Справа № 335/9085/13-ц 2/335/137/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Макарова В.О., при секретарі Зеленській
Я.П. розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Орджонікідзевського
районного суду в м. Запоріжжя цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
набутого у шлюбі, та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна набутого у шлюбі.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 14.08.1985 року він уклав шлюб з
ОСОБА_2 Шлюбні стосунки між ним та
відповідачкою були припинені. У
сумісному шлюбі, восени 2012 року ними
була придбана двокімнатна квартира за
адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на ч.1 ст.60, ст.63, ст.68, ст. 69,
ч.1 ст.70 СК України, ОСОБА_1 просив суд
розділити майно, що знаходиться в
спільній сумісній власності, а саме
житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1,
визнавши за ним право власності на ?
частину зазначеної квартири, та судові
витрати покласти на відповідача.

Також, під час розгляду цивільної
справи відповідач ОСОБА_2 звернулась
до суду із зустрічною позовною заявою
до ОСОБА_1 про поділ спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що 14.08.1985 року вона уклала
шлюб з ОСОБА_1 У період шлюбу була
придбана двохкімнатна квартира за
адресою АДРЕСА_1, а також гараж у
обслуговуючому гаражному кооперативі
"Чайка-1", який таємно без її згоди був
проданий відповідачем влітку 2013 року.
Для придбання вищезазначеної квартири
ОСОБА_2 частину грошей, а саме 150 000 грн.
позичала у своєї подруги ОСОБА_3

Посилаючись на ст.60, ч.4 ст.65, ст.69, ст.70 СК
України, ОСОБА_2 просила суд поділити
спільне сумісне майно з відступом від
засади рівності часток, виділивши
таким чином їй та визнавши за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, виділивши за відповідачем та
визнавши за ним право власності на 1/3
частини вищезазначеної квартири, крім
того просила суд стягнути з ОСОБА_1 на
її користь 75 000 грн. - компенсації для
оплати за договором позики від 10.10.2012
року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 за
первісним позовом та його представник
ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали,
просили суд їх задовольнити. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали,
просили суд в задоволенні їх відмовити
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали,
просять суд в задоволенні їх відмовити
у повному обсязі. Зустрічні позовні
вимоги підтримали та просили суд їх
задовольнити.

Дослідивши матеріали цивільної справи,
письмові докази, заслухавши пояснення
учасників процесу, свідків ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають задоволенню у повному
обсязі, у зв'язку з наступним.

Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про укладення шлюбу, серії
НОМЕР_1, 14.08.1985 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений шлюб, який був
зареєстрований Золотобалковською
сільською радою народних депутатів,
актовий запис № 9.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25.10.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованого в реєстрі за № 2211,
ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 25.10.2012
року, посвідченої приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстрованої в реєстрі за № 2210, ним
було надано згоду на укладання його
дружиною договору про купівлю продажу
вищезазначеної квартири.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності, власником
квартири АДРЕСА_1 - є ОСОБА_2.

Як вбачається з листа голови правління
обслуговуючого гаражного кооперативу
„Чайка-1" від 14.10.2013 року, ОСОБА_1 з
09.08.2002 року був членом гаражного
кооперативу „Чайка-1". В цей час ним був
придбаний гараж НОМЕР_2, у ОСОБА_9 22.08.2013
року ОСОБА_1 продав гараж ОСОБА_10 та з
цього часу він не є членом даного
кооперативу. Крім того, в цій заяві
голова правління зазначає, що вартість
продажу гаражу йому невідома, однак він
чув, що він був проданий за 4 000 доларів
США.

Таким чином, оскільки квартира АДРЕСА_1,
та гараж НОМЕР_2, обслуговуючого
гаражного кооперативу "Чайка-1", були
набуті подружжям ОСОБА_1 під час
їхнього шлюбу, суд вважає дане майно -
спільним сумісним майном подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Згідно ч. 2 ст. 70 СК України, при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Судом встановлено, та не
заперечувалось сторонами, що гараж
НОМЕР_2, обслуговуючого гаражного
кооперативу „Чайка-1" було
переоформлено позивачем ОСОБА_1 без
згоди та відома відповідача ОСОБА_2

Дані обставини мають істотне значення
при вирішенні спору про поділ майна,
тому відповідно до вимог ч.2 ст. 70 СК
України, суд вважає за необхідним
відступити від засади рівності часток
подружжя, поділивши спільне сумісне
майно, визнавши таким чином за
позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/3
частини квартири АДРЕСА_1, а за
відповідачем ОСОБА_2 право власності на
2/3 частини вищезазначеної квартири.

Також, під час розгляду судом справи,
встановлено, що 10.10.2012 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 був укладений договір позики,
відповідно до якого, ОСОБА_2 отримала
від останньої грошову суму у розмірі 150
000 грн. на придбання квартири.

Дані обставини підтвердились в
судовому засіданні оригіналом
розписки від 10.10.2012 року та показами
свідка ОСОБА_3

Договір позики від 10.10.2012 року
відповідачем ОСОБА_1 оскаржений не був,
та у судовому порядку недійсним не
визнавався.

Під час розгляду справи, судом були
допитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_11, та
ОСОБА_1, які надали покази, стосовно
того, що ним нічого не було відомо про
укладений ОСОБА_2 договір позики та
спірна квартира була придбана за кошти
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Однак, суд не може
взяти до уваги покази цих свідків,
оскільки в силу ст. 1051 ЦК України, якщо
договір позики має бути укладений у
письмовій формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Крім того, усі вищезазначені свідки не
були присутніми при укладанні договору
купівлі-продажу спірної квартири, та з
їх показів вбачається зацікавленість
вирішення спору на користь позивача
ОСОБА_1.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.65 СК України, при
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Договір, укладений
одним з подружжя в інтересах сім"ї,
створює обовязки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сімї.

Оскільки договір позики між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 був укладений в інтересах сім"ї,
він створив обов'язки як для ОСОБА_2, так
і для ОСОБА_1 щодо належного його
виконання.

Згідно розписки від 30.03.2014 року, ОСОБА_3
отримала від ОСОБА_2 грошові кошти в
розмірі 150 000 грн., що були отримані у
борг.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України, а
також ті обставини, що позивачем за
зустрічною позовною заявою сума
отриманої позики у розмірі 150 000 грн.
була повернута позикодавцю, суд вважає,
що ОСОБА_1 повинен компенсувати ОСОБА_2
? частину від суми за договором позики.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
необхідно стягнути 75 000 грн.

При викладених обставинах,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог та на підставі доказів
наданих сторонами у справі, виходячи з
засад справедливості та розумності,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
набутого у шлюбі є такими, що
підлягають частковому задоволенню, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ спільного майна є
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Керуючись ст. 124 Конституції України,
ст.ст. 3, 7, 10, 11, 60, 157, 212, 213, 215 ЦПК України,
ст. ст. 60, 63, 65, 69, 70 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про розподіл спільного майна набутого
у шлюбі - задовольнити частково.

Розділити майно, що знаходиться в
спільній сумісній власності, а саме
житлову квартиру за адресою АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на
1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна - задовольнити.

Поділити спільне сумісне майно з
відступом від засади рівності часток,
виділивши та визнавши за ОСОБА_2 право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 75
000 (сімдесят п'ять тисяч) грн. -
компенсації за договором позики від
10.10.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та
підписаний 08.04.2014 року.

Суддя

Орджонікідзевського

районного суду м. Запоріжжя:

В.О.Макаров