Суддя Саркісян О. А.
Справа № 644/4751/13-ц
Провадження № 2/644/282/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2014 р.

Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова у складі :

Головуючого судді Саркісян О.А.,

При секретарі - Нестеренко К.Ю.,

З участю прокурора- Лазоренка Р.І.,

З участю позивачки ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

Відповідача- ОСОБА_3, представника
відповідача- Гайворонської В.В.,
представника 3-ї особи служби у справах
дітей ХМР- Сидорчука В.М.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя
особа - управління служб у справах
дітей Харківської міської ради про
позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И
В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до відповідача, в якому просить
позбавити його батьківських прав
відносно сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що він ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків, тривалий час з дня
розлучення в 2009 році не утримує його, не
займається його вихованням та
розвитком, не піклується про фізичний
та духовний розвиток і взагалі не
спілкується з сином, внаслідок чого
дитина взагалі не знає відповідача як
батька.

В судовому засіданні позивачка та її
представник підтримали заявлені
позовні вимоги.

Відповідач та його представник проти
позову заперечували. Відповідач
пояснив, що з позивачкою остаточно
припинили сімейні відносини в 2010 році,
коли дитині було близько чотирьох
років, але і після цього до початку 2013
року він постійно спілкувався з сином
телефоном, по декілька разів на місяць
спеціально для спілкування з сином
приїжджав з м.Київа, купував йому все
необхідне з одежі, обуві, іграшок,
комп'ютерної техніки, та таке інше, що
говорила позивачка. Він приходив до
сина в дитсадок, вони разом гуляли,
ходили до парку, ігроленд, їздили на
природу та таке інше. Дитина прекрасно
знає, хто її батько, вона знайома з
новою дружиною відповідача,
новонародженим братиком. Однак з 2013
року позивачка стала проживати з
ОСОБА_7, з яким має намір виїхати за
кордон разом з дитиною і з того часу під
його впливом позивачка стала
перешкоджати йому в спілкуванні з
сином, по його приїзду до дитсадка
дитина нервувала, подарунки не хотіла
брати, посилаючись на те, що ати
забороняє йому спілкуватися з батьком
та брати від нього будь-що. Сам ОСОБА_7
телефонував йому та погрожував, а
батьки позивачки наполягали на тому,
щоб він відмовився від сина.
Заборгованості по аліментам він не має,
в добровільному порядку сплачував їх, а
утворилася вона по причині того, що він
не знав про те, що позивачка пред*явила
виконавчий лист до виконання.

Представник третьої особи - управління
служб у справах дітей Харківської
міської ради підтримав позов.

Прокурор Орджонікідзевського району
м.Харкова проти позову заперечував та
просить відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши прокурора, пояснення
позивачки та її представника,
пояснення відповідача та його
представника, представника третьої
особи, дослідивши письмові докази,
відеозаписи, оцінивши надані докази в
їх сукупності, приходить до висновку,
що заявлені позовні вимоги не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст.157 СК України той з батьків, що
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Стаття ст..164 СК України передбачає
підстави позбавлення батьківських
прав, одна з яких, передбачена п.2ч.1 цієї
статті - це ухилення від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

В Постанові Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2007 року №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» зазначено, що
ухилення батьків від виконання своїх
обов*язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов*язками.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

26.09.2011 року сторони розірвали шлюб/ а.с.10
/.

19.03.2009 року за рішенням Московського
райсуду м.Харкова з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 були
стягнуті аліменти в розмірі ? частини
всіх видів його заробітку щомісячно
(а.с.9).

З вказаного рішення вбачається, що
сторони з цього часу стали проживати
окремо, а відповідач не утримує дитину.
Разом з тим, з пояснень відповідача,
які підтвердила позивачка встановлено,
що вони на протязі сумісного життя
неодноразово сходилися та розходилися
і остаточно припинили будь-які
стосунки в 2010 році. Вказані обставини
підтвердили свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10

На цей час ОСОБА_6 в силу свого віку вже
прекрасно знав, хто є його батьком і що
це саме відповідач по справі.

Після розлучення батьків ОСОБА_6 став
проживати разом з матір'ю.

Відповідач в цей час проживає в
м.Києві, однак до початку 2013 року по
декілька разів на місяць приїжджає до
м.Харкова спеціально для зустрічей з
сином та спілкування з ним, проти чого
позивачка не заперечувала. Батько знає,
в якому дитячому закладі перебуває
його син, по приїзду зі згоди матері
забирав його звідти. Відповідач
проводив час з сином, возив його на
природу, до парку, на прогулянки та таке
інше. Відповідач завжди поздоровляв
сина з днем народження та іншими
святами, купував подарунки,
забезпечував матеріально як грошима,
так і предметами одягу, комп'ютерної
техніки, предметами для розвитку
дитини, іграшками. З 2013 року позивачка
забороняє йому забирати сина з
дитсадка та спілкуватися з ним, не бере
подарунки для сина.

Дитина не тільки знає та любить свого
батька, що видно з фотокарток та
відеозаписів, оглянутих судом, але й
знайома з цивільною дружиною батька та
своїм братиком, що народився у батька.

Вказані обставини підтвердили свідки
- друзі та знайомі сторін. Свідок
ОСОБА_11 пояснив, що з 2010 року ОСОБА_5 не
менше ніж раз на 2 місяці приїжджає в
м.Харків для спілкування з сином ОСОБА_6
і по приїзду зупиняється у нього вдома.
Також це трапляється кожного дня
народження ОСОБА_6. Приїзджає він на
декілька днів і в ці дні вони разом з
дітьми ходили до парку, були в
дельфінаріумі, парці Горького,
Шевченка, ігроленді. По приїзду вони
разом забирали ОСОБА_6 із дитсадка і
дитина дуже раділа зустрічам з
батьком. Під час спілкування батько
купує дитині все саме найкраще,
подарунки, іграшки. Із останніх
подарунків був планшет, який йому
замовив ОСОБА_6. Але з 2013 року ОСОБА_5
позивачка забороняє спілкуватися з
сином і забороняє передавати подарунки
і тому планшет вони передали для ОСОБА_6
через брата позивачки.

Свідок ОСОБА_12 також підтвердила, що
раз в 2-3 місяці бачить як ОСОБА_1 гуляє з
сином ОСОБА_6 на дитячій площадці,
ігроленді. Вони разом гуляють з дітьми
і вона бачить я ОСОБА_6 любить та скучає
за татком і в моменти зустрічей
старається бути ближче до татуся. На
День Святого Миколая батько придбав
ОСОБА_6 верхній одяг і до цього купував
одежу та обув.

Свідок ОСОБА_10 також підтвердив
вказані обставини та пояснив, що разом
з ОСОБА_5 купували для ОСОБА_6
розвиткові парту для занять. В один з
приїздів він забирав ОСОБА_5 з
маленьким ОСОБА_6 з «Каравану», де той
купував синові одежу.

Свідок ОСОБА_14 також підтвердила факт
приїзду та спілкування ОСОБА_5 з сином
під час яких він купував синові одежу,
обув, іграшки та продукти споживання. В
2013 році мати заборонила йому
спілкуватися з сином.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що з 2011 року
вони спільно проживають з ОСОБА_5
однією сім*єю. До 2013 року вона разом з
ОСОБА_5 декілька разів приїзджала до
м.Харкова для спілкування батька з
сином, вони поздоровляли ОСОБА_6 з днем
народження, робили подарунки, зокрема,
велосипед, теплий верхній одяг,
ботинки. Також приїзджала з
новонародженим сином, ОСОБА_6 був дуже
радий знайомству з братиком. Мати не
заперечувала проти їх спілкування і
спілкування сина з батьком, який і сам
по декілька разів приїзджав до нього.
Однак в січні 2013 року ОСОБА_1
подзвонила їй і просила, щоб ОСОБА_5
відмовився від дитини, так як вона
виходить заміж за ОСОБА_7 і хотіла б
виїхати до Германії з дитиною. Після
цього по приїзду в м.Харків Мати
дитини відмовила їм у зустрічі з
дитиною Подарунок- планшет передали
через брата позивачки. В подальшому при
зустрічі з ОСОБА_6 у дитячому садку він
розповів, що планшета не отримував і
йому заборонено спілкуватися з
батьком.

Свідок ОСОБА_9- батько позивачки,
пояснив, що відповідач забирав дитину
та спілкувався з нею, але для ОСОБА_6 це
був стрес і він вважає такі зустрічі
наносять шкоду дитині, яка знає ОСОБА_7,
як батька і називає його батьком.
Свідок заявляє, що донька не
розповідала йому про те, чи робить
батько дитині подарунки, але, напевне,
ОСОБА_5 робив подарунки синові.

Про те, що відповідач постійно приймає
участь у вихованні дитини, піклується
про фізичний і духовний розвиток
дитини, її навчання, підготовку до
самостійного життя, надає дитині
доступ до культурних та інших духовних
цінностей; виявляє інтерес до її
внутрішнього світу, дбає про
матеріальне забезпечення дитини,
свідчать також сімейні фотокартки,
зроблені в різний час (а.с.68).

В судовому засіданні позивачка визнала
ці факти і визнала, що обставини,
викладені нею в позовній заяві і в
своїх поясненнях про те, що батько
залишив дитину у віці одного року і до
цього часу не бачив сина, жодного разу
не поздоровив з днем народження, не
передав подарунка і що ОСОБА_6 з цієї
причини навіть не знає, хто його батько
- не відповідають дійсності і є
неправдивими.

З довідки з дитсадка №317 №184 від 01.07.2013
року вбачається, що вони знають ОСОБА_5
як батька ОСОБА_6 і він з*являється в
дитячому закладі періодично, але не
регулярно (а.с.64).

Надані квитанції ОСОБА_5 підтверджують
його пояснення, показання свідків,
дані, встановлені з фотокарток та
відеозапису про те, що він придбав для
сина сина ОСОБА_6 19.12.2013 року теплий
верхній одяг на загальну суму 2380 грн.12
к., годинник «Касіо» за 375 грн., а також
купував планшет «Самсунг» за 3194 грн.10к
(а.с.141), тобто бере участь в його
матеріальному утриманні.

Надані відповідачем квитанції (а.с.127-138)
та довідка з «Правекс-банку» про
деталізовані дані грошових переказів,
зроблених ОСОБА_5 на ім.*я ОСОБА_1 на
протязі 2009-31.12.2011 року ( а.с.139) свідчать
про те, що на протязі 2010-2011 року він в
добровільному порядку перерахував
позивачці 6200 грн., виходячи з суми по 500
грн. щомісячно.

Вказані кошти є аліментами, так як
враховані державним виконавцем при
розрахунку заборгованості. Борг , що
залишився, в розмірі 21043 грн.41 к. станом
на 26.06.2013 року відповідачем сплачено в
повному обсязі (а.с.60), а поточні
аліменти вираховуються із його
заробітної плати.

Пояснення відповідача про причину
утворення заборгованості по аліментах,
а саме, що він не отримував постанову
про відкриття виконавчого провадження
та будь-яких викликів державного
виконавця, ніяким чином не спростовані.
В ході розгляду даної справи йому стало
відомо про відкрите виконавче
провадженні і він сам прийшов до
державного виконавця, приніс
квитанції, що в нього збереглися,
повідомив про місце роботи, а так як на
іншу суму документального
підтвердження в нього не було, то
вимушений був сплатити заборгованість
по аліментах, хоча кошти передавалися
позивачці в добровільному порядку за
усною домовленістю.

Посилання позивачки на те, що відносно
ОСОБА_5 за злісне ухилення від сплати
аліментів порушене кримінальне
провадження спростовується наданою
прокурором Орджонікідзевського району
м.Харкова копією постанови про
закриття кримінального провадження
від 04.10.2013 року за відсутністю в його
діях складу злочину.

Посилання позивачки на те, що вказані
кошти відповідачем сплачено за кредит,
чи то за борг її батькові, який сплатив
за кредит, ніякими доказами не
підтверджуються і спростовуються
розрахунком заборгованості державного
виконавця, який врахував ці кошти, як
сплачені аліменти.

ОСОБА_5 працює (а.с.61-62), до кримінальної
відповідальності не притягався (а.с.63).

Суду не надано доказів, що відповідач,
який в силу життєвої ситуації, що
склалася, вимушений проживати окремо
від дитини в іншому місті, не
опікується нею, не утримує та не
виховує її, не піклується про фізичний
і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема не забезпечує
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу; не створює умов для
отримання нею освіти.

Показання свідка ОСОБА_7 про те, що на
протязі двох років спілкування з
ОСОБА_1, яка в подальшому стала його
дружиною та її сином ОСОБА_6, дитина ні
разу не бачилася з батьком,
спростовуються вищенаведеними
доказами по справі.

Відповідно до ст..171 СК України дитина,
яка може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, в тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав.

Однак, в судовому засіданні суд не зміг
вислухати ОСОБА_6, так як позивачка з
посиланням на його стан здоров'я,
відмовилася від його участі в суді.

З наданого відеозапису, дійсність
якого ніким не оспорюється,
встановлено, що при спілкування
відповідача з сином в дитсадку 19.12.2013
року дитина пояснила, що мати
заборонила йому з ним зустрічатися і
брати від нього подарунки.

Довідки, надані позивачкою про те, що
ОСОБА_6 до поліклініки та дитячого
стоматолога приводить тільки вона
(а.с.96-97) не підтверджують факт умисного
ухилення відповідача від виконання
своїх батьківських обов*язків, так як
немає підтверджень, що вона, як мати з
якою постійно проживає дитина,
повідомила відповідача про
необхідність відвідати лікаря разом з
дитиною і отримала від нього відмову.

Суд не може врахувати при винесенні
рішення висновок від 24.09.2013 року органу
опіки та піклування - управління служб
у справах дітей Харківської міської
ради, тобто органу, який безпосередньо
займається проблемами виховання
дітей, згідно з яким цей орган вважає
доцільним та необхідним позбавити
відповідача батьківських прав
відносно сина ОСОБА_6(а.с.50-51), оскільки
надані відповідачем докази при
розгляді даної справи не були
предметом дослідження комісії і як
слідство не були враховані нею, а були
враховані тільки докази, надані
позивачкою, про що свідчить текст
висновку та пояснення представника
органу опіки та піклування. Однак
наведені докази мають суттєве значення
і вони, наразі, враховані зараз і їм
дана оцінка судом, без повторного
направлення питання про доцільність
позбавлення батьківських прав на
розгляд комісії.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають і
відмовляє в позові.

Керуючисьст.ст.10,11,209,212,214,215,218 ЦПК
України, ст.ст.157,164ч.1п.2 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Харківської області
через Орджонікідзевський районний суд
м. Харкова в 10-денний срок з моменту
проголошення рішення .

Суддя: