У х в а л а

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Касьяна О.П.,

Кафідової О.В., Cтупак
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області, третя
особа: публічне акціонерне товариство
«Криворізький залізорудний комбінат»,
про визнання довідки про заробітну
плату та постанови про призначення
страхових виплат нечинними, спонукання
вчинити певні дії, за касаційною
скаргою відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 05 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що працював на публічному
акціонерному товаристві «Криворізький
залізорудний комбінат» (далі - ПАТ
«Криворізький залізорудний комбінат»)
в період з 26 січня 1993 року по 10 травня 2005
року підземним прохідником, підземним
кріпильником.

У 2002 році Українським
науково-дослідним інститутом
промислової медицини йому було
встановлено професійне захворювання -
вібраційна хвороба.

Згідно з пунктом 15 акту розслідування
професійного захворювання за формою П-4
від 08.02.2002 року встановлено, що причиною
профзахворювання стала робота
підземним прохідником в умовах
підвищеного рівня гранично -
допустимих норм на робочому місяці.

Висновком МСЕК від 08.04.2002 року первинно
встановлено 25 % втрати професійної
працездатності, при наступних
переоглядах відсоток втрати
працездатності не змінювався, а в 2005
року встановлено 40 % втрати
працездатності безстроково.

У вересні 2012 року ОСОБА_3 стало відомо,
що страхові виплати, які були
призначені йому в 2002 році, були
призначені неправильно. Причиною
неправильного призначення позивач
вважав те, що ПАТ «Криворізький
залізорудний комбінат» надав довідку
про заробітну плату ОСОБА_3 за не
належний період з жовтня 2001 року по
березень (включно) 2002 року, а для
призначення страхових виплат на думку
позивача, необхідно розраховувати
середньомісячну заробітну плату, за
період з серпня 2001 року по січень
(включно) 2002 року, тобто перед
складанням акта професійного
розслідування від 08 квітня 2002
року, а не перед висновком МСЕК.

Уточнивши позовні вимоги, позивач,
просив визнати винесену відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (далі -
відділення фонду) постанову від 24
квітня 2002 року за № 559Н про призначення
йому щомісячних страхових виплат в
розмірі 242 грн. 26 коп. нечинною,
зобов'язати Відділення фонду
призначити йому щомісячні страхові
виплати в порядку втраченого
заробітку, виходячи із
середньомісячної заробітної плати - 1249
грн. 40 коп., розрахованої за період з
серпня 2001 року по січень 2002 року
включно.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 05 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року,
позов було задоволено. Визнано
винесену відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області постанову
від 24.04.2002 року за № 559Н, про призначення
ОСОБА_3 щомісячних страхових виплат у
розмірі 242 грн. 26 коп. нечинною.

Зобов'язано відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області призначити
ОСОБА_3 щомісячні виплати в порядку
втраченого ним заробітку, виходячи із
його середньомісячної заробітної
плати 1249 грн. 40 коп. за період з серпня
2001 року по січень 2002 року.

У касаційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області просить
скасувати ухвалені судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, виходив із того, що
середньомісячну заробітну плату для
призначення страхових виплат ОСОБА_3
необхідно рахувати за останніх шість
календарних місяців перед настанням
страхового випадку - перед складанням
акта розслідування професійного
захворювання.

Проте, з такими висновками судів
погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював
на публічному акціонерному товаристві
«Криворізький залізорудний комбінат»
в період з 26.01.1993 року по 10.05.2005 року
підземним прохідником, підземним
кріпильником.

У 2002 році Українським
науково-дослідним інститутом
промислової медицини йому було
встановлено професійне захворювання -
вібраційна хвороба.

Згідно з пунктом 15 Акта розслідування
професійного захворювання за формою П-4
від 08.02.2002 року встановлено, що причиною
профзахворювання стала робота
підземним прохідником в умовах
підвищеного рівня гранично -
допустимих норм на робочому місяці.

Висновком МСЕК від 08.04.2002 року первинно
встановлено 25 % втрати професійної
працездатності, при наступних
переоглядах відсоток втрати
працездатності не змінювався, а в 2005
року встановлено 40 % втрати
працездатності безстроково.

Частиною 10 ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» встановлено, що
середньомісячний заробіток для
обчислення суми страхових виплат
потерпілому у зв'язку із втраченим ним
заробітком (або відповідної його
частини) визначається згідно з
порядком обчислення середньої
заробітної плати для виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету
Міністрів України «Про обчислення
середньої заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням» від
26 вересня 2001 року за № 1266,
розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід для розрахунку страхових виплат
є період роботи за останнім основним
місцем роботи (зайняття
підприємницькою діяльністю) перед
настанням страхового випадку, протягом
якого застрахована особа працювала та
сплачувала страхові внески або за неї
сплачувалися страхові внески.

Пунктом 4 зазначеної постанови
передбачено, що розрахунковим
періодом, за який обчислюється
середня заробітна плата для
застрахованих осіб, є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок.

Статтею 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23
вересня 1999 року встановлено, що ступінь
втрати працездатності потерпілим
установлюється МСЕК за участю Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків і визначається у відсотках
професійної працездатності, яку мав
потерпілий до ушкодження здоров'я. МСЕК
установлює обмеження рівня
життєдіяльності потерпілого, визначає
професію, з якою пов'язане ушкодження
здоров'я, причину, час настання та групу
інвалідності у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, а також визначає необхідні
види медичної та соціальної допомоги.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
№ 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» право на
отримання потерпілим одноразової
допомоги та щомісячної страхової
виплати настає з дня встановленого
йому МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Враховуючи вищевказане, суди належним
чином не врахували те, що періодом
настання страхового випадку та
розрахунку середньомісячної
заробітної плати для призначення
страхових виплат слід вважати момент
встановлення стійкої втрати
професійного захворювання,
встановленої МСЕК.

Таким чином, суди дійшли помилкового
висновку про те, що заробітну плату, для
призначення страхових виплат позивачу
необхідно брати за останні шість
календарних місяців, що передують
складанню акта розслідування
професійного захворювання.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, повністю не
встановлені, судами порушено норми
матеріального та процесуального права,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості. Зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
судових рішень із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 05 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24 грудня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

О.В. Cтупак