УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоЮровської Г.В.,

суддів: Гончара В.П.,

Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_5 про розірвання
кредитного договору, стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5
на заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 вересня 2010
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 04 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2009 року
Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») звернулося до
суду з указаним позовом, у якому,
посилаючись на неналежне виконання
ОСОБА_5 умов кредитного договору №
014/3847/73/15462 від 15 липня 2005 року, просило
розірвати вказаний кредитний договір
та в рахунок погашення заборгованості
за цим договором у розмірі 233 684 грн 51
коп. звернути стягнення на предмет
застави - автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, що на праві
власності належить позивачу.

Заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2010 року позов ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Розірвано кредитний
договір від 15 липня 2005 року № 014/3847/73/15462,
укладений між ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_5

Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 188
220 грн 53 коп. заборгованості за
кредитним договором від 15 липня 2005 року
з відсотками та 45 463 грн 98 коп. пені за
прострочення виконання зобов'язання за
договором. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Звернуто стягнення на
автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску,
чорного кольору, номер шасі НОМЕР_2,
д.н.з. НОМЕР_1, що на праві власності
належить ОСОБА_5

Рішенням апеляційного
суду м. Києва від 13 вересня 2013 року
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 вересня 2010
року в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 188
220 грн 53 коп. заборгованості за
кредитним договором від 15 липня 2005 року
з відсотками, 45 463 грн 98 коп. пені за
прострочення виконання зобов'язання за
договором, 1 700 грн судового збору та
звернення стягнення на вказаний
автомобіль скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про часткове
задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 4
566,51 євро, що еквівалентно 48 157 грн 85 коп.,
заборгованості за кредитним договором
від 15 липня 2005 року та 481 грн 58 коп.
судового збору.

В іншій частині позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішення суду першої
інстанції в частині розірвання
кредитного договору залишено без змін.

Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року рішення
апеляційного суду м. Києва від 13
вересня 2013 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного
суду Києва від 04 березня 2014 року заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 вересня 2010 року
залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
ухвалені у справі судові рішення
просить скасувати, ухвалити у справі
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
касаційної скарги, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
і апеляційний суд, виходив із того, що
відповідач належним чином не виконував
умови кредитного договору, тому
позивач відповідно до положень Закону
України «Про заставу» має право
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням про повернення кредиту з
урахуванням відсотків за користування
кредитом та пені за прострочення
виконання зобов'язання за договором
шляхом звернення стягнення на предмет
застави.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належної
оцінки наявних у матеріалах справи,
доказів з наступних підстав.

Судами встановлено що
15 липня 2005 року між Акціонерним
поштово-пенсійним банком «Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір №
014/3847/73/15462, відповідно до якого банк
надав відповідачу кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 34 276 євро під 12 % річних на 72
місяці з 15 липня 2005 року по 15 липня 2011
року, а відповідач зобов'язався
щомісячно погашати кредит та відсотки
за користування кредитом.

Із метою забезпечення
виконання вказаного кредитного
договору 15 липня 2005 року між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» та ОСОБА_5 було укладено
договір застави транспортного засобу,
відповідно до умов якого відповідач
передав у заставу банку належний йому
автомобіль Toyota Land Cruiser, 2005 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_1.

Звернувшись до суду із
вказаним позовом, ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» посилалось на те, що відповідач
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконував, внаслідок
чого станом на 25 травня 2009 року виникла
загальна заборгованість за кредитом у
розмірі 21 962,83 євро, що еквівалентно 233 684
грн 51 коп., яка складається з: 15 981,16 євро,
що еквівалентно 170 039 грн 54 коп.,
заборгованості за кредитом; 1708,74 євро,
що еквівалентно 18 180 грн 99 коп.,
заборгованості з відсотків за
користування кредитом; 2 363,52 євро, що
еквівалентно 30 257 грн 19 коп.,
пені за порушення строків погашення
кредиту та 1 429,21 євро, що
еквівалентно 15 206 грн 79 коп., пені за
порушення строків погашення відсотків
за користування кредитом, яку позивач і
просив стягнути на свою користь.

Як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_5 з рішенням
суду першої інстанції не погодився,
зокрема відповідач не погодився із
розміром заборгованості, яку з нього
було стягнуто за рішенням суду, та,
відповідно, розрахунком, який було
надано позивачем на підтвердження
заявлених доводів, у зв'язку з чим
апеляційним судом за клопотанням
представника відповідача було
призначено судово-економічну
експертизу.

Відповідно до висновку
судово-економічної експертизи від 12
лютого 2013 року № 0265 було встановлено з
боку банку ряд порушень, зокрема було
встановлено, що всупереч умовам
кредитного договору та чинного
законодавства банком було відкрито
десять розрахункових рахунків замість
двох передбачених договором, на які
перераховувались сплачені
відповідачем кошти. Крім того, в ході
проведеного дослідження було
встановлено, що станом на 25 травня 2009
року сума непогашеного кредиту
становить 14 181,16 євро, що не відповідає
наданому позивачем розрахунку.

Разом з тим ряд питань,
які були порушені на вирішення
експертизи, було залишено без
відповіді. Про це було зазначено і в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі від 25 грудня 2013
року, зокрема звернуто увагу, що
висновок експертизи складено на
неповно досліджених первинних
документах банку про нарахування та
сплату кредитних коштів за вказаним
договором, суд в порушення приписів ст.
303 ЦПК України надані представником
банку виписки про рух коштів за
вказаним договором не дослідив,
питання про призначення у справі
додаткової чи повторної експертизи не
обговорив, належної оцінки наданим
позивачем розрахункам кредитної
заборгованості відповідача та доказам,
яким ці розрахунки підтверджуються, не
надав.

При новому розгляді
справи апеляційним судом вказівки
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України було проігноровано, та
залишено без змін заочне рішення суду
першої інстанції, при цьому не надано
жодної правової оцінки висновку
судово-економічної експертизи та не
обговорено питання призначення
додаткової чи повторної експертизи у
справі. Суд постановив ухвалу без
дослідження будь-яких інших доказів у
справі, крім розрахунку
заборгованості, який наданий позивачем
та який оспорювався відповідачем у
справі.

Зазначене вище
свідчить про порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, що унеможливило
встановлення дійсного розміру
заборгованості чи її відсутності, що, в
свою чергу, призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд належним чином не
перевірив законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

Крім того, в ході
розгляду даної справи апеляційним
судом не було виконано вимог ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 грудня 2013 року, якою рішення
апеляційного суду було скасовано, а
справа направлялася на новий
апеляційний розгляд із вказівками на
факти, які підлягають встановленню.

За таких обставин,
ухвалене судом апеляційної інстанції
рішення не може вважатися законним і
обґрунтованим, у зв'язку із чим,
відповідно до ст. 338 ЦПК України його
слід скасувати з передачею справи до
суду апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Керуючись ст. ст. 335, 336,
338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від
04 березня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Головуючий

Судді:

В.П. Гончар

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

В.О. Савченко Судді:

Г.В. Юровська

5

№ 6-12977св14Головуючий у першій
інстанції: Ганечко О.М.
Доповідач:Г.В. Юровська