Справа № 570/3490/13-ц
Номер провадження 2/570/125/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року Рівненський
районний суд Рівненської області

в особі судді
Остапчук Л.В.

при секретарі
Захарук Г.Л.

за участю: позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки,
адвоката ОСОБА_2

представника
відповідачки ОСОБА_3

представника
відповідачки, адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Городоцької
сільської ради Рівненського району,
третя особа: Рівненський районний
відділ земельних ресурсів про визнання
недійсним та скасування рішення
сільської ради, визнання недійсними
Державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки та
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т в н о в и в :

Позивачка звернулася з даним
позовом до суду і просила визнати
недійсними та скасувати рішення
Городоцької сільської ради № 145 від 20
грудня 1996 року в частині передачі у
приватну власність земельних ділянок в
с.Карпилівка Рівненського району
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як такого правового
акту органу державної влади, що
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
та інтереси інших громадян; визнати
недійсними Державні акти на право
приватної власності на земельні
ділянки в с.Карпилівка Рівненського
району, видані на ім'я ОСОБА_5 і ОСОБА_6;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки від
29 жовтня 2002 року, укладений між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7., як правочин, що
порушує публічний порядок; зобов'язати
відповідачів повернути їй самовільно
зайняту частину її земельної ділянки в
с.Карпилівка Рівненського району в
розмірі 99 кв.м.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
мотивує тим, що вона на підставі
договору дарування від 04 липня 1988 року
отримала в дар від ОСОБА_9 будинок в
с.Карпилівка Рівненського району.
Разом із вказаним будинковолодінням в
її користування перейшла отримана
раніше ОСОБА_9 земельна ділянка під
забудову загальною площею 839 кв.м. Коли
в 2002 році звернулася до землевпорядних
органів для оформлення на себе
документів на подаровану земельну
ділянку та отримання Державного акту
на право приватної власності на неї, то
виявилося, що частина земельної
ділянки, яка перебувала у її
користуванні, була віднесена до
земельних ділянок ОСОБА_5 і ОСОБА_6 і
ними приватизована, а пізніше на
підставі договору купівлі-продажу
перейшла у власність ОСОБА_7. Вважає, що
має місце самовільне захоплення
частини її земельної ділянки, при
приватизації земельних ділянок ОСОБА_5
і ОСОБА_6, межі їх земельних ділянок з
нею не погоджувалися, що порушує її
права і перешкоджає у приватизації її
земельної ділянки.

В ході розгляду справи позивачка
18.02.2008 року подала уточнену і доповнену
позовну заяву (т.2, а.с.66-69), в якій
залишились ті ж вимоги, що і в первісній
позовній заяві, фактично та ж
мотивація, лише було уточнено площі
земельних ділянок. 23 березня 2009 року
ОСОБА_1 подала ще одну уточнену та
доповнену позовну заяву (т.2, а.с.160-163), в
якій, залишаючи фактично ті ж вимоги,
уточнює площу земельної ділянки, яка
підлягає поверненню, пославшись вже на
висновок судової будівельно-технічної
експертизи, та доповнює позовні вимоги
і просить стягнути з відповідачів всі
понесені нею судові витрати.

Після прийняття Конституційним
Судом України рішення від 01.04.2010 року,
позивачка подала заяву про часткове
залишення позовної заяви без розгляду
і просила залишити без розгляду вимогу
до Городоцької сільської ради про
визнання недійсним та скасування
рішення Городоцької сільської ради №
145 від 20 грудня 1996 року в частині
передачі у приватну власність
земельних ділянок в с.Карпилівка
Рівненського району ОСОБА_5 і ОСОБА_6,
оскільки такий спір належить
розглядати за нормами КАС України.
Ухвалою Рівненського районного суду
від 25 серпня 2010 року дана заява
позивачки була задоволена і позовну
заяву в частині визнання недійсним
рішення № 145 від 20.12.1996 року залишено
без розгляду. Дана ухвала набрала
законної сили.

Залишивши цю вимогу без розгляду
в даній справі, ОСОБА_1 звернулася до
Рівненського районного суду з
адміністративним позовом, де виставила
аналогічну вимогу, а саме про визнання
протиправним та скасування
вищевказаного рішення № 145 від 20 грудня
1996 року. Ухвалою Рівненського
районного суду, як адміністративного
суду, від 07 липня 2010 року позивачці
відмовлено у задоволенні її клопотання
про поновлення строку, встановленого
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи. Дана ухвала
переглядалася Львівським апеляційним
адміністративним судом 07 листопада 2011
року та Вищим адміністративним судом
України 23 січня 2014 року і ухвалами цих
судів залишено без змін ухвалу
Рівненського районного суду.

В суді позивачка ОСОБА_1 свої
вимоги про визнання недійсними
Державних актів, договору
купівлі-продажу та повернення частини
її земельної ділянки підтримала,
пославшись на обставини, викладені в
позовній заяві. Суду пояснила, що
прийнявши в дар будинок, вона прийняла
в дар і земельну ділянку. Рішенням
Городоцької сільської ради від 15.05.1985
року їй виділена земельна ділянка. При
приватизації земельних ділянок ОСОБА_5
і ОСОБА_6 вони захватили частину її
земельної ділянки. Про те, що ОСОБА_6
приватизували їх земельні ділянки вона
дізналася в Городоцькій сільській раді
в 2001 році. При приватизації ОСОБА_6
земельних ділянок, межі земельних
ділянок не погоджувала і протокол не
підписувала. Це призвело до порушення
її прав землекористувача і до того, що
вона не має де побудувати хлів. Тому
вимушена звертатися до суду з даним
позовом і просить його задоволити.

Представник позивачки, адвокат
ОСОБА_2 позов також підтримав,
пославшись на мотивацію, наведену у
позові. Вважає, що оскільки згідно
висновку експертизи є накладання
земельних ділянок позивачки і
відповідачів одна на одну, то такий
факт має місце, а тому позов підлягає до
задоволення.

Відповідачка ОСОБА_7., з'явившись в
перші засідання, позов не визнала,
вважає, що нічиїх прав не порушувала,
так як користується лише тією
земельною ділянкою, яку вона купила. В
останні судові засідання відповідачка
не з'явилася, подала заперечення на
позов і заяву про застосування
позовної давності, оскільки вважає, що
позивачка пропустила строк позовної
давності.

Представник відповідачки ОСОБА_7.,
її дочка ОСОБА_3, позов також не визнала
і суду пояснила, що в жовтні 2002 року її
мама купила у ОСОБА_6 земельні ділянки
загальною площею 0,63 га. Згідно
Державного акту площа її земельної
ділянки становить 0,577 га. Земельну
ділянку площею 0,05 га купила у ОСОБА_5.
Мама звернулася в землевпорядну
організацію, їй встановили межі її
земельної ділянки, виготовили
Державний акт. Вважає, що прав
позивачки її мама не порушувала, позов
є безпідставним, позивачка пропустила
строк позовної давності, а тому просить
в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_7.,
адвокат ОСОБА_4 позов не визнав і суду
пояснив, що відповідно до норм
Земельного законодавства, земельні
ділянки передаються у приватну
власність на підставі рішення органу
місцевого самоврядування. На сьогодні
є чинним рішення Городоцької сільської
ради № 145 від 20 грудня 1996 року, на
підставі якого були видані Державні
акти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, тому підстав
визнавати ці Державні акти недійсними
немає. Відповідно немає підстав
визнавати недійсним договір
купівлі-продажу земельних ділянок і
Державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_7.
На його думку позивачка пропустила
строк позовної давності, тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити. Крім того, вважає, що
позивачка не довела належними доказами
порушення її права, тому її позов є
безпідставним. Просить в задоволенні
позову відмовити як за пропуском
строку позовної давності, так і за
безпідставністю і недоведеністю
позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
представник Городоцької сільської
ради і представник третьої особи -
Рівненського райвідділу земельних
ресурсів (на даний час Держземагенства
у Рівненському районі) - в судове
засідання не з'явилися. ОСОБА_5 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року (копія актового
запису про смерть - т.2, а.с.54),
представник Городоцької сільської
ради подав заяву про слухання справи у
його відсутності, оскільки вимога до
сільської ради залишена без розгляду,
ОСОБА_6 і представник третьої особи
належним чином і в установлений строк
повідомлялися про слухання справи, але
причину неявки не повідомили і від них
не надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи. Суд вважає за можливе
справу слухати у відсутності сторін і
представника третьої особи, які не
з'явилися.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов до задоволення не
підлягає.

Суд погоджується з доводами
відповідачки ОСОБА_7. і її
представників про те, що позивачка
пропустила строк позовної давності,
оскільки сама позивачка в судовому
засіданні вказала, що про приватизацію
ОСОБА_6 земельних ділянок їй стало
відомо у 2001 році, до суду ж з позовом
вона звернулася тільки 29.04.2005 року. Тому
відповідно до ст.267 ч.4 ЦК України,
враховуючи заяву відповідачки про
застосування позовної давності, є
підстави відмовити в позові за сплином
позовної давності.

