Справа № 263/303/14-ц
Провадження № 2/263/810/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області в
складі: головуючого судді Соловйова О.
Л., при секретарі Нікіфоровій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, третя особа Служба у справах
дітей Жовтневої районної
адміністрації Маріупольської міської
ради (далі за текстом ССД Жовтневої рай
адміністрації ММР), про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення, визначення порядку
користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із
вказаним позовом у своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_2,
ОСОБА_3, до ОСОБА_4, відповідно до якого
просить усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1
вселивши у вказану квартиру позивачку
та її неповнолітніх дітей; визначити
порядок користування наведеною
квартирою - виділити позивачці та
неповнолітнім дітям дві жилі кімнати,
площею 10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів,
виділити у користування ОСОБА_4
ізольовану жилу кімнату площею 17,2 кв.
метрів з балконом площею 2,0 кв. метрів,
кухню, вбиральню, коридор, ванну
кімнату залишити у спільному
користуванні.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1
зазначила, що квартира АДРЕСА_1 була
визнана об'єктом спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - за
сторонами визнано по ? частці вказаної
квартири без поділу її в натурі. У
зв'язку із неприязними відносинами, які
склались між сторонами, вони не можуть
дійти згоди щодо порядку користування
спірною квартирою - у позивачки та її
неповнолітніх дітей немає можливості
використовувати 1/2 частку належної
ОСОБА_1 квартири для проживання,
оскільки відповідач чинить у цьому
перешкоди, не надає позивачці ключі від
дверей. Квартира АДРЕСА_1 має загальну
площу 64,4 кв. метрів, жилу площу - 44,8 кв.
метрів та складається з трьох
ізольованих кімнат - площею 10,4 кв.
метрів, площею 17,2 кв. метрів та площею
17,2 кв. метрів. На теперішній час у
спірній квартирі зареєстровані:
позивачка, відповідач, їх неповнолітні
діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Враховуючи той
факт, що належну позивачці ? частку
неможливо виділити в натурі, спільне
користування квартирою неможливо
через неприязні відносини, які
склались між сторонами, вважає за
доцільне встановити порядок
користування квартирою та вселити
позивачку та її неповнолітніх дітей до
спірної квартири.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_6, який діє на підставі
довіреності, позовні вимоги ОСОБА_1
підтримав з підстав, які вказано у
позові та наполягав на їх задоволенні.
Додатково зазначив, що на теперішній
час позивачка та її неповнолітні діти
постійно мешкають за межами України - у
м. Гонконг Китайської Народної
Республіки, проте щорічно у літній
період позивачка разом з
неповнолітніми дітьми - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - приїжджають до м. Маріуполя для
того, щоб відвідати родичів та на
літній відпочинок. Іншого житла, крім
належної їй на праві власності ? частки
квартири АДРЕСА_1, у ОСОБА_1 немає. У
спірній квартирі на теперішній час
фактично проживає відповідач із своєю
новою родиною - дружиною та малолітньою
донькою. У ОСОБА_1 немає можливості
користуватись належної їй ? часткою
квартири, оскільки позивачка не має
ключів від квартири, у добровільному
порядку відповідач ключі їй не надає,
внаслідок чого вона вимушена в період
знаходження її та неповнолітніх дітей
винаймати житло для проживання. На
теперішній час ОСОБА_1 не сплачуються
комунальні послуги за спірну квартиру.

В судовому засіданні представник
відповідача - ОСОБА_7, яка діє на
підставі договору про надання правової
допомоги, - позовні вимоги ОСОБА_2 не
визнала. В обгрнтування своїх
заперечень зазначила, що ОСОБА_4 ніколи
не створювались перешкоди позивачці та
їх неповнолітнім дітям - ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 у користуванні спірної
квартирою. Так, ОСОБА_2 жодного разу не
зверталась до відповідача з проханням
отримати ключі від квартири, оскільки
на протязі тривалого часу позивачка
разом з дітьми постійно мешкає у м.
Гонконг КНР. Враховуючи відсутність
між сторонами спору, вважає що позовні
вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у
праві користування квартирою
задоволенню не підлягають. Зауважила,
що на теперішній час у спірній квартирі
фактично проживає відповідач разом з
дружиною - ОСОБА_9 та малолітньою
донькою - ОСОБА_10, 2012 року народження.
При встановленні порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 у запропонований
позивачкою спосіб, передані сторонам
приміщення не будуть відповідати
часткам кожного з них у праві спільної
сумісно власності, а саме виділення у
користування позивачці та
неповнолітнім дітям двох жилих кімнат,
площею 17,2 кв. метрів та 10,4 кв. метрів
істотно порушить права відповідача, як
власника ? частини квартири та штучно
погіршить житлові умови відповідача та
його родини.

В судовому засіданні представник
третьої особи - ОСОБА_11, яка діє на
підставі довіреності, залишила питання
щодо задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, на розсуд суду, проте при
ухваленні рішення просила врахувати
інтереси неповнолітніх дітей.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_12 зазначив, що на протязі
тривалого часу він підтримує дружні
стосунки з позивачкою ОСОБА_2 Дійсно на
теперішній час позивачка та її
неповнолітні діти постійно мешкають у
КНР, проте в кожен рік на літо
приїжджають до м. Маріуполя. Свідку
відомо, що ОСОБА_2 влітку 2013 року
приїжджала до м. Маріуполя та не мала
можливості попасти до квартири
АДРЕСА_1 де на теперішній час мешкає її
колишній чоловік разом з родиною.
Враховуючи викладене, весь час
перебування у м. Маріуполі, позивачка
проживала ОСОБА_12 Чи знаходяться
будь-які особисті речі позивачки у
спірній квартирі свідку невідомо.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідка, дослідивши надані
сторонами докази та матеріали справи,
приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню. При
цьому суд виходить з наступних підстав.

При розгляді справи судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

17.11.2009 року було розірвано шлюб,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Відповідно до рішення Жовтневого
районного суду м. Маріуполя від 29.10.2012
року, яке набрало законної сили 18.12.2013
року, квартира АДРЕСА_1 визнано
спільної частковою власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 визнано
право власності по ? частці наведеної
квартири /а.с.6-8/. Право власності ОСОБА_2
на ? частку квартири АДРЕСА_1
зареєстровано у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно 16.07.2013
року, згідно із витягом, який міститься
у матеріалах справи /а.с. 13/.

Відповідно до копії особового рахунку
2678-59 /а.с.16/, на теперішній час у спірній
квартирі зареєстровані ОСОБА_4, 1969 року
народження; ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 та
неповнолітні діти сторін - ОСОБА_2, 1996
р.н. та ОСОБА_3, 1999 р.н.

Фактично на теперішній час у квартирі
АДРЕСА_1 проживає відповідач - ОСОБА_4,
та його родина - дружина ОСОБА_9, 1971 року
народження та неповнолітня дитина -
ОСОБА_10, 2012 року народження, які
проживають у спірній квартирі без
реєстрації, згідно із довідкою № 3478 ЖКП
«Житло «Центр» від 16.11.2013 року /а.с.24/.

Вказані обставини не оспорюють ся
сторонами у справі, а отже не
підлягають додатковому доказуванню,
відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Згідно із ст. 316 ч. 1 Цивільного Кодексу
України (далі ЦК України) правом
власності є право особи на річ, яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно із ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
маж право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до посилань ОСОБА_2,
викладених у її позовній заяві, на
теперішній час вона позбавлена
можливості реалізувати своє право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 та користуватись належною їй
часткою квартири через вчинення
ОСОБА_4 перешкод у користування
вказаною квартирою.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядженням своїм
майном. Законодавець забезпечує рівні
умови здійснення своїх прав усім
власникам, згідно із ч. 4 ст. 319 ЦК
України. За імперативним приписами ч. 3
ст. 47 Конституції України ніхто не може
бути примусово позбавлений житла,
інакше як на підставі рішення суду.

На теперішній час судом при розгляді
даної цивільної справи встановлено, що
позивачка дійсно не має можливості
реалізувати свої права власника
спірної квартири, користуватись та
розпоряджатись належній їй часткою
квартири. Приходячи до таких висновків
судом враховано наступне.

Як було зазначено вище, зміст права
власності, визначений ст.317 ЦК України,
охоплює в тому числі й право позивачки
на проживання у спірній квартирі, яке
підлягає захисту за умови створення їй
та її неповнолітнім дітям, які
зареєстровані у спірній квартирі, у
здійсненні цього права.

Суд не бере до уваги посилання
представника відповідача щодо
відсутності факту вчинення ОСОБА_4
перешкод у здійсненні Позивачкою та її
неповнолітніми дітьми права
користування належною ОСОБА_1 часткою
спірної квартири. Дійсно, при розгляді
даної справи встановлено, що ОСОБА_1 та
неповнолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно
мешкають у м. Гонконг КНР, проте кожного
року у літній період перебувають у м.
Маріуполі. Як було вказано вище на
теперішній час у спірній квартирі
мешкає ОСОБА_4 разом із своєю дружиною
та малолітньою донькою, що також не
заперечувалось сторонами при розгляді
судом даної справи. Враховуючи
викладене, суд приходить до висновку,
що посилання представника відповідача
на відсутність у даному випадку спору
щодо створення ОСОБА_4 перешкод у
здійсненні ОСОБА_1 та неповнолітніми
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, їх права користування
? часткою квартири АДРЕСА_1 не
підтверджуються об'єктивними
обставинами даної справи. Так,сторони є
колишнім чоловіком та дружиною, між
ними склались неприязні відносини, про
що свідчать, зокрема, спори, які
розглядались мали місце між сторонами
та вирішувались в судовому порядку,
згідно із копіями рішення суддів,
доданих до матеріалів позовної заяви.
Крім того, даний факт підтверджує
звернення ОСОБА_2 до суду із позовом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
квартирою АДРЕСА_1 суд приходить до
висновку про доцільність відмови в

задоволенні цієї частини позовних
вимог ОСОБА_1, враховуючи наступне.

Згідно із копією технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа
спірної квартири складає 64,4 кв. метрів,
жила - 44,8 кв. метрів. Квартира
складається з наступних приміщень:
жилої кімнати літ. « 3» площею 10,4 кв.
метрів, жилої кімнати літ. « 5» площе. 17,2
кв. метрів, жилої кімнати літ. « 4»
площею 17,2 кв. метрів, кухні « 6» площею 6,7
кв. метрів, ванної кімнати « 7» площею 2,1
кв. метрів, вбиральні літ. « 9» площею 0,8
кв. метрів, коридору літ. « 1» площею 7,5
кв. метрів, вбудовано шафи літ. « 7»
площею 0,7 кв. метрів., балкону площею 2
кв. метрів.

Позивачкою запропоновано наступний
порядок користування спірною
квартирою: виділити позивачці та
неповнолітнім дітям дві жилі кімнати,
площею 10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів,
виділити у користування ОСОБА_4
ізольовану жилу кімнату площею 17,2 кв.
метрів з балконом площею 2,0 кв. метрів,
кухню, вбиральню, коридор, ванну
кімнату залишити у спільному
користуванні сторін.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності на жилий будинок»
від 04.10.1991 року № 7, якщо виділ частки
будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями такого
будинку. У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор), можуть бути
залишені у загальному користуванні
учасників спільної сумісної власності.
Порядок користування жилим будинком
може бути встановлено також і між
учасниками спільної сумісної
власності.

Згідно із ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із аналізом положень ч. 3 ст. 358 ЦК
України, кожному із співвласників
надано одне суб'єктивне право,
пов'язане із спільним майном. Це або
право користування частиною спільного
майна, або право на одержання
відповідної матеріальної компенсації.
Існування права на одержання частини
спільного майна не залежить від
розміру частки співвласника у праві
спільної власності, оскільки таке
право має кожен зі співвласників. Однак
реалізація такого права об'єктивно
залежить від розміру частки того зі
співвласників, який заявив вимогу про
це, та від фізичних особливостей
спільного майна, тобто наявності змоги
надати в користування його частину.

Враховуючи викладене, надання
співвласнику у користування частини
майна має ґрунтуватись на встановленні
відповідності між розміром частки
співвласника в праві спільної
власності та часткою того
майна,надання якого в користування
вимагає такий співвласник. У випадку
неможливості задоволення вимог
співвласника на одержання у
користування частини спільного майна
такому співвласнику може бути надано
відповідну матеріальну компенсацію.

У даному конкретному випадку розмір
часток співвласників у праві спільної
часткової власності на квартиру
АДРЕСА_1 складає по ? частці. Жила площа
спірної квартири складає 44,8 кв. метрів,
а своїх позовних вимогах ОСОБА_2
ставить питання про виділ їй у
користування двох жилих кімнат, площею
10,4 кв. метрів та 17,2 кв. метрів (разом 27,6
кв. метрів), а відповідачу - жилку
кімнату, площею 17,2 кв. метрів. Такий
поділ, запропонований ОСОБА_2, призведе
до порушення прав власника та житлових
прав ОСОБА_4, оскільки жила площа
кімнати, яку пропонує виділити у
користування відповідачу ОСОБА_13,
менша ніж частка відповідача у
спільній частковій власності.

Згідно із ст. 88 ЦПК України, якщо позов
задоволено частково, судові витрати
присуджуються позивачеві пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог,
а відповідачеві до тієї частини
позовних вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду 14.01.2014 року ОСОБА_1
було сплачено судовий збір у розмірі
229,40 грн., проте з 01.01.2014 року розмір
судового збору за подання до суду
позовів складає 243 грн. 60 коп.
Враховуючи викладені норми ст. 88 ЦПК
України, з урахуванням часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_13, суд
приходить до висновку про стягнення з
ОСОБА_4 на користь позивачки судового
збору у розмірі 121 грн. 80 коп. Крім того,
з позивачки на користь суду підлягає
стягненню недоплачений нею при
зверненні до суду судовий збір у
розмірі 7 грн. 10 коп.

На підставі ст. ст. 63, 64, 78, 103, 107, 150
Житлового Кодексу України, ст. ст. 319, 391
ЦК України. керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209,
213, 215, 218 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа
Служба у справах дітей Жовтневої
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, про усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення,
визначення порядку користування
квартирою, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 та неповнолітніми ОСОБА_2,
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 та неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
недоплачений при зверненні до суду
судовий збір у розмірі 7 грн. 10 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
особами, які брали участь у розгляді
справи в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя Донецької області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участі у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
О.Л. Соловйов

Справа № 263/303/14-ц

Провадження № 2/263/810/14

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна
та резолютивна частина)

03 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Маріуполя Донецької області в
складі: головуючого судді Соловйова О.
Л., при секретарі Нікіфоровій Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Маріуполі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_2, ОСОБА_3, до
ОСОБА_4, третя особа Служба у справах
дітей Жовтневої районної
адміністрації Маріупольської міської
ради (далі за текстом ССД Жовтневої рай
адміністрації ММР), про усунення
перешкод у користуванні квартирою,
вселення, визначення порядку
користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність у
викладенні повного рішення суду,
пов'язаного з потребою у обґрунтуванні
доводів сторін, на що може бути
витрачений значний час, суд вважає за
необхідне проголосити його вступну та
резолютивну частини

На підставі ст. ст. 63, 64, 78, 103, 107, 150
Житлового Кодексу України, ст. ст. 319, 391
ЦК України. керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209,
213, 215, 218 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, третя особа
Служба у справах дітей Жовтневої
районної адміністрації Маріупольської
міської ради, про усунення перешкод у
користуванні квартирою, вселення,
визначення порядку користування
квартирою, - задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні
ОСОБА_1 та неповнолітніми ОСОБА_2,
ОСОБА_3 квартирою АДРЕСА_1

Вселити ОСОБА_1 та неповнолітніх
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 121 грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
недоплачений при зверненні до суду
судовий збір у розмірі 7 грн. 10 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
особами, які брали участь у розгляді
справи в апеляційному порядку до
Апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя Донецької області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участі у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
О.Л. Соловйов