Номер провадження: 22-ц/785/2946/14
Номер справи місцевого суду: 501/2735/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі -
Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю органу
опіки та піклування Іллічівської
міської ради Одеської області про
визнання майна спільною сумісною
власністю, поділ майна подружжя за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 15 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 1 липня 2013
року до суду з вищеназваним позовом,
вказав, що з ОСОБА_4 уклав шлюб 20
листопада 1999 року. Під час шлюбу він та
ОСОБА_4 по договору інвестування житла
придбали квартиру АДРЕСА_1, з видачею 18
грудня 2003 року свідоцтва про право
власності на ім'я ОСОБА_4 Посилаючись на
розірвання 20 квітня 2012 року шлюбу,
відсутність домовленості щодо поділу
майна подружжя, позивач просив визнати
квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною
власністю подружжя, в порядку поділу
майна подружжя визнати за ним ОСОБА_3 та
за відповідачем ОСОБА_4 за кожним
окремо право власності на ? частку
вказаної квартири, стягнути судові
витрати (а.с.3-4).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника
ОСОБА_5 позов не визнала (а.с.20-21).

Ухвалою Іллічівського міського суду
Одеської області від 31 жовтня 2013 року
до участі в справі в якості третьої
особи на стороні відповідача ОСОБА_4
залучено орган опіки та піклування
Іллічівської міської ради Одеської
області (а.с.50).

Рішенням Іллчівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року
позов задоволено (а.с.101-103).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_5 інтересах ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове про відмову у
позові.

Неправильність рішення суду
апелянт мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги, зміну
рішення суду з наступних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали
шлюб 20 листопада 1999 року, який рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20 квітня 2012 року розірвано
(а.с.7).

18 грудня 2003 року Виконавчим комітетом
Одеської міської ради на ім'я ОСОБА_4 на
підставі рішення виконкому ради від 27
листопада 2003 року № 942 видано свідоцтво
про право приватної власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 80,50 кв. м, житловою
площею 49,80 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1
(а.с.8).

Рішення Виконавчим комітетом
Іллічівської міської ради від 27
листопада 2003 року № 942 «Про видачу
свідоцтва про право власності ОСОБА_4
на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1»
прийнято за заявою ОСОБА_4 на підставі
договору інвестування у будівництво
від 13 лютого 2003 року № 110Б-38 та
додаткової угоди від 6 жовтня 2003 року,
рішення міськвиконкому від 6 жовтня 2003
року № 709 про прийняття житлового
будинку в експлуатацію, акту
приймання-передачі від 6 жовтня 2003 року
про передачу квартири ОСОБА_4 (а.с.8 зв.).

Відповідно до положень статті 22
Кодексу про шлюб та сім'ю України, що
діяв на момент набуття права власності
на квартиру, майно, нажите подружжям за
час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю.

Встановлено, що квартиру АДРЕСА_1
набуто у власність у 2003 році, тобто за
час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відтак, у
сенсі положень частини 1 статті 22 КпШС
України квартира є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Суду не надано належних та допустимих
доказів для того, що на підставі статті
24 КпШС України вважати квартиру
роздільним майном подружжя.

Відповідно до положень частини 1 статті
69 Сімейного кодексу України, що набрав
чинності з 1 січня 2004 року, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України
визначено, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Встановлено, що письмова домовленість
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо розміру
часток кожного в спільній сумісній
власності подружжя відсутня, шлюбний
договір не укладався, відтак, у сенсі
положень частини 1 статті 70 СК України
частки майна ОСОБА_3 як чоловіка та
ОСОБА_4 як дружини є рівними. Оскільки
підстав для застосування частини 2
статті 70 СК України та відступлення від
засад рівності часток подружжя не
встановлено, то в порядку поділу майна
подружжя за кожним із подружжя окремо
підлягає визнанню право власності на ?
частку квартири.

Доводи апеляційної скарги право
спільної сумісної власності подружжя
на квартиру, рівність часток кожного з
подружжя при поділі нерухомого майна
не спростовують. Посилання на пункт 3
частини 1 статті 57 СК України та
визнання квартири особистою приватною
власністю ОСОБА_4 безпідставні,
оскільки дана норма матеріального
права на спірні правовідносини не
поширюється, так як є чинною лише з 1
січня 2004 року, в той час як квартиру
набуто у 2003 році.

Щодо відступу згідно положень частин 2,3
статті 70 СК України від засад рівності
часток подружжя при вирішенні спору
про поділ майна, то такі доводи
апелянта належними та допустимими
доказами не підтверджені. Саме по собі
стягнення судовим рішенням аліментів
на утримання дитини не є підставою для
збільшення частки майна, оскільки
утримання дитини це самостійні не
залежні від поділу майна подружжя
правовідносини, які законодавчо
врегульовані, в тому числі й на випадок
вибуття платника аліментів за межі
України.

Посилання на припинення права на
аліменти на дитину у зв'язку з
передачею права власності на нерухоме
майно не приймається до уваги, так як не
є предметом спору. Таке врегулювання
між батьками питання утримання дитини
передбачено статтею 190 СК України,
однак на реалізацію одним із подружжя
права на поділ майна подружжя не
впливає.

Транспортний засіб марки «Шевроле», 2007
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, не є предметом спору, відтак,
підстави набуття права власності на це
рухоме майно,

розпорядження майном тощо з'ясуванню в
даній справі не підлягають.

Посилання суду першої інстанції на
статтю 60 СК України як підставу набуття
права спільної сумісної власності
подружжя є помилковим, оскільки дана
норма матеріального права набула
чинності з 1 січня 2004 року, а право
власності на спірну квартиру виникло у
2003 році, відповідно набуття права
спільної сумісної власності
регулюється статтею 22 КпШС України.
Крім того, відповідно до положень
статті 215 ЦПК України резолютивна
частина рішення суду має містити чіткі
висновки по суті позовних вимог.
Формулювання суду першої інстанції,
зокрема, висновку щодо вимоги про поділ
майна подружжя та визнання за кожним
права власності на частку викладено
судом першої інстанції у спосіб, що
унеможливить державну реєстрацію
права власності за кожним із сторін.
Зазначені обставини згідно п.4 ч.1 ст.309
ЦПК України є підставою для зміни
рішення суду.

Понесені та документально
підтверджені судові витрати в
загальній сумі 1 835,50 грн. присуджені з
відповідача ОСОБА_4 на користь позивача
ОСОБА_3 у відповідності до положень
частини 1 статті 88 ЦПК України (а.с.2, 12).

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309,
ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
в інтересах ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 15 січня 2014 року -
змінити.

Позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
майна спільною сумісною власністю,
поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 загальною
площею 80,50 кв. м житловою площею 49,80 кв.
м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Поділити квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) в порядку поділу майна
подружжя право приватної власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 80,50 кв. м житловою площею 49,80 кв.
м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_3) в порядку поділу майна
подружжя право приватної власності на ?
частку квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 80,50 кв. м житловою площею 49,80 кв.
м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судові витрати в загальній сумі 1 835 грн.
50 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков