У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

27 березня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
селянського фермерського об'єднання
«Володимирівське» (далі - СФО
«Володимирівське»), треті особи: відділ
Держземагенства у Долинському районі
Кіровоградської області, реєстраційна
служба Головного управління юстиції,
про визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, за касаційною
скаргою ОСОБА_1, поданою його
представником ОСОБА_2, на рішення
Долинського районного суду
Кіровоградської області від 31 жовтня
2013 року та рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що 29 грудня 2003 року
між ним та відповідачем укладено
договір оренди належної йому на праві
власності земельної ділянки строком на
5 років. Після закінчення строку дії
договору його було пролонговано на 5
років, тобто до 29 грудня 2013 року. У 2012
році позивач повідомив відповідача про
відмову від продовження дії договору
оренди, на що отримав відповідь про те,
що цей договір укладено строком на 15
років, тобто до 29 грудня 2018 року, згоди
на що він не надавав. Крім того в
договорі оренди відсутні всі істотні
умови, передбачені ст. 15 Закону України
«Про оренду землі».

Рішенням Долинського районного суду
Кіровоградської області від 31 жовтня
2013 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним окрему частину
договору оренди земельної ділянки,
укладеного 29 грудня 2003 року між СФО
«Володимирівське» та ОСОБА_1,
зареєстрованого ДП«КРЦЗДК» 29 грудня 2003
року за № 567, а саме п.1.2., згідно якого
сторони погодились на оренду земельної
ділянки протягом 15 (п'ятнадцяти ) років,
починаючи з 29 грудня 2003 року і
закінчуючи 31 грудня 2018 року. Ухвалено
вважати цей договір дійсним в частині
погодження сторонами строку оренди
земельної ділянки протягом 5 років,
починаючи з 29 грудня 2003 року, з
наступною пролонгацією 29 грудня 2008
року на тих же умов, тобто до 29 грудня 2013
року.

Заборонено після 29 грудня 2013 року СФО
«Володимирівське» користуватися
належною ОСОБА_1 земельною ділянкою
площею 7,10 га, що розташована на
території Гурівської сільської ради
Долинського району Кіровоградської
області.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову,
апеляційний суд виходив із того, що
укладений між сторонами договір
відповідає вимогам, установленим
законом, зокрема сторони погодили всі
істотні умови, в тому числі, строк дії
договору 15 років.

Висновок суду підтверджено доказами,
поданими сторонами (ст. 212 ЦПК України),
а наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1, подану його
представником ОСОБА_2, відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова