№ апеляційного
провадження:22-ц/796/6682/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Зінченко
С.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Слободянюк С.В.

при секретарі Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача
Кузьменко Є.О.,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ректора Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут» Згуровського
МихайлаЗахаровича на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 березня 2014 року

У справі за позовом Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут» до
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
володінні земельною ділянкою та
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено. /а.с.
98-100/

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ректор Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут» Згуровський
М.З. подав апеляційну скаргу на рішення
суду посилаючись на його незаконність
та необґрунтованість. Вважає, що судом
першої інстанції не повно з'ясовані
обставини справи, зокрема судом
помилково застосовано позовну
давність у зв'язку з чим відмовлено у
позові, оскільки в даному випадку
подано негаторний позов про усунення
перешкод у здійсненні права
користування майном, тому позов може
бути пред'явлений доти, доки триває
порушення. На момент розгляду справи
ОСОБА_6 продовжує використовувати
земельну ділянку, що належить вищому
навчальному закладу, а тому посилання
суду на пропуск позовної давності у
зв'язку зі спливом строку договору
оренди гаражу 15.01.1998 року є таким, що не
ґрунтується на вимогах закону.
Зазначив також, що предметом договору
оренди є металевий гараж, а не земельна
ділянка під ним, договір оренди якої, на
момент його укладення, підлягав
державній реєстрації, якої не
відбулось, тому зазначив що вказана
земельна ділянка є самовільно
зайнятою. З урахуванням викладеного в
апеляційній скарзі просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення скасуванню з
ухваленням нового рішення на підставі
наступного.

Судом встановлено, що Національний
технічний університет України
«Київський політехнічний інститут» є
вищим навчальним закладом державної
форми власності, за яким на підставі
державного акту від 05.10.2005 року на праві
постійного користування закріплена
земельна ділянка площею 18326 кв.м. у
Солом'янському районі м. Києва. /а.с.3-7/

В межах даної земельної ділянки
знаходиться ділянка з АДРЕСА_1, на якій
ОСОБА_6 розміщено металевий гараж, на
підставі ордеру №20 від 15.04.1999 р. /а.с.35/

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що строк дії договору оренди
нежитлових приміщень сплив 15.01.1998 р., а
тому виходячи з положень ст. 257, 261 ЦК
України позивач звернувся з порушенням
трьох річного терміну позовної
давності, звернувшись у травні 2013 року.
Доказів поважності причин пропуску
строку позовної давності суду не
подано, а про порушення своїх прав
позивач міг дізнатись у зв'язку з
закінченням строку дії договору
оренди.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», за
змістом статті 391 ЦК України, позовна
давність не поширюється на вимоги
власника чи іншого володільця про
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування чи розпорядження
своїм майном, що не пов'язані з
позбавленням володіння, оскільки
правопорушення є таким, що триває у
часі. У зв'язку із цим тривалість
порушення права не перешкоджає
задоволенню такої вимоги судом.

Металевий гараж, належний ОСОБА_6,
розміщується на земельній ділянці, яка
закріплена на праві постійного
користування за НТУУ «КПІ».

Таким чином, колегія судді приходить до
висновку про безпідставність відмови
судом першої інстанції у задоволенні
позовних вимог у зв'язку з пропуском
позовної давності.

Підставою для зайняття ОСОБА_6
земельної ділянки для металевого
гаражу з АДРЕСА_1 був ордер №20 від 15.04.1999
р. /а.с.35/, виданий на підставі дозволу
проректора НТУУ «КПІ» Корнієнко Я.М.
/а.с.30/ про продовження строку дії
договору оренди нежитлових приміщень
№15 від 21.01.1993 року /а.с.31-34/, строк дії
якого сплив 15.01.1998 року, тому на даний
час відсутні правові підстави для
зайняття ОСОБА_6 вказаної земельної
ділянки.

Крім того, слід зазначити, що форма
договору на право тимчасового
користування землею на час надання
металевого гаражу в користування
ОСОБА_6 була затверджена постановою
Ради Міністрів УРСР від 10 квітня 1991 р.
№90 та передбачала його реєстрацію
районною Радою народних депутатів, на
території якої розташована земельна
ділянка, що здійснено не було, у зв'язку
з чим колегія суддів приходить до
висновку про недійсність договору
оренди нежилих приміщень №15 від 21.01.1993
року,відповідно до вимог ст. 48 ЦК
України в редакції 1963 року.

Крім того фактично за договором оренди
нежилих приміщень №15 від 21.01.1993 року
ОСОБА_6 передавався у користування
земельний відвід під установку
металевого гаражу, а не нежитлові
приміщення, належні позивачу, в орендне
користування.

Відповідно до ст. 63 ЗУ «Про вищу
освіту» майно, що знаходиться у
державній і комунальній власності і
передане в оперативне управління
вищим навчальним закладам державної у
комунальної форм власності, не
підлягає вилученню або передачі
будь-яким підприємствам, установам,
організаціям, крім випадків
передбачених законодавством.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для зайняття ОСОБА_6
земельної ділянки, закріпленої на
праві постійного користування за НТУУ
«КПІ» та правомірності позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ректора
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» Згуровського Михайла
Захаровича - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року
-скасувати та ухвалити нове яким позов
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючу за адресою АДРЕСА_2 усунути
перешкоди у користуванні
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» земельною ділянкою з
АДРЕСА_1, звільнивши зайняту земельну
ділянку шляхом знесення за власний
рахунок металевого гаражу.

Судовий збір, сплачений Національним
технічним університетом України
«Київський політехнічний інститут», що
знаходиться за адресою пр-т Перемоги, 37
у м. Києві у розмірі 114 гривень 70
копійок компенсувати за рахунок
держави.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: