Справа №489/9164/13-ц 07.04.2014 07.04.2014 07.04.2014
Провадження №22-ц/784/607/14
інстанції Губницький Д.Г.
Суддя-доповідач
апеляційного суду Кутова Т.З.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

7 квітня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання :
Орельською Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

на рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 2 грудня 2013 року,
ухваленого за позовом

ОСОБА_2 до Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та стягнення
грошових коштів, відшкодування
моральної шкоди;

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до суду із позовом до Приватного
підприємства «Грандфінресурс» про
визнання договору недійсним та
стягнення грошових коштів,
відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
3 травня 2012 року між Приватним
підприємством «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс») та нею по програмі
«Альянс Україна» був укладений договір
№206715 на придбання товару вартістю 150
000 грн. На виконання цього договору
вона сплатила 6000 грн. перший внесок, та
всього платежів на суму 13540 грн.

Позивачка посилалась на те, що вона
сплачувала кошти лише за те, щоб
отримати дозвіл на позику, діяльність
відповідача містить ознаки
пірамідальної схеми, яка вводить
споживачів в оману, укладений
правочин здійснений відповідачем з
використанням нечесної
підприємницької практики і
відповідно до ст. 19 Закону України
«Про захист прав споживачів» є
недійсним (нікчемним), тому просив про
задоволення позову.

Рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 2
грудня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 13540
грн., сплачених за договором, а у
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду в частині задоволених вимог,
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити повністю в задоволенні
вимог ОСОБА_2

Задовольняючи частково позовні
вимоги суд першої інстанції виходив з
того, що угода, укладена з позивачем, є
нікчемною, в зв'язку з тим, що
відповідач не мав відповідної
ліцензії для здійснення відповідної
фінансової діяльності. Тому суд
застосував наслідки нікчемної угоди
та стягнув 13540 грн. без визнання її
недійсною.

Між тим, з таким висновком
суду не можна погодитись, оскільки
він не відповідає обставинам справи
та вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 3
травня 2012 року між ОСОБА_2 та ПП
«Грандфінресурс» укладено договір №
206715 з додатками до нього № 1 та № 2, за
умовами якого (ст.1) відповідач
зобов'язується вчинити від імені та за
рахунок учасника-позивача певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
товару, в тому числі сформувати реєстр
учасників, забезпечити його
адміністрування, організовувати та
проводити заходи по розподілу
грошового фонду, здійснити оплату
товару на користь учасника або надати
учаснику відповідну суму у позику,
надавати інші послуги. Для цього
позивач доручив відповідачеві
використовувати суми чистих внесків
для формування фонду реєстру та його
розподілу (а.с. 9,14).

Згідно Додатків №1 та №2
вартість товару сторонами визначена в
сумі 150000 грн., а метою створення груп
учасників є придбання бажаних
товарів з розстроченням платежу на
тривалий час на встановлених
договором умовах (а.с. 10-13).

На виконання умов вказаного договору
позивачкою за весь період його дії
здійснено внесків на загальну суму
13540 грн. (а.с. 43-47).

Таким чином діяльність ПП
«Грандфінресурс» є діяльністю з
адміністрування фінансових коштів,
яка підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ч.5 ст. 1 Закону
України «Про фінансові послуги та
регулювання ринків фінансових послуг»
під поняттям «фінансова послуга»
розуміється операція з фінансовими
активами, що здійснюється в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок цих осіб, а у випадках
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011
року № 3462-IV «Про внесення змін до
деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг»
(введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено
зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та доповнено
п.111, відповідно до якого до фінансових
послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону
Національна Комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг (як уповноважений
державний орган) , затвердила
Ліцензійні умови провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах (розпорядження від 9
жовтня 2012 року №1676 «Про затвердження
Ліцензійних умов провадження
діяльності з адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групах»).

За вказаних обставин,
враховуючи п. 3 Прикінцевих положень
Закону України від 2 червня 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання ринків
фінансових послуг» фінансові
установи зобов'язані протягом одного
року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідність до вимог цього закону, а
також те, що Ліцензійні умови були
затверджені лише 9 жовтня 2012 року,
неможна вважати спірний договір ,
укладений 3 травня 2012 року, таким, що
не відповідає вимогам закону, як
помилково вважав районний суд.

За такого, в частині
задоволених вимог про стягнення 13540
грн. з відповідача та в частині
розподілу судових витрат, на підставі
п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, оскаржуване
рішення підлягає скасуванню, з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні цієї частини вимог.

Вказане рішення в частині
відмови в задоволенні решти позовних
вимог не є предметом апеляційного
перегляду, тому підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду
міста Миколаєва від 2 грудня 2013 року в
частині задоволення вимог та
стягнення судового збору скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 про
стягнення з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» 13540 грн. коштів
внесених за договором № 206715 від 3
травня 2012 року відмовити.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: