АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1378/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19,27
Марцішевська О. М. Доповідач в
апеляційній інстанції Сіренко Ю. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
складі:

головуючогоСіренко Ю. В. суддівМагда Л.
Ф. , Трюхан Г. М. при секретаріАнкудінові
О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 7 квітня 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Укргазбанк» (далі - Банк) до ОСОБА_8,
ОСОБА_6 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, заслухавши учасників
судового розгляду, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року Банк звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного кредитного
договору № ФВСМП - 13/07 ОСОБА_8 отримала
кредит у вигляді відновлювальної
кредитної лінії в сумі 60000 дол. США на
задоволення споживчих потреб під
заставу нерухомості, а саме комплексу
будівель, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, зі сплатою 12,9 %річних, з
кінцевим строком повернення - 15 серпня
2012 року.

Для належного виконання зобов'язань
ОСОБА_8 за кредитним договором,
відповідно до договору іпотеки №
ФВСМПДІ - 13/07, посвідченого приватним
нотаріусом Черкаського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 16.08.2007 року
за реєстровим номером 4817, ОСОБА_8 було
надано в іпотеку Банку об'єкт
нерухомості - комплекс будівель, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та
належить їй на праві приватної
власності.

ОСОБА_8 протягом строку кредитування
користувалась кредитною лінією в межах
ліміту, знімаючи грошові кошти
окремими траншами. В цілому було
отримано кредит в сумі 60000 доларів США,
що підтверджується випискою з
позичкового рахунку НОМЕР_1 за період
з 27.08.2007 року по 03.09.2008 року та заявами
ОСОБА_8 про видачу кредитних коштів за
період з 27.08.2007 року по 03.09.2008 року.

Банк належним чином виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
визначені п. 3.1.1.

Відповідачкою ж ОСОБА_8 зобов'язання в
частині повернення кредиту, сплати
процентів за його використання
належним чином не виконувались, що
призвело до виникнення заборгованості
.

Згідно з розрахунком, ОСОБА_8 станом на
07.05.2013 року має заборгованість по
кредитному договору в сумі 43795, 55
доларів США та 87811, 34 грн. з усіма її
складовими в тому числі: 39609, 59 доларів
США простроченої заборгованості по
кредиту, 90,51 доларів США поточної
заборгованості по процентам, 4095, 45
доларів США простроченої
заборгованості по процентам, 83582, 24 грн.
заборгованості по пені за несвоєчасне
погашення кредиту.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 19.07.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розподіл
спільного майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_8 про розподіл спільного
майна подружжя визнано за ОСОБА_6 і
ОСОБА_8 право власності по ? частці
комплексу будівель, а саме: цех-літ.
«А-1» площею 191, 2 кв.м.; цех-гараж - літ.
«Б-2» заг. площею 173,8 кв. м., гараж -літ «Г»
, огорожа № 1, 2, приміщення 1, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 21.12.2012 року зазначене рішення
апеляційного суду залишено без змін.
Таким чином, об'єкт іпотеки є спільною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_6

За вказаних обставин позивач просив
суд звернути стягнення на предмет
іпотеки - комплекс будівель , що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 7 квітня 2014 року позов
задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначене судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову Банку в позові.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в порядку
статті 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до приписів ст. 1048 цього
Кодексу.

Відповідно до вимог ст. ст. 572, 575 ЦК
України, в силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

У ч. 1 ст. 589 ЦКУ встановлено, що у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону
України "Про іпотеку" у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням ,
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ч. ч. 1, 2 ст. 35 ЗУ "Про іпотеку"
передбачено, що у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору, іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Положення частини першої цієї статті
не є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Встановлено, що між сторонами наявні
кредитні правовідносини, в
забезпечення виконання умов яких,
укладено договір іпотеки нерухомого
майна. Позичальник порушила умови
Договору, у зв'язку з чим у неї виникла
прострочена заборгованість, яка станом
на 07.05.2013 року становить 43795, 55 доларів
США та 87811, 34 грн. з усіма її складовими в
тому числі : 39609, 59 доларів США
простроченої заборгованості по
кредиту, 90,51 доларів США поточної
заборгованості по процентам, 4095, 45
доларів США простроченої
заборгованості по процентам, 83582, 24 грн.
заборгованості по пені за несвоєчасне
погашення кредиту.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 19.07.2012 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про розподіл
спільного майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_8 про розподіл спільного
майна подружжя визнано за ОСОБА_6 і
ОСОБА_8 право власності по ? частці
комплексу будівель, а саме: цех-літ.
«А-1» площею 191, 2 кв.м.; цех гараж - літ.
«Б-2» заг. площею 173,8 кв. м., гараж -літ «Г»
, огорожа № 1, 2, приміщення 1, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 21.12.2012 року зазначене рішення
апеляційного суду залишено без змін.
Таким чином, об'єкт іпотеки є спільною
власністю ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Право власності ОСОБА_6 на ? частину
предмету іпотеки не зареєстровано.

Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» у
разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
іншої особи, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна , навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою. Особа, до
якої перейшло право власності на
предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Крім того, ОСОБА_6 при отриманні кредиту
ОСОБА_8 та посвідченні договору іпотеки
нотаріусом, надав згоду на оформлення
договору іпотеки дружиною ОСОБА_8 на
умовах та за її розсудом.

Встановивши, що умови кредитного
договору порушуються і до теперішнього
часу, суд правильно прийшов до
висновку про те, що позивач має право на
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

З вказаним висновком погоджується й
колегія суддів, оскільки він
узгоджується з матеріалами справи,
чинним законодавством та зроблений на
підставі належних та допустимих
доказів.

Статтею 55 Закону України "Про банки і
банківську діяльність" встановлено, що
відносини банку з клієнтом регулюються
законодавством України,
нормативно-правовими актами
Національного банку України та угодами
(договором) між клієнтом та банком.

Судом вірно встановлено, що
підписанням кредитного договору,
фактом отримання і використання
кредиту, частковим погашенням
кредитних коштів відповідачем
підтверджено, що остання в повному
обсязі ознайомлювалась з умовами
кредитування в Банку та орієнтовною
сукупною вартістю кредиту і прийняла
на себе зобов'язання по його виконанню.
Крім того, взаємні права обов'язки
сторін детально визначені у
підписаних сторонами кредитному
договорі та договорі іпотеки.

При укладенні даних правочинів не
існувало ніяких умов, які б примусили
відповідача прийняти ці умови на вкрай
невигідних для себе умовах.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами, одностороння відмова від
виконання зобов'язання не допускається
(ст.629 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги про те,
що звернути стягнення на частку
відповідача ОСОБА_6 в іпотечному майні
Банк вправі тільки у третю чергу у
справі про банкрутство ФОП ОСОБА_6 та
відповідні вимоги підлягають розгляду
в порядку господарського судочинства
перевірялися судом першої інстанції і
не дають підстав для задоволення
скарги, оскільки не ґрунтуються на
вимогах закону та не відповідають
обставинам справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Наведене свідчить, що суд першої
інстанції повно та всебічно розглянув
справу, надав всім доводам сторін
належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 , 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити, а рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 7 квітня 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :