даний Акт
не породжує правовідносини, що можуть
бути предметом спору.

Крім цього, вирішення даного
спору може вплинути на законні права та
інтереси ОСОБА_3, яка зазначена третьою
особою. Однак, в такому випадку остання
повинна виступати відповідачем по
справі, а не третьою особою без
самостійних вимог.

Доводи апеляційної скарги не можуть
бути прийняті до уваги, оскільки не
ґрунтуються на вимогах закону та не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- відхилити.

Заочне рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 11 березня 2014
року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :