Справа № 510/598/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі - ОСОБА_3, ОСОБА_2 позовні
вимоги визнали, щодо їх задоволення не
заперечували, просили про розгляд
справи без їхньої участі.

Позивачка на задоволенні позову
наполягала, доводи позову підтримала,
просила розглянути справу у її
відсутності.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_4 - померла
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія технічного паспорту
на житловий будинок АДРЕСА_1,
оформленого на ім'я ОСОБА_3; копія
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, оформленого на ім'я
ОСОБА_2; копія витягу про реєстрацію
права власності на 4/10 частин
домоволодіння АДРЕСА_2 за ОСОБА_3; копія
договору купівлі продажу 3/10 частин
житлового будинку АДРЕСА_2 від 22.06.2005р.;
копія довіреності від 10.04.2007р.; копія
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 18.03.2005р.; копія технічного
паспорту на житловий будинок АДРЕСА_2,
оформленого на ім'я ОСОБА_3 (4/10 частини),
ОСОБА_5 (3/10 частини), ОСОБА_6 (3/10 частини).

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищевказаними
вимогами, зазначивши, що відповідачам
належить наступне майно:

- ОСОБА_3 - житловий будинок
АДРЕСА_1;

- ОСОБА_2 - житловий будинок
АДРЕСА_1;

- ОСОБА_3 - 4/10 (квартира № 1) частини
житлового будинку АДРЕСА_2, придбані за
свідоцтвом про право на спадщину від
18.03.2005р.;

- ОСОБА_3 - 3/10 (квартира № 3) частини
житлового будинку АДРЕСА_2, придбані
внаслідок договору купівлі - продажу
від 22.06.2005р.;

Позивачка зазначила, що інші 3/10
(квартира № 2) частини житлового
будинку АДРЕСА_2, належать ОСОБА_6, який
2007р. оформив довіреність на ОСОБА_4 для
продажу його частини нерухомості і які
фактично були передані позивачці ще у
2002р. у користування.

У 2002р. колишні власники вищевказаної
нерухомості передали у володіння та
користування позивачці належну їм
нерухомість разом із всіма документами
на неї. Тоді ж позивачка стала
використовувати ці об'єкти нерухомості
для здійснення підприємницької
діяльності. Отже, з 2002 року по
теперішній час позивачка фактично,
відкрито володіє житловими будинками
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2, стежить за їхнім
технічним станом, сплачує за утримання
комунальні послуги та ін. На момент
фактичного укладення угод про надання
у користування нерухомості ОСОБА_3,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 (діюча від імені ОСОБА_6)
та ОСОБА_1 не оформили їх у письмовому
вигляді та не засвідчили нотаріально.
Пізніше зареєстровані власники
будинку виїхали зі вказаних будинків. У
зв'язку із вищевикладеними обставинами
ОСОБА_1 вважає, що має право на
вищевказані житлові будинки, оскільки
з 2002 р. володіє та безперервно
користується ними з підприємницькою
метою, підвела до них газопостачання,
слідкує за їхнім технічним станом, несе
витрати у зв'язку із їх утриманням,
зберігає у себе всю документацію на
домоволодіння, як власник нерухомості,
отже з підстав ст. 344 ЦК України набула
право власності на житлові будинки.

Вивчивши матеріали справи та надані
документи, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, у 2002р.
між нею та колишніми власниками
нерухомості фактично була досягнута
домовленість про надання у
користування житлових будинків
АДРЕСА_1, АДРЕСА_2. Письмово та в
нотаріальному порядку вони ці угоди не
оформляли. Таким чином, з 2002р. по
теперішній час позивачка безперервно,
відкрито володіє житловими будинками,
сплачує всі належні платежі, як власник
нерухомості, розпоряджається ними,
проводить ремонти, реконструкцію (у
зв'язку із здійсненням підприємницької
діяльності) та ін. За весь час володіння
позивачкою будинками, відповідачі, як
зареєстровані власники, не пред'являли
до позивачки жодних вимог про
витребування будинків, документів на
них, не брали участі у їх утриманні та
не несли витрат по сплаті належних
платежів. На момент розгляду справи в
суді ОСОБА_3, ОСОБА_2 не заперечували
щодо фактів, вказаних у позові, визнали
позовні вимоги в повному обсязі.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачкою житловими
будинками є добросовісним (тобто
позивачка вважала, що вона володіє
нерухомістю з законних підстав,
оскільки була фактично досягнута
домовленість про надання нерухомості у
користування), правомірним, відкритим
(позивачка, вважаючи себе власником,
сплачувала комунальні платежі за
утримання будинків, розпоряджається
житлом та ін.) та безперервним. Таким
чином, суд вважає, що житлові будинки
цілком з законних підстав було
передано у володіння та користування
ОСОБА_1, внаслідок чого остання набула
право власності на них за набувальною
давністю.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивачки щодо
визнання за нею права власності на
житлові будинки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житлові
будинки із надвірними спорудами (окрім
самочинно побудованих), розташовані
по:

- АДРЕСА_1;

- АДРЕСА_2,

що належать (поквартирно або в частках)
на праві власності ОСОБА_3, ОСОБА_2,
ОСОБА_6.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник