Провадження №22-ц/784/1377/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції
в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.М.,

за участю представника позивача -
Ремешевського Є.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк»

на заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 13
січня 2014 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
ОСОБА_5, про звернення стягнення на
предмет застави,

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет застави.

Позивач зазначав, що 14 жовтня 2008
року між Банком та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 27/2008 (далі -
Договір), відповідно до якого остання
отримала кредит у розмірі 211 000 грн.00
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25.50 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 03 жовтня 2013 року .

В забезпечення виконання
зобов'язань за цим Договором, цього ж
дня між сторонами укладено договір за
яким у заставу передано належне
відповідачці майно, а саме: автомобіль
Volvo, модель FH12, 1996 року випуску,
вантажний сідловий тягач-Е,
реєстраційний номер НОМЕР_7 та причіп
KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL, 1993 року випуску,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_4.

Між тим, ОСОБА_5 свої зобов'язання
належним чином за договором не
виконувала.

Станом на 20 серпня 2013 року
заборгованість склала 717 305 грн. 39 коп.,
із них:

188 388 грн.19 коп. - заборгованість за
кредитом, 351 947 грн. 16 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 881 грн. 07 коп. -
заборгованості по комісії за
користування кредитом, 176 088 грн. 97 коп. -
пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

В ході здійснення моніторингу
даного кредитного договору було
встановлено, що у 2013 році, ОСОБА_5 в
порушення умов договору застави, без
згоди Банку реалізувала заставлений
автомобіль ОСОБА_4

Посилаючись на вищевикладене та
враховуючи, що застава зберігає силу,
якщо майно, що складає предмет застави,
переходить у власність іншої особи,
Банк просив вилучити у ОСОБА_4 та
передати в заклад Банку автомобіль Volvo,
модель FH12, 1996 року випуску, вантажний
сідловий тягач-Е, реєстраційний номер
НОМЕР_2 ( колишній номер НОМЕР_7) та
причіп KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL, 1993 року
випуску, напівпричіп-платформа-Е,
реєстраційний номер НОМЕР_4;

- комплект ключів та свідоцтва про
реєстрацію даних транспортних засобів,
виданих на ім'я відповідача;

- в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмети застави -
автомобіль Volvo, модель FH12, 1996 року
випуску, вантажний сідловий тягач-Е,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ( колишній
номер НОМЕР_7) та причіп KASSBOHRER, модель SGM
10-16 SL, 1993 року випуску,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_4, які належать на праві
власності ОСОБА_4, шляхом продажу
транспортних засобів ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, зі зняттям вказаних
автомобілів з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу та
стягнути судові витрати.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 13 січня
2014 року позов задоволено частково.

Постановлено звернути стягнення в
межах 717 305 грн.39 коп. на предмет застави
за договором застави автотранспортів
від 14 жовтня 2008 року, а саме: автомобіль
Volvo, модель FH12, 1996 року випуску, №
кузова/ шасі НОМЕР_8, вантажний
сідловий тягач-Е, та причіп KASSBOHRER,
модель SGM 10-16 SL, 1993 року випуску,
кузов/шасі НОМЕР_9,
напівпричіп-платформа-Е, належні
ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»,
шляхом реалізації з прилюдних торгів
за початковою ціною предмета застави
на підставі проведеної оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності, на
рівні не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна; вилучити у ОСОБА_4
предмети застави, комплекти ключів та
свідоцтва про реєстрацію вказаних
транспортних засобів; стягнуто з
відповідача на користь Банку 3441 грн.
судового збору. В решті вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
Банку, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду змінити в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог стосовно визначення способу
звернення стягненн на предмет застави,
а саме: шляхом продажу даного
автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу та
ухвалити в цій частині нове рішення ,
яким задовольнити дані позовні вимоги
у повному обсязі. В іншій частині
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника позивача, перевіривши
правильність рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із таких
підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 14 жовтня 2008 року
між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 27/2008 (далі -
Договір), відповідно до якого остання
отримала кредит у розмірі 211 000 грн.00
коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 25.50 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 03 жовтня 2013 року.

На виконання даного договору та у
відповідності до п.1.1 договору, цього ж
дня, між сторонами укладено договір
про видачу траншу №1-27МТ/2008.

В забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, також цього ж дня між
сторонами укладено договори, за якими у
заставу передано належне відповідачці
майно, а саме:

- автомобіль Volvo, модель FH12, 1996 року
випуску, вантажний сідловий тягач-Е,
реєстраційний номер НОМЕР_7 та причіп
KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL, 1993 року випуску,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_4.;

- ноутбук Asus Z991 Ver. F&LE serial:7ENOAS420190, 2008
року випуску та телевізор Samsung, 2006 року
випуску.

Відомості щодо обтяження
заставленого майна 16 жовтня 2008 року
внесено Банком до Державного реєстру
обтяжень рухомого майна та існують по
теперішній час, що підтверджується
наявним в матеріалах справи витягом.

Між тим, ОСОБА_5 свої зобов'язання
належним чином за договором не
виконувала, що призвело до виникнення
заборгованості, яка станом на 20 серпня
2013 року склала 717 305 грн. 39 коп.

Пунктом 17.7 з Договору застави від 14
жовтня 2008 року встановлено заборону на
відчуження предмета застави без
попередньої письмової згоди
заставодержателя.

Положення даного пункту договору
відповідає ч. 2 ст. 17 Закону України «Про
заставу», якою визначено, що
заставодавець може відчужувати
заставлене майно тільки за згодою
заставодержателя.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України
заставодавець має право відчужувати
предмет застави, передавати його в
користування іншій особі або іншим
чином розпоряджатися ним лише за
згодою заставодержателя, якщо інше не
встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України
«Про заставу» застава зберігає силу,
якщо за однією з підстав, зазначених в
законі, майно або майнові права, що
складають предмет застави, переходять
у власність іншої особи. Аналогічне
положення містить ч. З ст. 9 Закону
України «Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень»,
відповідно до якої зареєстроване
обтяження зберігає силу для нового
власника (покупця) рухомого майна, що є
предметом обтяження.

ОСОБА_5 в порушення п.17.7
вищевказаного Договору застави та ст.
17 Закону України «Про заставу» за
біржовими угодами №6173 та №6174 від 25
травня 2010 року, без дозволу Банку
здійснила відчуження заставленого
майна на користь ОСОБА_4 Після
реєстрації на ім'я останнього
автомобіля Volvo, модель FH12, 1996 року
випуску, вантажний сідловий тягач-Е,
реєстраційний номер НОМЕР_7 та приціп
KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL, 1993 року випуску,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_4, йому видано свідоцтва про
реєстрацію транспортних засобів.
Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи, зокрема довідкою
УДАІ України в Миколаївській області
від 06 квітня 2014 року та копіями
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів.

Вірно встановивши фактичні
обставини справи, визначившись з
відповідними правовими нормами, які
підлягають застосуванню, суд першої
інстанції дійшов до правильного
висновку про наявність встановлених
законом підстав для звернення
стягнення за заставне майно.

В той же час, визначаючи спосіб
реалізації предметів застави - шляхом
проведення прилюдних торгів, суд
першої інстанції, виходив з того, що
звернення стягнення на заставне майно
у обраний банком спосіб, а саме - продаж
автомобіля з укладенням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, є неможливим, оскільки
таке є встановленим законом способом
врегулювання питання в позасудовому
порядку. Крім того, вказані вимоги,
викладені Банком не у спосіб,
встановлений законом у відповідності
до ст.16 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з
даним висновком.

Так, відповідно до статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

В силу договору застави та згідно
зі ст. 572 ЦК України, кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставного майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті
20 Закону України "Про заставу"
передбачено, що заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.
Реалізація заставного майна, на яке
звернено стягнення, провадиться
державним виконавцем на підставі
виконавчого листа суду або наказу
господарського суду, або виконавчого
напису нотаріусів у встановленому
порядку, якщо інше не передбачено цим
Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет
застави відповідно до статті 590 ЦК
України здійснюється за рішенням суду,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень " у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави як продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
заставодержатель має право на власний
розсуд обрати спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі і продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах.

Пунктом 22 Договору застави
автотранспортів від 14 жовтня 2008 року
передбачено, що звернення стягнення на
предмет застави за вибором
заставодавця здійснюється з
додержанням встановленого чинним
законодавством порядку будь-яким із
способів, в тому числі, і шляхом
безпосереднього продажу конкретному
покупцеві, в тому числі з правом
укладання заставодержателем договору
купівлі-продажу предмету застави від
імені заставодавця.

Таким чином, звертаючи стягнення на
предмет застави, суд першої інстанції
на порушення вимог процесуального
закону вийшов за межі позовних вимог та
безпідставно змінив спосіб реалізації
предмета застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження
здійснюється на підставі рішення суду
в порядку, встановленому законом, або в
позасудовому порядку згідно із цим
Законом.

Згідно із ст. 25 цього Закону у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет застави у рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета застави із застосуванням
однієї із процедур, передбачених ст. 26
даного Закону, яка передбачає і продаж
предмета застави шляхом укладення
договору купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

Таким чином, право обтяжувача на зняття
заставленого автомобіля з обліку в
органах ДАІ не суперечить вимогам
Закону, а є необхідною умовою для
реалізації ним передбаченого Законом
права на продаж цього предмета
обтяження.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
рішення суду першої інстанції щодо
визначення способу реалізації
заставленого майна на підставі п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України слід змінити,
визначивши спосіб реалізації
заставного майна - автомобіля Volvo,
модель FH12, 1996 року випуску, вантажний
сідловий тягач-Е, реєстраційний номер
НОМЕР_2 та прицепу KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL,
1993 року випуску,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_6, які належать ОСОБА_4
шляхом укладання ПАТ «ПриватБанк» від
імені відповідача договору купівлі
-продажу будь-яким способом з іншою
особою - покупцем, зі зняттям вказаних
автомобілів з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
вказаного майна.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 13
січня 2014 року в частині визначення
способу реалізації заставного майна
змінити.

Визначити спосіб реалізації
заставного майна - автомобіля Volvo,
модель FH12, 1996 року випуску, № кузова/
шасі НОМЕР_8, вантажний сідловий
тягач-Е,

реєстраційний номер НОМЕР_2 та прицепу
KASSBOHRER, модель SGM 10-16 SL, 1993 року випуску,
кузов/шасі НОМЕР_9,
напівпричіп-платформа-Е, реєстраційний
номер НОМЕР_6, які належать ОСОБА_4
шляхом укладання ПАТ «ПриватБанк» від
імені відповідача договору купівлі
-продажу будь-яким способом з іншою
особою -покупцем, зі зняттям вказаних
автомобілів з обліку в органах ДАІ
України, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу
вказаного майна.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: