Справа №591/1404/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сидоренко А. П.Номер
провадження 22-ц/788/1059/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 48
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Маслова В. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, поданою його
представником ОСОБА_4,

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 22 квітня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь
ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. щомісячно
до повноліття дитини, починаючи
стягнення з 04 березня 2014 року

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в
іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі
свого представника ОСОБА_4, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з нього на
користь ОСОБА_5 аліменти на утримання
дитини в сумі 400 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, зокрема, що суд першої
інстанції не врахував того, що, не
зважаючи на окреме проживання із своєю
сім'єю, він постійно, у вільний час,
спілкується з дитиною, надає їй
матеріальну допомогу у необхідному
обсязі, оплачує у разі необхідності
лікування дитини.

Крім того, суд не взяв до уваги, що на
його утриманні знаходяться ще двоє
неповнолітніх дітей.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
який підтримав скаргу з мотивів, в ній
викладених, позивача, яка заперечує
проти скарги та вважає рішення суду
вірним, дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

04 березня 2014 року позивач звернулась до
суду з позовом, мотивуючи вимоги тим,
що з 08 серпня 2009 року вона перебуває з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На даний час шлюб не розірваний, але,
починаючи з 06 грудня 2012 року, вони з
відповідачем проживають окремо,
спільного господарства не ведуть,
шлюбні відносини між ними припинені.
Дитина проживає з нею та знаходиться на
її повному утриманні.

Відповідач надає матеріальну допомогу,
але не регулярно та не в достатньому
обсязі.

Дитина ходить до дитячого садка, який
необхідно оплачувати, купувати одяг,
продукти харчування, а в разі хвороби -
медичні препарати.

Відповідач є молодою, здоровою,
працездатною людиною, працює приватним
підприємцем, має прибуток, а тому має
можливість сплачувати аліменти на
дитину.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її
користь аліменти на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в
розмірі 1500 грн. щомісячно до повноліття
сина, починаючи з дня пред'явлення
позову.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
має нерегулярний, мінливий дохід, а
тому повинен і має можливість
сплачувати аліменти у твердій грошовій
сумі в розмірі 800 грн. При визначенні
розміру аліментів суд врахував, що
відповідач має на утриманні ще двох
неповнолітніх дітей.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
сторони з 08 серпня 2009 року перебувають
у зареєстрованому шлюбі, від якого
мають неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є
відповідач. Сторони з грудня 2013 року
проживають окремо, не ведуть спільного
господарства, не підтримують подружніх
стосунків.

Дитина проживає з позивачкою,
знаходяться на її утриманні, чого не
заперечив і відповідач.

Відповідач має ще двох неповнолітніх
дітей від двох попередніх шлюбів -
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.27, 28), які проживають
від нього окремо.

Частина 1 ст. 180 СК України передбачає
обов'язок батьків утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при
визначенні розміру аліментів суд
враховує стан здоров'я і матеріальне
становище дитини та платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, інших
обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Аналогічні роз'яснення містяться в п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року №3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів».

Відповідно до ст. 184 СК України, якщо
платник аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення,
суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у
твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Якщо розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, менше
мінімального розміру, передбаченого
частиною другою статті 182 цього
Кодексу, то дитині призначається
відповідно до закону державна допомога
в розмірі різниці між визначеним
розміром аліментів і 30 відсотками
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідач, всупереч вказаним вимогам
процесуального закону, не надав суду
переконливих, належних та допустимих
доказів своїм доводам про те, що він не
в змозі виплачувати аліменти на
утримання дитини у визначеному судом
розмірі.

Заперечуючи проти позову та оскаржуючи
рішення суду, відповідач не послався на
наявність обставин, якими б
спростовувались висновки суду, не
навів доводів протилежному.

Доводи відповідача про те, що суд не
врахував, що і позивачка працює та
повинна утримувати сина, не дають
підстав для зміни рішення суду,
оскільки він не спростував, що
позивачка на утримання їх спільного
сина витрачає значно більше коштів, ніж
з відповідача стягнено аліментів.

Доводи скарги про те, що визначений
судом розмір аліментів є більшим, чим
передбачений законом мінімальний їх
розмір - 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, є
безпідставними, оскільки обставини
справи та вимоги закону, який регулює
спірні правовідносини, не дають
підстав для такого обмеження.

Не спростовують висновків суду і
доводи скарги про помилкове
трактування судом його майнового стану
як підприємця з посиланням на те, що з
довідки ДПІ в м. Суми вбачається, що він
мав дохід 38772 гр. не за 4-й квартал 2013
року, а за весь 2013 рік, та на те, що
вказана сума не є чистим його доходом
(а.с.30).

Навіть за такої обставини розмір його
доходу з врахуванням виду його
оподаткування як підприємця та
наявності у нього ще двох
неповнолітніх дітей не дає підстав
вважати, що розмір аліментів,
визначений оскаржуваним рішенням суду
на утримання сина ОСОБА_6 є завищеним та
може поставити його в тяжке фінансове
становище.

Не надав відповідач і доказів тому, які
витрати він несе на утримання двох
інших неповнолітніх дітей.

Судом враховані при визначенні
розміру аліментів істотні обставини,
що мають значення для справи: майновий
стан відповідача, який є здоровою
працездатною особою, зареєстрований
як підприємець, не є інвалідом,
домовленість про утримання дитини між
сторонами не досягнута. Доказів тому,
що він надає матеріальну допомогу на
утримання дитини в необхідному обсязі,
відповідач не надав.

В справі відсутні докази тому, що
позивачка має можливість отримувати
іншим шляхом дохід на утримання
дитини, чи має достатню змогу сама
утримувати дитину, що могло б бути
підставою для зменшення розміру
стягнених з відповідача аліментів на
утримання дитини.

Виходячи з встановлених судом
обставин, відповідач може надавати
матеріальну допомогу на утримання
дитини у визначеному судом розмірі,
який є таким, що враховує інтереси
дитини, сторін та не порушує права
відповідача, який добровільно
матеріальної допомоги в належному
розмірі на утримання не надає, хоча
має можливість і повинен її надавати,
враховуючи його фізичні можливості та
спроможність працювати.

Обставини, на які посилається
відповідач, були предметом дослідження
суду першої інстанції і отримали
об'єктивну оцінку. Відповідач не навів
у апеляційній скарзі фактів, які б
підтвердили необґрунтованість рішення
суду, свідчили б про наявність підстав
для задоволення скарги.

За таких обставин оскаржуване рішення
суду першої інстанції є законним і
обґрунтованим, підстави для його
зміни чи скасування відсутні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його
представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 квітня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -