Справа № 412/6371/13-ц
Провадження № 22ц/782/1148/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного

суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю.,
Оробцової Р.І.,

при секретарі Борзило О.О.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Луганську
цивільну справу по апеляційній скарзі
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» на рішення
Краснодонського міськрайонного суду
Луганської області від 18 лютого 2014року
у справі за позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013року позивач ПАТ
«А-Банк» звернувся до суду із
зазначеною позовною заявою,
посилаючись на те що між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір № ABDYRC17960136 від
18.04.2008року, який складається з Заяви
позичальника та Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
згідно якого відповідач 12.03.2008 року
отримав кредит у розмірі 21780,00грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12% річних на суму
залишку заборгованості. Згідно умов
укладеного договору, відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») складає між ним та
Банком Договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві. Відповідно до умов
договору погашення заборгованості
здійснюється у визначеному сторонами
порядку. Відповідач зобов'язання за
Договором належним чином не виконував,
станом на 25.06.2013року має
заборгованість-297695,14грн., з яких:
21780,00грн.- заборгованість за кредитом;
3583,07грн.- заборгованість по процентам
за користування кредитом; 8218,22грн.-
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 249461,70грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; 500грн.- штраф
(фіксована частина); 14152,15грн.- штраф
(процентна складова). Просив суд
стягнути з відповідача на користь
Банку зазначену суму заборгованості за
кредитним договором № ABDYRC17960136 від
18.04.2008року, а також судові витрати в
сумі 887,21грн.

Рішенням Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 18 лютого 2014року у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«А-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись із зазначеним
рішенням ПАТ «А-Банк» подано
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність та необґрунтованість
рішення та порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
задовольнити позовні вимоги Банку у
повному обсязі.

Відповідач, якого було
повідомлено належним чином про час та
місце розгляду справи, у судове
засідання не з'явився та надав заяву
про розгляд справи за його відсутністю.

Справу розглянуто на підставі ч.2
ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду справи
судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до копії заяви
позичальника № ABDYRC17960136 від 12.03.2008
року на ім'я ОСОБА_1 оформлено договір
на суму 21780 строком на 36 місяців з
12.03.2008року по 12.03.2011 року включно з
оплатою відсотків у розмірі 1% на місяць
від суми залишку заборгованості.

Відповідно до копії накладної від
12.03.2008року спальний гарнітур
«Барселона» вартістю 19800грн., був через
ПП ОСОБА_2 переданий ОСОБА_1 Останній
претензій не має.

Згідно відповіді ПАТ «Акцент-Банк»,
на виконання ухвали суду від 09.01.2014 року
про витребування доказів, було
проведено внутрішнє службове
розслідування, в ході якого
встановлено, що згідно даних
програмних комплексів, дійсно 12.03.2008
року на ім'я ОСОБА_1 оформлено договір
на суму 21780 строком на 36 місяців, до
12.03.2011 року з оплатою відсотків у
розмірі 1% на місяць від суми залишку
заборгованості. У ході проведених
заходів щодо розшуку оригіналу
кредитної справи встановлено, що
документи за даним договором в архіві
ГО А - Банку відсутні. Також
встановлено, шо даний кредитний
договір не знаходиться на Бранчі
Луганської філії. В архіві ЛФ
ПриватБанку не зберігається.

Зазначені обставини повністю
відповідають матеріалам справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«А-Банк», суд першої інстанції,
враховуючи вимоги ст.64 ЦПК України,
виходив з того, що позивачем не надано
оригіналу кредитної справи у зв'язку з
її відсутністю при наявності
заперечень відповідача ОСОБА_1 щодо
укладання кредитного договору,
отримання грошових коштів від
позивача, отримання спального
гарнітуру , а також твердження
відповідача про те, що банком документи
про отримання ним кредиту
фальсифіковані, оскільки банк мав
зразки його документів та підпису за
іншим кредитом.

На підставі зазначеного суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що позивачем не доведено факт
укладання договору з відповідачем щодо
надання кредиту.

Проаналізував наявні дані,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі та надані
сторонами, в їх сукупності, всі докази,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України
та правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Предметом доказування у
зазначеному спорі є факт укладання
сторонами кредитного договору,
отримання (неотримання) ОСОБА_1
грошових коштів шляхом перерахування
коштів в сумі 19800грн. ПАТ «А-Банк» ЧП
ОСОБА_2, отримання (неотримання) ОСОБА_1
спального гарнітуру, невиконання
ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним
договором, наявність заборгованості та
її розмір.

За способом утворення докази
поділяються на первинні ( відомості про
факти одержують із першоджерела - з
оригіналу документа, від
свідка-очевидця і т п ) і похідні (
відомості про факти одержують із
джерела, що відтворює інший доказ,- з
копії документа).

За відношенням до шуканого факту
докази поділяються на прямі ( прямо
вказують на наявність або відсутність
шуканого факту) і непрямі (дозволяють
зробити припускаємий висновок про
шуканий факт).

Як вбачається з позовної заяви
позивача ПАТ «А-Банк» останній до
позовної заяви у якості письмових
доказі надав суду копію заяви
позичальника № ABDYRC17960136 від 12.03.2008року,
при цьому посилаючись на те, що
кредитні кошти відповідачем ОСОБА_1
були отримані 12.03.2008року, а.а.с. 36, 37,

Також позивачем в обґрунтування
позовних вимог до позовної заяви
додані копії накладної №6 від
12.03.2008року, а.с.65, та меморіального
ордеру від 13.03.2008року про
перерахування ЧП ОСОБА_2 19800грн. за
призначенням - оплата ОСОБА_1,
відповідно до рахунку- фактури № 6 від
12.03.2008р. , а.с.65, 67.

Таким чином, з наданих позивачем
документів вбачається, що спальний
гарнітур ЧП ОСОБА_2 був поставлений
відповідачу ОСОБА_1 до надходження на
розрахунковий рахунок ЧП ОСОБА_2
грошових коштів від банку.

При цьому банком не надано доказів
щодо наявності договірних
правовідносин між банком, ЧП ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 щодо поставки товару до
здійснення розрахунків за цей товар та
надходження на розрахунковий рахунок
ЧП ОСОБА_2, який не є стороною спірного
кредитного договору, грошових коштів
на підтвердження оплати товару, яке є
загальновідомою підставою для продажу
товару.

Крім того, окрім копії
меморіального ордеру від 13.03.2008року,
завіреної штампом банку «Згідно з
оригіналом», а.с.67, позивачем не надано
належних доказів перерахування
грошових коштів ПП ОСОБА_2 та
зарахування грошових коштів на
розрахунковий рахунок останнього.

Щодо відсутності оригіналів
кредитної справи.

Принцип безпосередності вимагає
дослідження оригіналу письмового
доказу безпосередньо у судовому
засіданні та залучення до справи, як
правило, оригіналів письмових доказів.

Колегія суддів оцінює критично
доводи апеляційної скарги про те, що на
підтвердження позовних вимог позивач
надав суду копії кредитного договору
із особистим підписом відповідача,
накладної про видачу товару, що, як
вважає апелянт, є належним доказом
отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, що
судом першої інстанції, як вважає
апелянт, безпідставно не було прийняте
до уваги.

Також апелянт, посилаючись на те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, що спростовують укладання
кредитного договору та повне погашення
відповідачем заборгованості за
кредитним договором, не звернув уваги
на те, що відповідач взагалі не визнає
факт укладання кредитного договору,
отримання грошей та спального
гарнітуру та на підставі ст.137 ЦПК
України просив суд першої інстанції
витребувати у позивача документів в
оригіналах, необхідних йому для
доведення своїх заперечень проти
позову, посилаючись на наявність
складнощів щодо надання цих доказів,
оскільки він не укладав кредитного
договору, що виключає наявність у нього
відповідних документів., а.с.64.

Оригінали кредитної справи
позивачем суду надані не були. Як
вбачається з відповіді представника
позивача Мусійченко Д.Л. у ході
проведення заходів щодо розшуку
оригіналу кредитної справи
встановлено, що документи за даним
договором відсутні, а.с.107.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відсутність у позивача оригіналів
документів кредитного договору та
накладної про отримання ОСОБА_1
спального гарнітуру, при наявності
чітких процесуальних вимог щодо
критеріїв доказів та їх оцінки, а також
інших оригіналів документів, що
формують кредитну справу, посилання на
які містяться у кредитному договорі
(довідки про місце роботи, стаж роботи,
заробітну плату, заява дружини та ін.)
при наявності заперечень відповідача
ОСОБА_1 щодо укладання кредитного
договору, отримання грошових коштів
від позивача, отримання спального
гарнітуру, є підставою для відмови у
задоволенні позовних вимог.

Крім того, як зазначає відповідач,
відомості, зазначені в наданій банком
заяві позичальника, містять
невідповідні його особі відомості, що
не спростовано позивачем.

Так, відповідно до заяви
позичальника, банком отримано згоду на
отримання кредиту ОСОБА_1 від дружини
останнього - ОСОБА_6, а відповідачем
заперечується те, що ОСОБА_6 є його
дружиною, оскільки він перебуває у
шлюбі з ОСОБА_7, шлюб з якою не
розірвано, а.с.37.

Доводи відповідача підтверджуються
записами паспорту ОСОБА_1, копія
паспорту, а.с.13, була наявною у позивача
та долучена останнім до позовної заяви.

Крім того, з копії наданої позивачем
спірної заяви позичальника ОСОБА_1
вбачається, що заява не завірена
печаткою банку та не підписана
повноважними особами щодо укладання
від імені банку кредитних договорів з
позичальниками.

Щодо проведення почеркознавчої
експертизи, на відсутність якої
посилається апелянт, то колегія суддів
приходить до наступного.

Доведення обґрунтованості позовних
вимог позивачем можливе на підставі
доказів, перелічених у ст. 57 ЦПК
України. До таких доказів належить і
висновок експертизи. Між тим, позивачем
клопотання щодо проведення
почеркознавчої експертизи заявлено не
було.

Якщо відповідач не погоджується з
доводами позивача щодо підписання
ОСОБА_1 спірної заяви позичальника, то
останній, відповідно до вимог статей 10,
60 ЦПК України, також має право заявити
клопотання про призначення
відповідної почеркознавчої експертизи
з питання ОСОБА_1 чи іншою особою
зроблено підпис від імені позичальника
на спірному договорі.

Але, відповідач ОСОБА_1, заперечуючи
сам факт отримання кредиту, посилався
на те, що позивач мав у своєму
розпорядженні копії документів ОСОБА_1
за іншим кредитом, що позивачем не
спростовано у ході розгляду справи, та
мав зразки його документів, а також на
те, що підписання ним інших банківських
документів та наявність зразку його
підпису надавало можливість
співробітникам банку сфальсифікувати
спірний кредитний договір шляхом
ксерокопіювання, а тому проведення
почеркознавчої експертизи його
підпису на копіях спірних документів,
без наявності їх оригіналів, є
безпідставним.

На підтвердження своїх доводів
відповідач посилається на визнання
його потерпілим за кримінальною
справою № 00002346 від 09.07.2013року.

З наданої відповідачем постанови
слідчого Луганського СВ Ленінського РВ
ЛДУ ДУМВС України в Луганській області
від 16.12.2013року вбачається, що ОСОБА_1
визнано потерпілим у кримінальній
справі № 00002346 від 09.07.2013року щодо
оформлення 12.03.2008 року шахрайським
шляхом без відома ОСОБА_1 на його ім'я
кредитного договору № ABDYRC17960136 від
12.03.2008року на суму 21780грн. та
заволодіння грошовими коштами.

На підставі зазначеного, колегія
суддів вважає, що проведення
почеркознавчої експертизи не дасть
очікуваного результату щодо питання
отримував чи ні ОСОБА_1 кредитні кошти
за спірним кредитним договором,
оскільки висновок почеркознавчої
експертизи, при наявності
вищевикладених заперечень відповідача
та встановлених судом інших обставин
справи та дослідженні інших наданих
сторонами доказів, в їх сукупності, не
може бути єдиним можливим і достатнім
доказом отримання ОСОБА_1 кредитних
коштів, оскільки згідно з ч.2 ст. 212 ЦПК
України жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про те, що
позивачем не надано належних доказів
щодо отримання ОСОБА_1 кредитних
коштів, що у свою чергу виключає
підстави для висновку про наявність у
останнього заборгованості за
кредитним договором № ABDYRC17960136 від
12.03.2008року.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції при
ухваленні рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права
та допущено неповне з'ясування
обставин справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Рішення суду, переглянуте судовою
колегією в межах доводів апеляційної
скарги, відповідає вимогам закону,
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції за доводами
апеляційної скарги та ухвалення нового
рішення щодо задоволення позовних
вимог ПАТ «Акцент-Банк», колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 209, 303,304,п.1 ч.1
ст.307, ст.ст. 308, 313,314,315,317,319 ЦПК України
судова колегія,

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»,
відхилити.

Рішення Краснодонського
міськрайонного суду Луганської
області від 18 лютого 2014року у справі за
позовною заявою Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: