Ухвала іменем україни 23 квітня 2014
рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоМакарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до
Нехаївської сільської ради
Коропського району Чернігівської
області, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
про визнання заповіту дійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до Нехаївської
сільської ради про визнання заповіту
дійсним, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в с. Нехаївка
Коропського району Чернігівської
області померла його мати ОСОБА_7, після
смерті якої відкрилась спадщина.
Спадкоємцями першої черги є він та його
рідна сестра ОСОБА_5 За життя ОСОБА_7
склала заповіт, який 13 грудня 2005 року
був посвідчений сільським головою
Нехаївської сільської ради
Коропського району Чернігівської
області ОСОБА_6, який не мав повноважень
на вчинення нотаріальних дій.

За таких обставин
просив суд визнати заповіт, який
посвідчено 13 грудня 2005 року сільським
головою Нехаївської сільської ради
Коропського району Чернігівської
області, дійсним.

Рішенням Коропського
районного суду Чернігівської області
від 04 листопада 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 23
грудня 2013 року рішення суду першої
інстанції скасовано, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано заповіт, складений
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4, посвідчений 13
грудня 2005 року сільським головою
Нехаївської сільської ради
Чернігівської області, дійсним.

Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. ст. 303, 304
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими законом.

Статтею 213 ЦПК України
передбачено, що рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам
закону рішення апеляційного суду не
відповідає.

Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що заповіт,
складений ОСОБА_7 13 грудня 2012 року та
посвідчений сільським головою
Нехаївської сільської ради є недійсним
в силу положень 1257 ЦК України, тому не
може бути визнаний судом дійсним.

Апеляційний суд,
скасувавши рішення суду першої
інстанції та задовольнивши позовні
вимоги, виходив із того, що судом не
взято до уваги положення ч. 2 ст. 219 ЦК
України, згідно з якими суд може
визнати правочин дійсним, якщо буде
встановлено, що він відповідав
справжній волі особи, яка його вчинила,
а нотаріальному посвідченню правочину
перешкоджала обставина, яка не
залежала від її волі.

Проте з таким
висновком суду апеляційної інстанції
погодитися не можна.

Судами встановлено, що 13 грудня 2005 року
сільський голова Нехаївської
сільської ради Коропського району
Чернігівської області ОСОБА_6, який не
мав повноважень на вчинення
нотаріальних дій, посвідчив заповіт
ОСОБА_7, за яким вона заповіла все своє
майно ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла.

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
нікчемним є заповіт, складений особою,
яка не мала на це право, а також заповіт,
складений із порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення.

Згідно з нормами ст. 1247 ЦК України
загальними вимогами до форми заповіту
є: складання заповіту у письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем та посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у ст.
ст. 1251, 1252 ЦК України.

У п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» (далі -
Постанова) судам роз'яснено, що
відповідно до ст. 215 ЦК України
необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220,
ч. 1 ст. 224 ЦК України), та оспорювані -
якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує їх дійсність на підставах,
встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст.
223, ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Пунктом 14 зазначеної Постанови не
допускається визнання дійсним
заповіту, який є нікчемним у зв'язку з
порушенням вимог щодо його форми та
порядку посвідчення, у цьому разі судам
слід застосовувати ст. 1257 ЦК України,
оскільки норми глави 85 ЦК України не
передбачають можливості визнання
заповіту дійсним.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
оскільки недійсність заповіту
встановлена законом, він не може бути
визнаний дійсним в судовому порядку, та
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову.

Апеляційний суд на зазначені вище
норми матеріального права уваги не
звернув, неправильно визначився із
характером спірних правовідносин та
нормою матеріального права, яка їх
регулює, дійшов помилкового висновку
про те, що нікчемний правочин може бути
визнаний судом дійсним з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 219 ЦК України.

За таких обставин
апеляційним судом скасовано законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції.

Згідно зі ст. 339 ЦПК
України, установивши, що апеляційним
судом скасовано судове рішення,
ухвалене згідно із законом, суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції і
залишає в силі судове рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339,
345 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 23 грудня 2013
року скасувати, рішення Коропського
районного суду Чернігівської області
від 04 листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. Макарчук
Судді: А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк Г.В. Юровська