Ухвала

іменем україни

16 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування матеріальної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від
14 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 її
чоловік ОСОБА_5 загинув внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди. 18
серпня 2011 року кримінальна справа
відносно ОСОБА_4, який вчинив наїзд на
ОСОБА_5, закрита у зв'язку з відсутністю
у його діях складу злочину. Від шлюбу з
ОСОБА_5 вона має доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З огляду на зазначене, на
підставі ст. 1200 ЦК України
просила стягнути з відповідача 28 856,72
грн в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_6

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 6 червня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду за період з
ІНФОРМАЦІЯ_2 по 6 червня 2013 року в сумі
8 756,35 грн.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану
ОСОБА_6, по 313,66 грн, починаючи з 6
червня 2013 року до досягнення дитиною
повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від
14 жовтня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_4 задоволено, рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням апеляційним судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди за
участю відповідача загинув ОСОБА_7, на
утриманні якого знаходилась малолітня
донька, а відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю потерпілого, здійснюється
щомісячними платежами.

Скасовуючи рішення районного суду та
відмовляючи у задоволенні позову,
апеляційний суд, посилаючись на
положення ст. 61 Конституції України,
виходив з того, що відповідач 10 лютого
2011 року передав ОСОБА_3 10 000 грн на
похорони чоловіка, а 21 вересня 2011 року -
ще 70 000 грн на відшкодування
матеріальної та моральної шкоди як
позивачу так і членам її сім'ї. З цієї
суми 20 000 грн було покладено на
депозитний рахунок на ім'я доньки
загиблого ОСОБА_6.

Проте погодитись із таким висновками
судів попередніх інстанцій не можна,
оскільки суди дійшли його з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Відповідно до ч. ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4,
керуючи автомобілем «Шкода Октавія»,
здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5,
внаслідок чого потерпілий помер.
Постановою старшого слідчого по ОВД
відділу по ДТП СУ МУМВС України в
Дніпропетровській області від 18 серпня
2011 року кримінальну справу відносно
ОСОБА_4 закрито у зв'язку з відсутністю
в його діях складу злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 1995
року, від якого мають доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент смерті ОСОБА_5 не
працював, на його утриманні
знаходилися дружина та донька.

Згідно з ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я фізичної особи, яка в момент
завдання шкоди не працювала, розмір
відшкодування визначається виходячи з
розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1200 ЦК України
у разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які були на його
утриманні або мали на день його смерті
право на одержання від нього утримання.
Зокрема, шкода відшкодовується дитині -
до досягнення нею вісімнадцяти років
(учню, студенту - до закінчення
навчання, але не більш як до досягнення
ним двадцяти трьох років).

Вказаним особам шкода відшкодовується
у розмірі середньомісячного заробітку
(доходу) потерпілого з вирахуванням
частки, яка припадала на нього самого
та працездатних осіб, які перебували на
його утриманні, але не мають права на
відшкодування шкоди (ч. 2 ст. 1200 ЦК
України).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
зазначав, що витратив на відшкодування
шкоди, заподіяної позивачеві та її
неповнолітній доньці внаслідок
загибелі ОСОБА_5 понад 13 000 грн, в тому
числі поклав на особистий картковий
рахунок ОСОБА_6 в ПАТ КБ «ПриватБанк» 20
000 грн (а.с. 25-27, 29-30).

Частиною 1 ст. 10 ЦПК України закріплений
принцип змагальності сторін у
цивільному судочинстві. Відповідно до
ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог або заперечень, надавши докази
відповідно до вимог ст. ст. 57, 60 ЦПК
України.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суди попередніх інстанцій на
зазначені положення закону уваги не
звернули, в достатньому обсязі не
з'ясували обставини справи, належним
чином не перевірили обставини, на які
відповідач посилався як на підставу
своїх заперечень, а саме: що він у
повному обсязі відшкодував позивачеві
та членам її сім'ї шкоду, завдану
внаслідок загибелі в ДТП ОСОБА_5 і,
зокрема, поклав на особистий картковий
рахунок ОСОБА_6 в ПАТ КБ «ПриватБанк» 20
000 грн. Доводи відповідача в цій частині
судами належним чином не перевірені та
відповідні докази на їх підтвердження
не витребувані (ст. 137 ЦПК
України).

Визначаючи розмір відшкодування, яке
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, суд першої інстанції,
посилаючись на вимоги ч.2 ст. 1195 ЦК
України, виходив з того, що на момент
загибелі ОСОБА_5 не працював. Разом з
тим, з долученої до матеріалів справи
копії постанови слідчого про закриття
провадження у справі від 18 серпня 2011
року вбачається, що на момент загибелі
ОСОБА_5 працював охоронником в
охоронному агентстві ПП «Гарантія-СА»
(а.с. 6-10). Зазначені обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, судами попередніх інстанцій не
з'ясовані.

Оскільки допущені судами попередніх
інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними й обґрунтованими, а тому вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції

Керуючись статтями 335, 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.
Дніпропетровська від 6 червня 2013 року
та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 14 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін Т.П. Дербенцева С.О.
Карпенко В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін