АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1528/2014р.
Головуючий в І інстанції
Доповідач – Радченко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 21 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І.,
Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою Державного
підприємства «Херсонський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» на рішення
Комсомольського районного суду
м.Херсона від 31 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Херсонський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» про скасування наказів
про дисциплінарне стягнення та
звільнення, поновлення на роботі та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом в якому зазначив, що з
липня 2004 року він працював в
Державному підприємстві «Херсонський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» (далі за текстом ДП
«Херсонстандартметрологія») на посаді
інженера відділу систем управління.
Наказом №2-к від 03.02.2014 року «Про
припинення трудового договору»
позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді звільнення з займаної посади
за систематичне невиконання без
поважних причин обов'язків, покладених
на нього трудовим договором на
підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 03.02.2014
року. Як на підставу системності
порушень трудової та виробничої
дисципліни в наказі зазначено накази
№740 від 23.08.2013 року та №42 від 23.01.2014 року
про притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.
Посилаючись на те, що його звільнено
незаконно, оскільки наказ №740 рішенням
апеляційного суду Херсонської області
від 25.02.2014 року визнано незаконним та
скасовано, а наказ №42 від 23.01.2014 року є
незаконним та необґрунтованим, просив
визнати незаконним та скасувати наказ
№42 від 23.01.2014 року «Про дисциплінарне
стягнення», визнати незаконним та
скасувати наказ №2-к від 03.02.2014 року
«Про припинення трудового договору»,
поновити його на посаді провідного
інженера на ДП
«Херсонстандартметрологія», стягнути
із вказаного підприємства заробітну
плату за час вимушеного прогулу з 03.02.2014
року по 03.03.2014 року у сумі 4430,00 грн,
стягнути з відповідача моральну шкоду
у розмірі 20000 грн.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 31 березня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано
незаконними та скасовано п.4 наказу ДП
«Херсонстандартметрологія» №42 від
23.01.2014 року про оголошення догани
провідному інженеру відділу систем
управління ОСОБА_1 Визнано незаконним
та скасовано наказ ДП
«Херсонстандартметрологія» №2-к від
03.02.2014 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
провідного інженера відділу систему
правління ДП
«Херсонстандартметрологія» з 04.02.2014
року. Стягнуто із ДП
«Херсонстандартметрологія», на
користь ОСОБА_1, середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі 8438,40
грн та моральну шкоду у розмірі 3000 грн.
Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись із рішенням суду, ДП
«Херсонстандартметрологія», подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач з липня 2004 року працював в ДП
«Херсонстандартметрологія» на посаді
провідного інженера відділу
системного управління. Наказом №2-к від
03.02.2014 року ОСОБА_1 звільнено з займаної
посади за систематичне невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором на підставі п.3 ст.40
КЗпП України. Як на підтвердження
системності порушень трудової та
виробничої дисципліни в наказі
зазначено накази №740 від 23.08.2013 року
(а.с.9) та №42 від 23.01.2014 року (а.с.10) про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності.
Підставами для притягнення до
дисциплінарної відповідальності
шляхом звільнення у наказі №2-к
зазначено: доповідна записка в.о.
начальника відділу систем управління
ОСОБА_2 від 31.01.2014 року, пояснювальна
записка ОСОБА_1 від 31.01.2014 року, протокол
№2 засідання профспілкової
організації від 03.02.2014 року, копія
наказу від 23.08.2013 року №740, копія наказу
від 23.01.2014 року (а.с.11).

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов`язків покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Згідно роз’яснень які містяться в п.п.
22, 23 постанови Пленум Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, необхідно
з'ясувати, в чому конкретно виявилося
порушення, яке стало приводом до
звільнення; чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано
власником або уповноваженим ним
органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149
КЗпП правила й порядок застосування
дисциплінарних стягнень.

За передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на
роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов`язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Виходячи з цього, при звільненні
працівника з підстав, передбачених
даною нормою закону, організація
повинна навести конкретні факти
допущеного ним невиконання обов'язків,
зазначити, коли саме вони мали місце,
які проступки вчинив працівник після
застосування до нього стягнення та
коли.

Як вбачається з наказу №42 підставою
для оголошення догани ОСОБА_1 стало
порушення: п.2.6, п.2.10, п.2.12 «Завдання та
обов'язки» Посадової інструкції, а
підставою для накладення стягнення є
його пояснювальна записка та акт
перевірки від 23.01.2014 року, проте в
наказі не зазначено в чому конкретно
полягають порушення, вчинені
позивачем, а лише зазначено, що ці
порушення підтверджуються його
письмовими поясненнями та актом
перевірки від 23.01.2014року.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку, що наказ №42 є
незаконним і підлягає скасуванню в
частині оголошення догани ОСОБА_1,
оскільки зі змісту наказу незрозуміло
які саме завдання ставилися позивачу і
які він неналежно виконав, як
конкретно проявилось невиконання
покладених на нього трудових
обов’язків та чи є це порушення таким,
за яке застосовується дисциплінарне
стягнення.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 25 лютого 2014
року визнано незаконним та скасовано
наказ №740 від 23.08.2013 року про накладення
на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення
(а.с.12-13), а тому посилання на нього як на
підставу звільнення є незаконним.

Також суд першої інстанції дійшов
вірного висновку щодо відсутності
підстав для застосування
дисциплінарного стягнення за наказом
№2-к від 03.02.2014 року, оскільки
відповідачем не доведено, що в діях
ОСОБА_1 вбачається ознаки
дисциплінарного проступку про який йде
мова в наказі.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні
вказаних дисциплінарних проступків та
відсутність у відповідача правової
підстави для застосування до позивача
дисциплінарних стягнень у виді доган
та звільнення з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України за систематичне порушення
трудової дисципліни.

Також суд, у відповідності до ст. 235 КЗпП
України, поновлюючи на роботі позивача,
обґрунтовано стягнув на його користь з
відповідача 8438,40 грн середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1 про відшкодування моральної
шкоди завданої йому внаслідок
незаконного звільнення з роботи суд
першої інстанції керувався
роз'ясненнями, які містяться в п.13
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1998 року (з наступними
змінами) «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди».

Визначаючи розмір моральної шкоди
завданої позивачу суд врахував, що у
зв’язку з звільнення позивача,
порушився нормальний ритм його життя, і
він, маючи на утриманні доньку інваліда
та двох малолітніх дітей, був
позбавлений можливості заробляти
кошти на їх утримання, що призвело до
душевних страждань.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи в межах наданих
сторонами і досліджених в судовому
засіданні доказів та нормам
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги колегією
суддів до уваги не приймаються як такі,
що не підтверджені належними доказами
та не спростовують мотивованих
висновків суду.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, колегією
суддів не встановлено, то підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається, рішення законне та
обґрунтоване, а тому скасуванню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Херсонський
науково-виробничий центр
стандартизації, метрології та
сертифікації» відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 31 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: