У х в а л а

іменем україни

22 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Попович О.В.,Штелик С.П.,розглянувши
в попередньому судовому засіданні
справу за позовом в.о. Ковельського
міжрайонного прокурора в інтересах
держави в особі Волинської обласної
державної адміністрації до
Ковельської районної державної
адміністрації, ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, - Тойкутська сільська
рада Ковельського району Волинської
області, про визнання незаконними
розпоряджень голови Ковельської
районної державної адміністрації,
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки водного фонду та
зобов'язання повернути земельну
ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 29 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Волинської області
від 4 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року в.о. Ковельського
міжрайонного прокурора, який діє в
інтересах держави в особі Волинської
обласної державної адміністрації,
звернувся до суду із зазначеним
позовом до Ковельської районної
державної адміністрації, ОСОБА_4,
мотивуючи його тим, що на підставі
розпорядження голови Ковельської
районної державної адміністрації від
21 лютого 2011 року № 78 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо інвентаризації
земельної ділянки водного фонду та
надання її в оренду в межах Тойкутської
сільської ради» ОСОБА_4 було надано в
оренду земельну ділянку площею 12,6 га,
яка розташована на території
Тойкутської сільської ради за межами
населених пунктів, строком на 25 років. 20
квітня 2011 року між Ковельською
районною державною адміністрацією та
ОСОБА_4 було укладено договір оренди
землі. Перевіркою, проведеною
міжрайонною прокуратурою в порядку
нагляду за додержанням та
застосуванням земельного,
природоохоронного законодавства в
діяльності Ковельської районної
державної адміністрації було
встановлено, що вищезазначене
розпорядження голови адміністрації не
відповідає вимогам чинного земельного
законодавства, оскільки земельна
ділянка, яка була передана в оренду
ОСОБА_4, є землею ботанічного заказника
місцевого значення «Любче»,
землевпорядна документація на
зазначені землі не була розроблена,
межі земельної ділянки, на якій
розміщений об'єкт природо-заповідного
фонду, не встановлені в натурі.
Враховуючи зазначене, позивач вважав,
що земельна ділянка водного фонду була
передана в оренду ОСОБА_4 із порушенням
земельного законодавства, оскільки
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки не було складено, а
також погоджено із відповідними
державними органами.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд визнати незаконними
та скасувати розпорядження голови
Ковельської районної державної
адміністрації від 6 липня 2010 року № 268
«Про надання згоди на розробку
технічної документації із землеустрою
щодо інвентаризації земельної ділянки
водного фонду в межах Тойкутської
сільської ради» та від 21 лютого 2011 року
№ 78 «Про затвердження технічної
документації із землеустрою щодо
інвентаризації земельної ділянки
водного фонду та надання її в оренду в
межах Тойкутської сільської ради»,
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки водного фонду площею
12,6 га, яка знаходиться за межами
населених пунктів на території
Тойкутської сільської ради, укладений
20 квітня 2011 року між Ковельською
районною державною адміністрацією та
ОСОБА_4, зобов'язати ОСОБА_4 повернути
земельну ділянку водного фонду площею
12,6 га.

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 29
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 4 лютого 2014 року, позов
задоволено.

Визнано незаконними та скасовано
розпорядження голови Ковельської
районної державної адміністрації від 6
липня 2010 року № 268 «Про надання згоди на
розробку технічної документації із
землеустрою щодо інвентаризації
земельної ділянки водного фонду в
межах Тойкутської сільської ради» та
від 21 лютого 2011 року № 78 «Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо інвентаризації
земельної ділянки водного фонду та
надання її в оренду в межах Тойкутської
сільської ради».

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки водного фонду площею
12,6 га, яка знаходиться за межами
населених пунктів на території
Тойкутської сільської ради, укладений
20 квітня 2011 року між Ковельською
районною державною адміністрацією та
ОСОБА_4

Зобов'язано ОСОБА_4 повернути земельну
ділянку водного фонду площею 12,6 га в
державну власність.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить суд
касаційної інстанції скасувати
оскаржувані судові рішення та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суди дійшли обґрунтованого висновку,
що позовні вимоги Ковельського
міжрайонного прокурора підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 150 Земельного Кодексу
України (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
зазначено, що до особливо цінних земель
відносяться: чорноземи нееродовані
несолонцюваті на лесових породах;
лучно-чорноземні незасолені
несолонцюваті суглинкові ґрунти;
темно-сірі опідзолені та чорноземи
опідзолені на лесах і глеюваті; бурі
гірсько-лісові та дерновобуроземні
глибокі і середньоглибокі;
дерново-підзолисті суглинкові ґрунти;
торфовища з глибиною залягання торфу
більше одного метра і осушені
незалежно від глибини; коричневі
ґрунти Південного узбережжя Криму;
дернові глибокі ґрунти Закарпаття;
землі дослідних полів
науково-дослідних установ і навчальних
закладів; землі природно-заповідного
фонду; землі історико-культурного
призначення. Вилучення особливо цінних
земель для несільськогосподарських
потреб не допускається, за винятком
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 123 ЗК
України надання земельних ділянок
державної або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок; надання
в користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про державну експертизу
землевпорядної документації»
обов'язковій державній експертизі
підлягають: проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок особливо
цінних земель, земель
лісогосподарського призначення, а
також земель водного фонду,
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення.

Частино. 1 статті 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Задовольняючі позовні вимоги
Ковельського міжрайонного прокурора,
суди правильно виходили із того, що при
надані в оренду ОСОБА_4 земельної
ділянки водного фонду площею 12,6 га,
Ковельською районною адміністрацією
було порушено вимоги земельного
закону, оскільки проект із землеустрою
щодо відведення земельної не
виготовлявся, землевпорядна
документація не проходила обов'язкову
державну експертизу. Крім того, не
знайшли свого підтвердження доводи
касаційної скарги щодо підсудності
справи, оскільки спірний договір
земельної ділянки було укладено
ОСОБА_4 саме як фізичною особою.

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судами правильно
встановлено та належно перевірено
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, судові
рішення ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для їх зміни чи
скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 29
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Волинської області від 4
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна Судді: О.В.
Попович С.П. Штелик