У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євграфової
Є.П., Журавель В.І.,

Горелкіної Н.А.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради до
ОСОБА_3 про знесення кам'яного гаража,
за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради звернулася до
суду з позовом, у якому просила
зобов'язати ОСОБА_3 за власні кошти
знести кам'яний гараж, розташований на
території двору по
АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим,
що відповідач є власником частини
домоволодіння по АДРЕСА_1, на території
двору якого самочинно збудував
кам'яний гараж, чим значно погіршив
житлово-побутові умови співвласників
домоволодіння та мешканців суміжного
житлового будинку № 33-а.

Оскільки зазначений гараж
експлуатується без дозвільних
документів, КП ЖКС
«Порто-Франківський» було надано
припис про його знесення, а Приморською
райадміністрацією Одеської міської
ради було прийнято розпорядження від 10
лютого 2011 року № 144 «Про знесення
кам'яного гаража, розташованого на
території двору по АДРЕСА_1».

Посилаючись на те, що розпорядження
райадміністрації та припис КП ЖКС
«Порто-Франківський» відповідачем не
виконано, просив задовольнити позов.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 27 березня 2012 року,
залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
04 грудня 2013 року, позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 за власні кошти
знести кам'яний гараж, розташований на
території двору по АДРЕСА_1.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалу
судів попередніх інстанцій, ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Судами під час розгляду справи
встановлено, що згідно із свідоцтвом
про право власності від 27 квітня 2006
року ОСОБА_3 на праві власності
належить 392/1000 частини домоволодіння по
АДРЕСА_1 у м. Одесі.

Відповідно до акта обстеження
начальника дільниці КП ЖКС
«Порто-Франківський» № 1 ОСОБА_3
самочинно збудував кам'яний гараж на
території двору за вказаною вище
адресою.

02 січня та 17 січня 2011 року КП ЖКС
«Порто-Франківський» на адресу ОСОБА_3
було направлено припис про знесення
гаража.

Розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 10 лютого 2011 року № 144 зобов'язано
ОСОБА_3 до 21 лютого 2011 року
знести кам'яний гараж, розташований на
території двору домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Також установлено, що відповідачем
приписи КП ЖКС «Порто-Франківський» та
розпорядження Приморської районної
адміністрації не виконані, гараж не
знесено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що зведена будівля є самочинним
будівництвом у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦПК
України.

З такими висновками погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Так, вирішуючи спір, суди виходили з
того, що відповідач самовільно звів
гараж, і застосували норми ст. 376 ЦК
України, згідно з якою житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Разом з тим суди не взяли до уваги і не
надали ніякої оцінки тій обставині, що
розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 29 грудня 2006 року № 3902 виділено
ОСОБА_3 частину домоволодіння із
земельною ділянкою 694 кв. м.

Згідно з технічним паспортом на
житловий будинок власника ОСОБА_3,
виготовленим 04 квітня 2006 року, на
земельній ділянці площею 694 кв. м
зареєстровано два житлові будинки літ.
«Д» та «В», гараж літ. «Г» і сарай літ.
«Д»

Тобто, наведене свідчить про те, що
вказане нерухоме майно, зокрема, гараж,
збудоване ще до 2006 року.

Проте, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушення вимог
ст. ст. 214, 215 ЦПК України не звернув
уваги на норми ст. 120 ЗК України та не
з'ясував, хто збудував зазначене вище
нерухоме майно.

Перевіряючи в апеляційному порядку
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, апеляційний суд
на зазначене також уваги не звернув, у
порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК
України доводів апеляційної скарги
належним чином не перевірив, допущені
ним помилки не виправив, залишивши його
без змін.

При цьому, обґрунтовуючи правомірність
звернення до суду саме Приморської
районної адміністрації, а не Одеської
міської ради, суд апеляційної
інстанції послався на Положення про
Приморську районну адміністрацію
Одеської міської ради, яке в матеріалах
справи відсутнє, у зв'язку з чим суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості перевірити у позивача
наявність делегованих повноважень.

За таких обставин, коли фактичні
обставини належним чином не
встановлені, ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 27 березня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
04 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді:
Є.П. Євграфова

Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко