Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Кострицький В.В.
Справа № 432/5129/13-ц
Провадження № 22ц/782/969/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого - Кострицького В.В.,

суддів:
Бережної С.В.., Стахової Н.В.,

при секретарі - Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Стахановського міського
суду Луганської області від 02 вересня
2013 року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Стахановської
міської ради Луганської області про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися до Стахановського
міського суду Луганської області з
позовом про визнання права власності в
порядку спадкування до Стахановської
міської ради Луганської області.
Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 02 вересня 2013
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено у повному
обсязі.

ОСОБА_3 як незгодний з вищевказаним
рішенням суду першої інстанції
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення місцевим
судом норм матеріального права, а саме:
позиція місцевого суду, що позивачами
було обрано невірний спосіб захисту
своїх порушених прав, суперечить
положенням статті 392 ЦК України, в якій,
на думку апелянта, чітко встановлено,
що у разі втрати документа, який
засвідчує право власності власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності. Апелянт
вважає, що довідка КП «СБТІ» з
урахуванням положень Наказів
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
р. № 7/5 та від 28.01.2003 р. № 7/5, є достатнім
доказом того, що ОСОБА_5 за своє життя
був повноправним власником спірної
квартири, не дивлячись на відсутність
відповідного запису у електронної
версії Реєстру прав власності на
нерухоме майно. Доводами апеляційної
скарги є те, що судом першої інстанції
не враховано положення чинного
законодавства: Закону України «Про
державну реєстрацію речових права на
нерухоме майно та їх обтяжень» (в
редакції Закону України від 11.02.2010 p. №
1878-VI, від 09.12.2011 p. № 4152-VI, від 04.07.2012 р. №
5037-VI).

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вислухав представника позивачів
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідно
до положень ст. 1216 ЦК України право
власності позивачів на квартиру в
порядку спадкування є похідним від
права власності на зазначену квартиру
ОСОБА_5, а суду не надано переконливих
доказів з приводу наявності такого
права у ОСОБА_5 на час його смерті на
квартиру АДРЕСА_1, законних підстав для
задоволення вимог позивачів в частині
визнання за ними права власності в
порядку спадкування на квартиру
АДРЕСА_1 по ?? частині за кожним після
смерті ОСОБА_5, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1
р., не вбачається, оскільки позивачами
обрано невірний спосіб захисту своїх
прав та інтересів.

Колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, та вважає доводи
апелянта не ґрунтуються на доказах.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 p., що
підтверджено копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 виданого
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Стахановського міського управління
юстиції у Луганській області, актовий
запис № 1178 (а.с.6). Позивачі є
спадкоємцями за законом після
померлого спадкодавця ОСОБА_5, що
підтверджено копіями відповідно
свідоцтва про укладання шлюбу серії
НОМЕР_2 виданого 09.07.1977 р. «Дворцом
бракосочетания г. Кадиевка
Ворошиловградской области», актовий
запис № 655 (а.с.7) та копією свідоцтва про
народження серії НОМЕР_3 виданого
відділом ЗАГС м. Стаханова
Ворошиловградської області, актовий
запис № 1495 (а.с.8), є родиною померлого
ветерана війни, що підтверджено
копіями посвідчень, відповідно, серії
НОМЕР_4 виданого Управлінням праці та
соціального захисту населення м.
Стаханова від 30.01.2012 р. та НОМЕР_5
виданого Луганською
облдержадміністрацією від 24.02.2012 р.
(а.с.12). Судом першої інстанції
встановлено, що в Управлінні
житлово-комунального господарства
Стахановської міської ради, яке, у
відповідності до положень ч.І ст.8
Закону № 2483-ХІІ та п.13 Положення, було
уповноваженим органом, який здійснює
приватизацію державного житлового
фонду в м. Стаханові, відомості про
право власності на квартиру АДРЕСА_1
відсутні і зазначена квартира
обчислюється як державна, у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
відомості відносно зазначеної вище
квартири відсутні, що підтверджено,
відповідно, довідкою № 12-802 від 14.08.2012 р.
виданою начальником УЖКГ
Стахановської міської ради (а.с.9),
довідкою № 1123 від 20.12.2012 р. виданою
філією № 2 комунального підприємства
«Відродження» (а.с.10) та інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об'єкта
нерухомого майна № 7817373 від 12.08.2013 р.
(а.с.30). Позивачам було відмовлено
нотаріусом у видачі свідоцтва на право
власності на квартиру в порядку
спадкування після померлого
спадкодавця, що підтверджено копією
листа завідуючого Стахановською
державною нотаріальною конторою №
952/01-16 від 25.07.2013 р. (а.с.17), листом
завідуючого Стахановською державною
нотаріальною конторою № 1079/01-09 від
20.08.2013 р. і інформаційною довідкою зі
Спадкового реєстру № 34912271 від 22.08.2013 р.
(а.с.31-32).

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Стаття 41 Конституції України (частина 1
та 2) гарантують кожному громадянину
України право володіти, користуватися
і розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності. Право приватної
власності набувається в порядку,
визначеному законом.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідно до положень ст. 13 Закону
України «Про власність» № 885-ХІІ від
26.03.1991 р. (далі Закон № 885-ХІІ), який діяв
на час отримання ОСОБА_5 права
власності на квартиру, об'єктами права
приватної власності були жилі будинки,
квартири...

Частина 2 статті 15 Закону № 885-ХІІ
визначала, що наймач жилого приміщення
в будинку державного чи громадського
житлового фонду та члени його сім'ї
мали право придбати у власність
відповідну квартиру або будинок шляхом
їх викупу або на інших підставах,
передбачених законодавством України.

Квартири багатоквартирних будинків,
відповідно до положень ст.2 Закону № 2483
-XII, належать до об'єктів приватизації.

Передача квартир... у власність
громадян... безоплатно..., відповідно до
вимог ч.5 ст.8 Закону № 2483-XII та п.16
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого наказом Державного
комітету України по житлово -
комунальному господарству № 56 від
15.09.1992 р. (далі Положення), які діяли на
час виникнення у ОСОБА_5 права на
отримання у власність квартири
АДРЕСА_1, оформлювалося свідоцтвом про
право власності на квартиру..., яке
реєструвалося в органах приватизації і
не потребувало нотаріального
посвідчення.

Пункт 17 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про встановлення фактів, що
мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995
р. зазначає, що факт володіння жилим
будинком на праві власності
встановлюється судом, якщо у заявника
був правовстановлюючий документ на цей
будинок, але його втрачено і немає
можливості підтвердити наявність
права власності не в судовому порядку.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що законних підстав для задоволення
вимог позивачів в частині визнання за
ними права власності в порядку
спадкування на квартиру не вбачається,
оскільки позивачами обрано невірний
спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи апеляційної скарги стосовно
того, що позиція місцевого суду
суперечить положенням статті 392 ЦК
України. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності. Як
встановлено судом, позивачі не є
власниками квартири АДРЕСА_1,
правовстановлюючий документ, що
засвідчує право власності відсутній,
тому їх посилання на норми ст. 392 ЦК
України в обґрунтування позовних вимог
є поспішними та безпідставними.

Посилання апелянта на довідку КП
«СБТІ» з урахуванням положень Наказів
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
р. № 7/5 та від 28.01.2003 р. № 7/5, як на
достатній доказ того, що ОСОБА_5 за своє
життя був повноправним власником
спірної квартири, не дивлячись на
відсутність відповідного запису у
електронної версії Реєстру прав
власності на нерухоме майно,
суперечить чинному законодавству, та є
лише підтвердженням того, що свідоцтво
про право власності в архівній справі
КП «СБТІ» відсутнє (а.с. 11). Частина 1
статті 57 ЦПК України визначає, що
доказами є будь - які фактичні данні, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи та
частина 1 статті 60 ЦПК України саме на
сторони покладає обов'язок довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Доводами апеляційної скарги є те, що
судом першої інстанції не враховано
положення чинного законодавства:
Закону України «Про державну
реєстрацію речових права на нерухоме
майно та їх обтяжень» (в редакції
Закону України від 11.02.2010 p. № 1878-VI, від
09.12.2011 p. № 4152-VI, від 04.07.2012 р. № 5037-VI) не є
слушними, оскільки порядок державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно не є предметом даного позову.

Посилання представника апелянта в
судовому засіданні на ухвалу
апеляційного суду від 27 січня 2014 року
(а.с.63-64) як на ухвалу якою вже вирішено
питання права власності на спірну
квартиру, не відповідають змісту
зазначеної ухвали . Так в ухвалі
апеляційного суду від 27 січня 2014 року
зазначено, що «…є підстави вважати,що
виникле питання не може бути
розглянуто у порядку окремого
провадження, оскільки фактично має
спір про право, який підлягає розгляду
у порядку позовного
провадження….»(а.с.64, 6 абз). Відповідно
матеріалів справи позивачі не
скористались правом звернення до суду
з відповідними вимогами в порядку
позовного провадження, зазначене не
позбавляє їх такого права в подальшому.

Посилання апелянта на норми права, які
на думку апелянта були порушені судом,
не є необґрунтованими, так як підстави
та межі застосування зазначених норм
невизначені апелянтом, висновків суду
не спростовують, і не дають підстав для
висновку, що судом при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Рішення
суду ухвалено відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування по доводам
апеляційної скарги не має.

Судом першої інстанції повно та
всесторонньо були встановлені
обставини, що мають значення для
справи, повно та об'єктивно досліджені
докази, надані сторонами та зроблено
висновки на підставі правильного
застосування норм матеріального та
процесуального права. Рішення суду є
законним та обґрунтованим, та на
підставі вимог ст.. 308 ЦПК України
повинно бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308,315,317,319 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 02 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно, але
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий: Судді: