Справа № 461/2999/14-ц
Провадження №2/461/1256/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 травня 2014 року
Галицький
районний суд м.Львова

в складі: головуючого
судді Государського А.В.,

при секретарі Скаб
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1
про відшкодування матеріальних
збитків завданих злочином,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних
збитків завданих злочином,
покликаючись на те, що між ПАТ «Родовід
банк» та відповідачем був укладений
кредитний договір на отримання
споживчого кредиту в сумі 10 909 грн., зі
сплатою 7№ річних, строком до 04.03.2010
року. Проте, відповідачем не виконано
зобов’язань за кредитним договором,
внаслідок чого, станом на 28.02.2013 року
його заборгованість становить 243 847, 47
грн. Просить суд стягнути з відповідача
на його користь заборгованості в
розмірі 243 847,47 грн., яка включає в себе:
9653,42 грн. – загальна сума простроченої
заборгованості за кредитом; 232998,04 грн.
– пеня за несвоєчасне погашення
кредитної заборгованості; 1 196,01 грн. –
3% річних від суми простроченої
кредитної заборгованості.

Представник позивача в судове
засідання не з’явився, подавши заяву
про розгляд справи у його відсутності
та про підтримання позову в повному
обсязі.

Відповідач в судове засідання не
з’явився, про причини неявки суд не
повідомив, хоча належним чином був
повідомлений про час та місце розгляду
справи. У відповідності до ст.224 ЦПК
України суд вважає за можливе
проводити заочний розгляд справи у
відсутності відповідача на підставі
наявних у справі доказів, проти чого
позивачі не заперечують.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 04.03.2008 року між
ВАТ «Родовід Банк», правонаступником
якого є позивач, як кредитодавцем, та
відповідачем, як позичальником,
укладено кредитний договір №514-VI
(а.с.5-10), згідно з яким ВАТ «Родовід
Банк» надав відповідачеві кредит в
сумі 10 909 гривень строком до 04.03.2010 року
зі сплатою 7% річних.

Відповідно дост.526 ЦК України
зобов’язання повинно виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з представленого суду
розрахунку заборгованості за
кредитним договором №514-VI від 04.03.2008
року, станом на 28.03.2013 року у
відповідача перед позивачем існує
заборгованість в розмірі 243 847, 47 грн.
Просить суд стягнути з відповідача на
його користь заборгованості в розмірі
243 847,47 грн., яка включає в себе: 9653,42 грн.
– загальна сума простроченої
заборгованості за кредитом; 232998,04 грн.
– пеня за несвоєчасне погашення
кредитної заборгованості; 1 196,01 грн. –
3% річних від суми простроченої
кредитної заборгованості (а.с.11).

Вироком Франківського районного суду
м.Львова від 20.12.2011 року у справі №1-384/11
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
злочинів передбачених ч.2 ст.358, ч.3 ст.358,
ч.1 ст.190 КК України та призначено йому
покарання у виді обмеження волі на
строк 3 роки. Відповідно до вимог п. «в»
ст.1 Закону України «Про амністію у 2011
році» №3680-VI від 08.07.2011 року засудженого
ОСОБА_1 звільнено від призначеного
покарання (а.с.13).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України
вирок у кримінальному провадженні, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Пунктами 13,15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 31.03.1989
року «Про практику застосування судами
України законодавства про
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної злочином і стягнення
безпідставно нажитого майна»
роз’яснено, що Покладаючи на
підсудного обов'язок відшкодувати
матеріальну шкоду, суд має виходити з
установленого законом правила про те,
що шкода, заподіяна злочином,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі. Суд може зменшити розмір
відшкодування заподіяної шкоди лише
з підстав, передбачених
законодавством (ст.137 КЗпП України
або ст.454 ЦК України з наведенням у
вироку відповідних мотивів. Не
підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо
вона заподіяна злочинними діями
засудженого, вчиненими з корисливою
метою.

Якщо вироком суду доведено факт
придбання майна на кошти, здобуті
злочинним шляхом, то стягнення з
відповідача для відшкодування
потерпілим позивачам заподіяної шкоди
може бути звернуте на майно у
незалежності від того, чи є воно
спільною власністю подружжя, або
спільною власністю інших осіб.

Пунктом 18 Постанови визначено, що при
розгляді цивільного позову, що
випливає з кримінальної справи, суд
згідно з роз’ясненням, даним у п.3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 29.12.1976 року «Про судове
рішення» визнає суми, що підлягають
стягненню на відшкодування шкоди, з
урахуванням доказів, як наявних у
кримінальній справі, так і додатково
представлених сторонами цього
цивільного позову або/і зібраних з
ініціативи суду.

Згідно п.21 Постанови – у випадках, коли
з засудженого належить стягнути не
тільки суми на відшкодування
матеріальної шкоди, а й безпідставно
одержані суми, а також коли до нього
застосовано конфіскацію майна, при
виконанні вироку слід керуватися тим,
що в першу чергу, відшкодовується
шкода, у другу чергу – стягуються
безпідставно одержані суми і тільки
після цього проводиться конфіскація
майна.

З огляду на викладене, оцінюючи докази
у їх сукупності, суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити,
оскільки відповідачем належним чином
не виконано зобов’язання за кредитним
договором, внаслідок чого виникла
заборгованість перед позивачем, що
складає залишкову суму кредиту та
невиплачені відсотки.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 215, 224, 526, 1054
ЦПК України, ст.ст.177, 1166, 1192, ЦК України,
з урахуванням положень п.п. 13,15,18,21
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №3 від 31.03.1989 року «Про практику
застосування судами України
законодавства про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
злочином і стягнення безпідставно
нажитого майна», суд

в и р і ш и в :

позов Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальних збитків завданих
злочином, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк» (к/р 1, МФО 321712, ) заборгованість за договором
№3680-VI від 08.07.2011 року в сумі 243 847 (двісті
сорок три тисячі вісімсот сорок сім)
гривень 47 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на
користь держави суму судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий
А.В. Государський