Однак, на думку суду, позов є
безпідставним, недоведеним належними
доказами, тому саме з цих причин в
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На обгрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_1 посилається на договір
дарування житлового будинку від 04
липня 1988 року, вказуючи, що вона
отримала в дар будинок в селі
Карпилівка Рівненського району. Із
дослідженого судом договору дарування
від 04.07.1988 року, посвідченого
Городоцькою сільською радою і
зареєстрованого в реєстрі за № 42, копія
якого долучена до матеріалів справи,
вбачається, що ОСОБА_1 дійсно отримала в
дар від ОСОБА_9 житловий будинок, площею
68,2 кв.м. в селі Городок Рівненського
району, а не в селі Карпилівка (адреса
будинку на даний час АДРЕСА_1), як
стверджує позивачка. Документів, які б
підтвердили реєстрацію позивачкою
свого права власності на вказаний
будинок, вона суду не надала.

Що стосується земельної ділянки,
то позивачка стверджує, що вона її
прийняла в дар разом з будинком. Але у
вказаному вище договорі дарування
житлового будинку, мова про земельну
ділянку взагалі не йде.

Як пояснила позивачка в суді, їй
земельна ділянка виділялась
відповідно до рішення виконкому
Городоцької сільської ради від 15
травня 1985 року № 18, про що вказано у
плані забудови земельної ділянки.
Дійсно вказаним рішенням виділялась
земельна ділянка площею 839 кв.м. ОСОБА_9,
яка подарувала будинок позивачці.
Плану забудови земельної ділянки, суд
не може взяти до уваги, бо він
виготовлявся на ім'я ОСОБА_9 Такого
плану забудови на ім'я ОСОБА_1 у
останньої немає.

Із долучених позивачкою до
матеріалів справи відповідей із
Рівненської райдержадміністрації,
Рівненського районного відділу
земельних ресурсів (т.1, а.с.21-30)
вбачається , що згідно записів
земельно-кадастрової книги по
Городоцькій сільській раді за ОСОБА_1
обліковується земельна ділянка площею
0,12 га, в тому числі і земельна ділянка
площею 0,08 га, надана для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. За чоловіком
позивачки ОСОБА_11 обліковується
земельна ділянка площею 0,53 га, в т.ч. 0,25
га надана для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель. Однак, де
знаходяться ці земельні ділянки, в цих
листах не вказано.

Інших документів, зокрема рішень
Городоцької сільської ради, якими б
підтверджувалося виділення ОСОБА_1 у
користування чи у власність земельних
ділянок, вона суду не надала і
повідомила суду, що таких рішень у неї
немає.

Що стосується земельних ділянок,
які виділялися ОСОБА_5 і ОСОБА_6, то
рішенням Городоцької сільської ради №
145 від 20 грудня 1996 року ОСОБА_5 передано
у приватну власність земельну ділянку
0,23 га для ведення особистого
підсобного господарства і 0,25 га для
індивідуального житлового
будівництва, а ОСОБА_6 земельна ділянка
площею 0,15 га для індивідуального
житлового будівництва. Обидва вони
замовили технічну документацію,
виготовили її і відповідно 16 грудня 1998
року отримали на земельні ділянки
вказаних площ Державні акти на право
приватної власності на землю. В цих
Державних актах зазначено, що земельні
ділянки знаходяться в с.Карпилівка
Городоцької сільської ради.

Як згідно ст.ст.40, 116 Земельного
кодексу України, який набрав чинності з
01.01.2002 року, так і згідно норм діючого
раніше Земельного кодексу України
громадяни набувають права власності та
права користування земельними
ділянками за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування.

Відповідачі ОСОБА_5 і ОСОБА_6
використали це своє право і отримали
Державні акти на ті земельні ділянки,
які були передані їм у власність. Межі
їх земельних ділянок були винесені в
натурі (на місцевості).

На даний час рішення Городоцької
сільської ради № 145 від 20.12.1996 року не
скасоване, є чинним, Державні акти
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 були видані відповідно
до діючого на той час законодавства,
тому суд не вбачає підстав для визнання
цих Державних актів недійсними.

Що стосується доводів позивачки
про те, що при видачі ОСОБА_6 Державних
актів з нею не було погоджено меж
земельних ділянок, то їх суд не може
взяти до уваги, оскільки як з Державних
актів, так і з технічних документацій
вбачається, що земельні ділянки ОСОБА_6
межують з земельною ділянкою ОСОБА_11
Позивачка ОСОБА_1 не надала суду
доказів того, що у її користуванні є
земельна ділянка в с.Карпилівка і вона
межує з земельними ділянками ОСОБА_6.

Тепер стосовно визнання
недійсним договору купівлі-продажу і
Державного акту на ім'я ОСОБА_7. Згідно
договорів купівлі-продажу від 29.10.2002
року ОСОБА_7. купила у ОСОБА_6 земельну
ділянку площею 0,15 га, яку передано
останньому для будівництва і
обслуговування будинку, і у ОСОБА_5
земельну ділянку 0,48 га, з яких 0,250 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і 0,229 га для ведення
особистого підсобного господарства.
Обидва договори купівлі-продажу були
посвідчені державним нотаріусом
Рівненської районної державної
нотаріальної контори і зареєстровані в
реєстрі за № 2-1419 і № 2-1418. На підставі
цих договорів купівлі-продажу ОСОБА_7. 26
листопада 2002 року отримала Державний
акт на право власності на землю.
Загальна площа її земельних ділянок
становить 0,557 га і вони знаходяться в
с.Карпилівка Городоцької сільської
ради.

Позовну вимогу про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
земельних ділянок позивачка мотивує,
пославшись на ст.228 ЦК України,
оскільки, на її думку, це є правочин,
який порушує публічний характер і
спрямований на ущемлення її
конституційних прав. Суд не вбачає в
даному договорі порушення публічного
характеру і ущемлення конституційних
прав позивачки. На думку суду посилання
на цю статтю взагалі є некоректним,
оскільки договори купівлі-продажу
укладені в 2002 році, а п.4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України, який
набрав чинності з 01.01.2004 року
встановлює, що новий Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності. Тобто в даному випадку мали б
застосовуватися норми ЦК України 1963
року.

Інших підстав визнання договорів
купівлі-продажу земельних ділянок
недійсними в позовній заяві не
зазначено. Суд самостійно не може
застосовувати інші норми визнання
договорів купівлі-продажу недійсними,
оскільки відповідно до ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. На переконання
суду, договори купівлі-продажу
земельних ділянок відповідають
вимогам закону.

Суд не може прийняти до уваги
посилань позивачки і її представника
на те, що відбувся самозахват
відповідачами частини земельної
ділянки позивачки, оскільки це
встановлено висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
05.12.2008 року. Так, дійсно, у висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 81107/2_ЮШ від 05.12.2008 року (т.2,
а.с.145-155) зазначено, що відбулось
накладення земельних ділянок ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 та, відповідно, ОСОБА_10, на
земельну ділянку, що перебуває у
користуванні ОСОБА_1 Як вбачається із
цього висновку, експертом було
враховано фактичне розташування
земельних ділянок на місцевості та
дані технічних документацій. Яку ж
технічну документацію ОСОБА_1 міг
врахувати експерт, якщо у неї такої
документації немає і навіть немає
рішення Городоцької сільської ради про
передачу їй у користування земельної
ділянки і межі цієї земельної ділянки в
натуру не винесені.

Як вбачається із змісту статті 57
ЦПК України висновок експерта є одним
із доказів у справі (але не єдиним
доказом), якими встановлюються будь-які
фактичні дані. Оцінивши всі наявні
докази у справі, у суду виникли сумніви
стосовно правильності висновку
експерта, тому цей висновок суд не може
взяти до уваги.

Відповідно, немає підстав для
визнання недійсним і Державного акту
на право приватної власності на землю,
виданого на ім'я ОСОБА_7.

Виходячи з вищенаведеного, суд не
вбачає порушення права позивачки, за
захистом якого спрямоване її звернення
до суду, позов є безпідставним, не
доведеним належними доказами, а тому до
задоволення не підлягає.

В зв'язку з відмовою у задоволенні
позову, відповідно до ст.88 ЦПК України,
не підлягають стягненню і судові
витрати по справі.

Керуючись ст.ст.11, 57, 59, 60, 88, 213-215, 223,
294, 295 ЦПК України, ст.ст.203, 267 Цивільного
кодексу України, ст.ст.40, 78, 116, 152, 158
Земельного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, Городоцької
сільської ради Рівненського району,
третя особа: Рівненський районний
відділ земельних ресурсів про визнання
недійсним та скасування рішення
сільської ради, визнання недійсними
Державних актів на право приватної
власності на земельні ділянки та
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу земельної ділянки -
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Рівненської області через Рівненський
районний суд протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Остапчук Л.В.