Ухвала

Іменем України

02 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ткачука О.С. Висоцької В.С.
Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа -
Білгород-Дністровський районний
відділ Головного управління державної
міграційної служби України в Одеській
області, про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням,
вселення та поділ земельної ділянки в
натурі; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, третя особа -
Білгород-Дністровська районна
державна адміністрація Одеської
області, про виселення з житлового
приміщення без надання іншого та
зняття з реєстраційного обліку за
касаційною скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 17 червня 2002 року їй у власність було
виділено 52/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, проте ОСОБА_5 чинить їй
перешкоди у користуванні зазначеною
власністю. Враховуючи викладене,
позивачка просила: вселити її у
зазначену частину житлового будинку;
зобов'язати відповідача не чинити їй
перешкод у користуванні її частиною
житлового будинку; встановити порядок
користування земельною ділянкою, на
якій розташований житловий будинок.

У серпні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4, в
якому, посилаючись на те, що вона майже
10 років не проживала, не користувалася
та не утримувала спірну частину
житлового будинку, просив виселити
відповідачку із житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого житла та
зняти її з реєстрації обліку у цьому
житловому будинку.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_4 задоволено. Вселено ОСОБА_4 в
належні їй 58/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_5 не
чинити їй перешкод у користуванні
зазначеною частиною житлового будинку.
Встановлено порядок користування
земельною ділянкою, на якій
розташований зазначений житловий
будинок, шляхом: виділення ОСОБА_4 в
особисте користування земельної
ділянки НОМЕР_1, площею 503 кв. м, в'їзд на
земельну ділянку збережено існуючий
через ворота АДРЕСА_2; виділення ОСОБА_5
в особисте користування земельної
ділянки НОМЕР_3, площею 1 278 кв. м, в'їзд на
земельну ділянку збережено існуючий
через ворота зі сторони земель
загального користування (проїзду). У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5
відмовлено. Розподілено судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6
просять скасувати судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
й направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суди на підставі поданих
сторонами доказів, які належним чином
оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли до
правильного висновку про те, що сторони
є співвласниками спірного житлового
будинку, а тому позивачка має право на
вселення до нього та усунення перешкод
у його користуванні. Внаслідок цього
зустрічний позов є безпідставним.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12 листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ткачук О.С. Висоцька В.С.
Фаловська І.М.