Справа № 406/9603/13
Провадження № 22ц/782/1381/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Карташова О.Ю., Дронської
І.О.

при секретарі: Аліханян Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 26 лютого 2014 року
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

В С Т А
Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до суду з
зазначеним позовом, в обгрунтування
якого послалось на те, що банк уклав із
ОСОБА_1 договір б/н від 30.11.2005 року,
згідно з яким останній отримав кредит у
розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 36 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_1 умови договору
не виконує, банківська установа
ставила питання про стягнення з
відповідача заборгованості в
загальній сумі 22135,04грн., яка утворилася
станом на 31.10.2013 року.

Рішенням Алчевського міського
суду Луганської області від 26 лютого 2014
року у задоволенні позову відмовлено у
зв'язку з пропущенням строку позовної
давності.

В апеляційній скарзі, позивач
посилається на порушення норм
матеріального і процесуального права
та на невідповідність висновків суду
обставинам справи і ставить питання
про скасування рішення та ухвалення
нового, яким слід задовольнити позов у
повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в
судовому засіданні апеляційної
інстанції скаргу підтримав. Відповідач
в судовому засіданні скаргу не визнав,
просив рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку стосовно того, що
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на
підставі договору бн від 30.11.2005 року
отримав кредит у розмірі 4500 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
за користування кредитом відсотків у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом. Свої
зобов`язання із своєчасного повернення
отриманого кредиту ОСОБА_1 не виконав, у
зв'язку з чим станом на 31.10.2013 року
утворилася заборгованість у загальній
сумі 22135,04грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 5249,11грн.,
заборгованості по сплаті процентів за
користування кредитом у сумі 15355,69грн.,
штрафу (фіксована частина) - 500 грн. та
штрафу (процентна складова) - 1030,24 грн.

Зазначені обставини в повній мірі
підтверджуються матеріалами справи
(а.с. 4-11). ,

Відмовляючи у задоволенні позову у
зв'язку із пропуском строку позовної
давності, суд виходив з того, що термін
дії кредитного договору встановлений в
1 рік і строк дії договору відповідно
сплинув 30.11.2007 року, а тому з
урахуванням положень п.7 ч.13 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
також положень п. 31 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 5 від 30.03.2012 року « Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» в даному
випадку є підстави для застосування
позовної давності як до основної, так і
до додаткових вимог незалежно від
наявності відповідної заяви сторони у
справі.

Судова колегія погоджується з
загальним висновком суду першої
інстанції стосовно необхідності
відмови у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» саме з підстав
пропуску строку позовної давності з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає
два види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України) .

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки
(штрафу,пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася про порушення свого права
або про особу, яка його порушила
(частина перша ст.. 261 ЦК України ).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п.п. 3.1.1., 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця; строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці ( поле MONTH).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції була оглянута платіжна
картка відповідача і встановлено, що
останнім днем її дії є 30 листопада 2008
року, а останній платіж в рахунок
погашення заборгованості було
здійснено ОСОБА_1 14 квітня 2009 року (а.с.
47). Після спливу строку дії платіжної
картки відповідач не отримував від
банку іншої картки з новим строком дії
і з позовом про стягнення
заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось лише 24.11.2013 року.

Враховуючи ту обставину, що, як
після спливу строку дії платіжної
картки, так і після здійснення
відповідачем останнього платежу в
рахунок погашення заборгованості
минуло більше ніж три роки, а також
приймаючи до уваги те, що в своїх
письмових запереченнях проти позову
ОСОБА_1 фактично висловив клопотання
про застосування позовної давності до
вимог банківської установи про
стягнення заборгованості за кредитом,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку стосовно наявності в даному
випадку підстав для відмови у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що позовна давність в даному
випадку не сплинула з огляду на те, що
строк договору не закінчився і строк
дії картки відповідає строку дії
договору, не можуть бути взяті до уваги,
оскільки ці доводи не ґрунтуються на
умовах договору та обставинах справи.
Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що строк позовної давності не
може бути пропущеним банківською
установою з огляду на те, що
правовідносини між сторонами тривають
до повного погашення відповідачем
кредиту незалежно від закінчення
строку договору, також не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки, вимоги
кредитора про повернення кредитних
коштів, про сплату процентів та
штрафних санкцій не відносяться до
категорії вимог, на які позовна
давність не поширюється (ст.268 ЦК) і
початок перебігу позовної давності за
такими вимогами співпадає з моментом
виникнення у банківської установи
права на позов, тобто позовна давність
повинна обчислюватись з моменту
настання строку погашення чергового
платежа відповідно до умов договору.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що рішення суду
відповідає вимогам закону, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції і не
можуть бути підставою для зміни чи
скасування рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 26
лютого 2014 року.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 26 лютого 2014 року
- залишити без змін.

Ця ухвала апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після її
проголошення.

Головуючий:

Судді: