Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/591/14-ц
Головуючий у 1-й інст. Мокрецький
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого - судді
Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І.,
Павицької Т.М.

при секретарі Камінній М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства „Комерційний банк
„Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Приватбанк" на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 07 квітня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року Публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Приватбанк" звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості. В обґрунтування вимог
позивач зазначав, що відповідно до
укладеної генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до Умов та Правил надання
продукту кредитних карт від 07.03.2013 року
відповідач отримав кредит у розмірі 29
614,61 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 10 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
строком до 31.03.2014 року. Оскільки ОСОБА_1
не виконує зобов"язання належним чином
позивач просив стягнути з відповідача
на свою користь заборгованість за
кредитним договором, яка станом на
02.01.2014 року становить 31 289,27 грн. та
складається з наступного: 27 190,14 грн. -
заборгованість за кредитом, 2 132,97 грн. -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, а також штраф
відповідно до умов договору: 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина), 1466,16 грн. -
процентна складова та судові витрати.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 07
квітня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне
акціонерне товариство „Комерційний
банк „Приватбанк" просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що наявність першого
кредитного договору не є обов»язковою,
оскільки його істотні умови були
змінені зазначеною угодою від 07.03.2013
року. Фактично після укладання угоди
всі умови попереднього кредитного
договору припинили свою дію, а відтак
суд повинен був з»ясувати які
правовідносини існують між сторонами
на момент розгляду справи, а не ті, які
існували у минулому та на даний час
змінилися. Вважає
безпідставними твердження суду про
відсутність доказів надання кредиту.
Вказує, що укладаючи генеральну угоду
про реструктуризацію вже існуючої
заборгованості, сторони розумно
оцінювали умови, за якими вона буде
виконуватись, і підписавши цю угоду,
відповідач визнав її наявність саме в
тому розмірі, який в ній зазначений.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не надано жодного доказу на
підтвердження того факту, що
відповідач ОСОБА_1 отримав від банку
кредит в сумі 29 614,61грн., а також не
надано Договору 1, укладеного між
сторонами, на підставі якого
відповідач отримав основний кредит.

Проте погодитись з таким висновком
суду не можна, виходячи з наступного.
Матеріалами справи
підтверджено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 7 березня 2013 року уклали
Генеральну угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт, відповідно до якої останньому
було надано кредит у розмірі 29614,62грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 0,833% на місяць /10 % на рік / на
суму залишку заборгованості за
кредитом у вказаних в Заяві, Умовах та
правилах строки /а.с. 9-21/.

Пунктом 1.1.1 Генеральної угоди
визначено, що сторони погодились по
Договору 1 зменшити розмір
заборгованості, що виникла за період
від дати надання позичальнику кредиту,
а саме : процентів на 0,0грн.; комісії на
0,0грн.; пені на 22 822,34грн., штрафу на 0,0грн.

Погашення заборгованості мало
здійснюватися з 01 по 25 число кожного
місяця шляхом надання відповідачем
грошових коштів /щомісячний платіж/ в
сумі 2605,45грн. для погашення
заборгованості за кредитом
/п.2.1Генеральної угоди/.

Відповідач підтвердив свою згоду на те,
що підписана Генеральна угода разом з
запропонованими банком Умовами та
правилами, Тарифами є Кредитним
договором, що підтверджено його
підписом у Анкеті-заяві про приєднання
до Умов і Правил надання банківських
послуг в Приватбанку /а.с.8/.

На виконання умов угоди 25.04.2013 року
відповідач здійснив один платіж /а.с.7/.
Подальше виконання взятих на себе
зобов"язань припинив, про що свідчить
розрахунок заборгованості за
договором б/н від 07.03.2013 року /а.с.7/.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа /кредитодавець/
зобов"язується надати грошові кошти
/кредит/ позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідач, не сплативши у вказаний в
договорі строк кредит, порушив вимоги
ст. 530 ЦК України відповідно до якої,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
тобто згідно ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

В зв"язку з невиконанням відповідачем
взятих на себе зобов"язань станом на
02.01.2014 року утворилася заборгованість в
розмірі 31 289,27 грн., яка складається з
наступного: 27 190,14 грн. - заборгованість
за кредитом, 2 132,97 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом,
а також штраф відповідно до Умов та
Правил надання банківських послуг: 500,00
грн. - штраф (фіксована частина), 1466,16
грн. - процентова складова /а.с.7/.

Наведене підтверджується розрахунком
заборгованості, що відповідає умовам
договору, який уклали сторони та умови
якого зобов"язались виконувати.

Як в суді першої так і апеляційної
інстанції відповідачем не було надано
доказів того, що він оскаржував
укладену Генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості чи її
умови у встановленому законом порядку.
Не звертався він до суду і з
відповідним зустрічним позовом.

Відтак, колегія суддів вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Висновки суду першої інстанції про
відсутність доказів надання кредиту
спростовуються змістом Генеральної
угоди, у якій йдеться про
реструктуризацію вже існуючої
заборгованості, і підписавши цю угоду
відповідач визнав її наявність у тому
розмірі, який зазначений в угоді.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що після укладення
Генеральної угоди всі умови кредитного
договору припинили свою дію, а відтак
суд першої інстанції не повинен був
з"ясовувати обставини, які існували між
сторонами раніше та на даний момент
змінилися. Поряд з тим позивач додав до
апеляційної скарги Заяву позичальника
/договір/ на отримання кредиту від
12.07.2006 року та платіжні документи,
підтверджуючі факт отримання кредиту
/а.с.52-54/. Як пояснив в суді апеляційної
інстанції представник банку, отримання
та непогашення цього кредиту
відповідачем стало підставою для
укладення Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості.

Задоволення позову є підставою для
стягнення з відповідача на користь
позивача судових витрат в порядку ч.1
ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Оскільки
позивачем при подачі позовної заяви
сплачено 312,89грн. судового збору /а.с.3/,
а при подачі апеляційної скарги
-156,45грн./а.с.48/, то з відповідача
підлягає стягненню на користь позивача
469 грн.34коп.

З огляду на наведене колегія суддів на
підставі ст.309 ЦПК України скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення.

Керуючись ст.ст.
209,218,303,307,309,313,314,316,317,319,324,325 ЦПК України,
колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Комерційний
банк „Приватбанк" задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 07 квітня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
„Комерційний банк „Приватбанк"
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 31 289,27 грн., яка складається з
наступного: 27 190,14 грн. - заборгованість
за кредитом, 2 132,97 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом,
500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1466,16
грн. - штраф ( процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
„Комерційний банк „Приватбанк"
судовий збір в розмірі 469грн.34коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий Судді