У х в а л а

іменем україни

09 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О.,
Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
Якимівського району Запорізької
області в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9,
приватний нотаріус Якимівського
нотаріального округу ОСОБА_10, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу,

за касаційною скаргою прокурора
Запорізької області на ухвалу
апеляційного суду Запорізької області
від 18 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року прокурор Якимівського
району Запорізької області звернувся в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, який уточнив у процесі розгляду
справи, і остаточно просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири від 23 грудня 2011 року,
укладений між ОСОБА_5, від імені якого
діяла на підставі доручення ОСОБА_9,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Якимівського
нотаріального округу Запорізької
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 4111.

На обґрунтування позовних вимог
прокурор посилався на те, що 05
жовтня 2011 року внаслідок скоєної
ОСОБА_5 ДТП було заподіяно тяжких
тілесних ушкоджень ОСОБА_11, внаслідок
яких він помер на місці.

На утриманні ОСОБА_11 знаходились - син
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вироком Якимівського районного суду
Запорізької області від 20
грудня 2011 року ОСОБА_5 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, та стягнуто із
засудженого, в тому числі на утримання
неповнолітніх дітей потерпілого
ОСОБА_11 по 160 грн 92 коп.
кожному щомісячно до досягнення ними
повноліття.

Прокурор вказав, що у процесі
досудового слідства слідчим
ОСОБА_15 12 жовтня 2011 року було винесено
постанову про накладення арешту на
майно ОСОБА_5, яку обвинуваченому було
оголошено під розпис 12 жовтня 2011 року,
проте ОСОБА_5 03 листопада 2011 року
оформив довіреність на ім'я своєї
матері ОСОБА_9 на продаж належної йому
на праві власності квартири за адресою:
АДРЕСА_1.

23 грудня 2011 року ОСОБА_5 продав за
довіреністю, виданою на ім'я ОСОБА_9,
вказану квартиру ОСОБА_7.

Посилаючись на те, що спірна квартира
не могла відчужуватись та
реєструватися на загальних підставах
через арешт, що був накладений слідчим
у рамках кримінальної справи, прокурор
вважає цей правочин таким, що вчинений
з порушенням чинного законодавства, а
тому підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 27
травня 2013 року позов прокурора
Якимівського району Запорізької
області в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири від 23 грудня
2011 року, укладений між ОСОБА_5, від імені
якого діяла на підставі довіреності
ОСОБА_13, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Якимівського
нотаріального округу Запорізької
області та зареєстрований в реєстрі за
№ 4111.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 22 серпня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_6, до якої
приєднались ОСОБА_7 та ОСОБА_9,
відхилено, рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
27 травня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено
частково, рішення Якимівського
районного суду Запорізької області від
27 травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Запорізької області від 22 серпня
2013 року скасовано, а провадження у
справі закрито з підстав, встановлених
п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

У касаційній скарзі прокурор
Запорізької області, посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 18 грудня 2013
року та залишити в силі рішення
Якимівського районного суду
Запорізької області від 27 травня 2013
року і ухвалу апеляційного суду
Запорізької області від 22 серпня
2013 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги
та заперечення ОСОБА_7, ОСОБА_6 і
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_14 на
касаційну скаргу, колегія суддів
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних вимог
прокурора в інтересах неповнолітніх
дітей потерпілого від злочину,
скоєного ОСОБА_5, виходив із того, що на
час вчинення оспорюваного правочину
ОСОБА_5, знаючи про наявність постанови
про арешт майна, свідомо надав
довіреність на відчуження належної
йому на праві власності квартири та
продав цю квартиру через представника
всупереч вимогам ч. 5 ст. 114 КПК України і
ч. 7 ст. 319 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення місцевого суду та
постановляючи ухвалу про закриття
провадження у справі, керувався
положеннями п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та
виходив із того, що набрало законної
сили рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 26
листопада 2012 року, яким вирішено спір
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів касаційного суду
вважає, що зазначеним вимогам ухвала
суду апеляційної інстанції не
відповідає з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що у серпні 2012 року
ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23
грудня 2011 року, укладеного між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, з підстав того, що
оспорюваний договір було укладено під
час дії постанови слідчого від 12 жовтня
2011 року про накладення арешту на майно
ОСОБА_5 (а.с. 8, 9, т. 1).

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 26
листопада 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 31 січня 2013 року, в
задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено
(а.с. 102-104, т. 1).

Із матеріалів справи встановлено, що
прокурор Якимівського району
Запорізької області у грудні 2012 року
звернувся в інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, приватний нотаріус
Якимівського нотаріального округу
ОСОБА_10, в якому просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири від 23 грудня 2011 року, оскільки
останній було укладено під час дії
постанови слідчого від 12 жовтня 2011 року
про накладення арешту на майно ОСОБА_5
(а.с. 1-3, т. 1).

Таким чином, позов ОСОБА_8, поданий у
серпні 2012 року, не є тотожним із позовом
по цій справі, оскільки спірні
правовідносини в указаних справах не
співпадають за суб'єктним складом.

Закриття провадження - це форма
закінчення розгляду цивільної справи
без винесення судового рішення у
зв'язку із виявленими після відкриття
провадження обставинами, з якими закон
пов'язує неможливість судового
розгляду справи.

Вичерпний перелік підстав для закриття
провадження визначений статтею 205 ЦПК
України і свідчить про те, що
провадження відкрито неправомірно при
відсутності в заінтересованої особи
права на звернення до суду за захистом,
або не може бути продовжено з інших
причин, у тому числі у зв'язку з
волевиявленням сторін по
розпорядженню своїми правами, які
викликають зазначені правові наслідки.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладанням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, закриття провадження у
справі в цьому випадку можливе лише за
умови, що рішення, яке набрало законної
сили, є тотожним до позову, який
розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстави позовів.
Нетотожність хоча б одного елемента не
перешкоджає заінтересованим особам
звернутися до суду з позовом і не дає
суду підстав закривати провадження.

Враховуючи нетотожність суб'єктного
складу у вказаних справах, суд
апеляційної інстанції дійшов
помилкового висновку про наявність
підстав для закриття провадження у
справі відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, а тому ухвала апеляційного
суду підлягає скасуванню із передачею
справи до суду апеляційної інстанції
для продовження розгляду.

Колегія суддів суду касаційної
інстанції звертає увагу, що
апеляційний суд, переглядаючи рішення
місцевого суду, повинен перевірити у
чиїх інтересах у серпні 2012 року ОСОБА_8
зверталася до суду з позовом: у своїх
інтересах чи у інтересах неповнолітніх
дітей, а також підстави звернення.

Керуючись ст. ст. 336, 342, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора
Запорізької області задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької
області від 18 грудня 2013 року скасувати,
справу передати до суду апеляційної
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська