РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2-4075/11

2/643/14/14

18.03.2014

Московський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді
Погасій О.Ф.

при секретарі
Сисоєвої К.М. ,

представника позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
12 -ої Харківської державної
нотаріальної контори, Управління
комунального майна та приватизації
Харківського міської ради про
визнання недійсним свідоцтво про право
власності на житло, про визнання
договору довічного утримання
недійним, -

ВСТАНОВИВ:

18.05.2011 р. Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом ,в якому
просить, визнати недійсним свідоцтво
про прав власності на житло, видане
ОСОБА_5 Управлінням комунального
майна та приватизації Харківської
міської ради 07.02.2000 року; визнати
договір довічного утримання від
22.02.2000 року, посвідчений держаним
нотаріусом 12-ої державної
нотаріальної контори Леготіною Л.В.
та зареєстрованим в реєстрі № 4-275,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що на підставі
свідоцтва про право власності на
житло, виданого 17.01.2006 року
Управління комунального майна та
приватизації позивачу належить
57/100 частини квартири АДРЕСА_1.

Дана квартира є комунальною та
складається з двох житлових кімнат:
кімната № 3 площею 22, 5 кв.м., яку
займає позивач та кімната № 2 площею
16, 9 кв.м., зареєстрована на даний
час на ім*я ОСОБА_4. Кухня , ванна,
туалет та коридор є місцями
спільного користування.

З самого початку квартира
відносилась до державного житлового
фонду. ЇЇ наймачами були мати позивача
ОСОБА_8, батько ОСОБА_9 і позивач
(кімната № 3 згідно технічного
паспорту) та ОСОБА_5 (кімната № 2). Згодом
частина квартири була позивачем
приватизована, трохи раніше, як
виявилось, ОСОБА_5 також здійснила
приватизацію.

В подальшому належні ОСОБА_5 43/100
частини квартири за договором
довічного утримання від 22.02 2000 року,
посвідченим державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори Леготіною Л.В. та
зареєстрованим в реєстрі за № 4-275,
перейшли до ОСОБА_3, а потім за
договором купівлі-продажу від 08.05.2001
року, посвідченим державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори Леготіною Л В та
зареєстрованим в реєстрі за № 1-380, від
ОСОБА_3 до ОСОБА_4.

З ОСОБА_5 протягом багатьох років
разом проживали у квартирі та мали
добрі сусідські відносини,
підтримували один одного. Останні роки
життя вона дуже хворіла, так як була
похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), кілька
разів на рік лежала у лікарні, ні з ким
крім нас та своїх дружок сусідок не
спілкувалась.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

За декілька днів до її смерті ОСОБА_10
забрав ОСОБА_5 з дому і відвіз у
невідомому напрямку. Згодом
з*ясувалось, що вона, так і не
повернувшись додому, померла, а 24.03.2011
року ОСОБА_10 поховав її шляхом
кремації.

Через деякий час після смерті ОСОБА_5
у її кімнаті у квартирі АДРЕСА_1 став
з'являтись ОСОБА_3, який заявив, що є
власником 43/100 частин квартири на
підставі договору довічного утримання
від 22.02.2000 року, укладеного між ним та
ОСОБА_5.

Між тим, ОСОБА_5 жодного разу не
згадувала, що вона приватизувала свою
кімнату, а тим паче уклала договір
довічного утримання, що, враховуючи їх
дружні відносини, є майже неймовірним.

07.02.2000 року ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право власності на житло.

Проте, як вбачається, ні заява на
приватизацію, ні замовлення в БТІ на
виготовлення технічного паспорту та в
подальшому проведення реєстрації
свідоцтва про право власності на житло
складено і підписано не ОСОБА_5.

Крім того, вищевказане свідоцтво
про право власності на житло від 7.02.2000
року, видане ОСОБА_5 так і не було
зареєстровано БТІ. А відсутність
реєстрації права власності, згідно
законодавства, не тягне за собою
правових наслідків у вигляді набуття
прав і обов'язків власника.

Вважає, що укладення договору
довічного утримання від 22.02.2000 року не
відповідало дійсному волевиявленню
ОСОБА_5.

22.02.2000 року договір довічного
утримання підписано сторонами вдома у
зв'язку з хворобою відчужувача - ОСОБА_5.

ОСОБА_5 не проводила приватизацію
належної їй частини квартири, не
укладала договір довічного утримання з
ОСОБА_3, дані правочини є недійсними.

ОСОБА_5, як зазначалось раніше, дуже
хворіла, була глухуватою і цілком
вірогідно, що ОСОБА_3 просто увів її в
оману щодо характеру підписуваного нею
документу.

Представник позивача в судовому
засідання підтримала позов в
повному обсязі та просила його
задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не
з*явились, про час та місце розгляду
справи заздалегідь та належним чином
повідомлені, про причини неявки суд
не повідомили.

Відповідач ОСОБА_4 направила до
суду письмові заперечення проти
позову, вважає позов необгрунтованим і
просила в задоволенні позову
відмовити. (т.1 а.с. 24-25)

Представник відповідача 12 ХДНК, а
також нотаріус Леготіна Л.В. подали до
суду заяву , в якій просить слухати
справу у їх відсутність (т.1 а.с. 57, 86)

Суд, вислухавши представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи із наступного:

Судом встановлено, що спірною є
комунальна квартира АДРЕСА_1 , яка
складається з двох житлових кімнат:
кімната № 3 площею 22, 5 кв.м., та
кімната № 2 площею 16, 9 кв.м..

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 17 січня 2006 року,
виданого відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
виконкому Харківської міської ради
ОСОБА_1 належить на праві приватної
власності 57/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво видане
згідно розпорядження 17 січня 2006 року №
506 -Ц2 (т.1 а.с. 11)

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 07 лютого 2000 року,
виданого відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
виконкому Харківської міської ради
ОСОБА_5 належить на праві приватної
власності 43/100 частин комунальної
квартири АДРЕСА_1. Свідоцтво видане
згідно розпорядження 07 лютого 2000 року
№ 2268 -Ц1 (т.1 а.с. 12)

Згідно договору довічного
утримання від 22 лютого 2000 року,
укладеного між ОСОБА_5 і ОСОБА_3,
посвідченому державним нотаріусом 12
ХДНК Леготіною Л.В., ОСОБА_5 передала у
власність ОСОБА_3 43/100 частини
комунальної квартири АДРЕСА_1, а ОСОБА_3
зобовьязався довічно утримувати
ОСОБА_5 (т.1 а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла

Згідно договору
купівлі-продажу від 08 травня 2001 року,
посвідченого державним нотаріусом 12
ХДНК Леготіною Л.В.,ОСОБА_3 продав
ОСОБА_4 43/100 частини комунальної
квартири АДРЕСА_1

Представник позивача в
судовому засідання стверджував, що за
життя ОСОБА_5, дій, направлених на
приватизацію житла , або на укладення
договору довічного утримання , не
вчиняла. Вважає свідоцтво про право
власності , видане в порядку
приватизації на ім'я ОСОБА_5, на спірне
житло 43/100 частин квартири АДРЕСА_1 ,
недійсним, оскільки заява про
приватизацію спірного житла від імені
ОСОБА_5, підписана не ОСОБА_5, а іншою
особою. Вважає також недійсним договір
довічного утримання, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 10.04.2012 року за
клопотанням представника позивача
була призначена судово -
почеркознавча експертиза.

Згідно висновків
судово-почеркознавчої експертизи № 10574
від 24.01.2014 року, підписи від імені
ОСОБА_5 в заяві на приватизацію житла
від 25.01.2000 (а.с.270), розташований в
графі « Підпис наймача та
повнолітніх членів сім*ї» над
рукописним записом « ОСОБА_5» -
виконано ОСОБА_5.

Згідно зі ст. 10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК
України передбачає, що суд розглядає
цивільні справи на підставі доказів
поданих сторонами на іншими особами,
які беруть участь у справі.

Позивачем не надано суду доказів на
підтвердження того, що заяву на
приватизацію спірного житла від імені
ОСОБА_5 підписано не ОСОБА_5 , а іншою
особою, не надано доказів того, що
договір довічного утримання від 22.02.2000
року не відповідає загальним вимогам
чинності правочину, а саме ст. 203 п.3 ЦК
України, якою передбачено, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Договір довічного утримання
відповідає вимогам ст. 745 ЦК України ,
якою передбачено, що договір
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню.
Крім того, ОСОБА_5 мала право на
укладення договору довічного
утримання.

За таких обставин, суд відмовляє в
задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Харківської області через Московський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.Ф. Погасій