Справа №
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/2841/14
інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого судді: Гірник Т.А.

суддів – Кабаль І.І. , Левика Я.А.

секретар – Глинський О.А.

з участю представника позивача- Бабій
О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 10 грудня 2013 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_2, ПАТ «Західно-Український
Консорціум» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України
звернулося в суд з позовом та просив
стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ
«Західно-Український Консорціум»
заборгованість за Кредитним договором
№28807С166 від 21.08.07 зі змінами і
доповненнями у розмірі 585 948, 22 дол. США
та 148 911,35 грн. пені. Стягнути сплачені
судові витрати.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 10 грудня 2013
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ПАТ
«Західно-Український Консорціум» на
користь ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк»
заборгованість в розмірі 585 948,22 дол. США
та 148 911,23 грн. пені. Вирішено питання
судових витрат.

Заочне рішення, після залишення
ухвалою Франківського районного суду
м. Львова від 17 лютого 2014 року заяви
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
без задоволення, останній оскаржив в
загальному порядку. Вважає рішення
незаконним та необґрунтованим. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що суд не прийняв до уваги те, що в
Кредитному договорі №28807С166 від 21.08.2007
року відсутні умови про його строк дії.
П.6.3 Кредитного договору встановлює, що
договір набуває чинності з дати його
підписання сторонами та діє до повного
його виконання. Таке тлумачення не може
розглядатися як встановлення строку
дії договору, оскільки не відповідає
вимогам ст. 252 ЦК України. Враховуючи, що
строк кредитного договору не
встановлений, що прямо суперечить ст. 638
ЦК України, а відтак такий вважається
неукладеним. Зазначає, що суд
застосував норми матеріального права,
які на спірні правовідносини не
поширюються, оскільки до неукладеного
Кредитного договору необхідно було
застосувати ст.1212 ЦК України. Окрім
цього вказує, що рішення суду про
стягнення пені є необґрунтованим,
оскільки не мітить розрахунку таких
сум. Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

В запереченнях на апеляційну скаргу,
котрі підтримані представником
позивача при розгляді справи,
зазначає, що рішення суду першої
інстанції є законним, договором
обумовлені всі істотні умови, в тому
числі визначено кінцеву дату
повернення коштів, а зазначення у
договорі про тривалість зобов»язань до
повного виконання не може тлумачитись
як відсутність визначеного строку
виконання договору. Укладаючи договір,
позивач погодився зі всіма його
умовами. За даними по рахункам, що
долучені банком суду, вправі
перевірити правильність обрахунків, в
тому числі щодо пені, котра вирахувана
в межах встановленого законом строку.

Відповідачі та їх представники в
судове не з»явились, належно
повідомлені про розгляд справи за
апеляційною скаргою, про що до справи
долучено розписки про отримання
завчасно судових повісток, а саме 28.04.2014
року. Про причини неявки не повідомили.
Колегія суддів вважає можливим
розгляд справи в їх відсутності, що
відповідає вимогам ч. 2 ст. 305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов"язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 2
1.08.2007 р. між ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
28807С166 із змінами та доповненнями,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у розмірі 697 000,00 дол. США з
кінцевим строком погашення 15 серпня 2028
року.

Відповідно до п.2.4.1. Кредитного
договору позичальник зобов’язаний
погасити кредит на рахунок, вказаний у
підпункті 2.3.1. цього договору в строк,
зазначений у п. 2.1 цього договору.
Погашення Кредиту Позичальник повинен
здійснювати у Валюті Кредиту у строки
та у сумах, визначених Графіком
погашення Кредиту за Договором.

Згідно п.5.1. Кредитного договору у разі
невиконання зобов’язань з цим
договором Позичальник сплачує Банку
пеню, передбачену цим Договором.

Як вбачається з положень ст. 4
Кредитного договору в разі, зокрема,
несплати позичальником банкові у строк
платежів з погашення кредиту чи
будь-яких інших сум, належних до сплати
згідно з кредитним договором, або не
виконання будь-яких інших зобовязань
за кредитним договором, у банку виникає
право вимоги дострокового виконання
позичальником зобовязань за кредитним
договором.

З метою забезпечення виконання
зобов’язань 21 серпня 2007 року між ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк»,
ЗАТ «Західно-український консорціум»
та ОСОБА_2 укладено договір поруки
№28807Р32, за умовами якого, поручитель
зобов»язується перед банком солідарно
відповідати за своєчасне та повне
виконання позичальником ОСОБА_2
основного зобовязання, а також
відшкодовувати витрати, що будуть
визначатися на момент фактичного
задоволення, у тому числі суму
кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне
виконання зобовязань, відшкодування
збитків, завданих простроченням
виконання основного зобов»язання, інші
понесені витрати внаслідок
невиконання або несвоєчасного
(неповного) виконання основного
зобов»язання. У випадку невиконання
позичальником основного зобов»язання,
передбаченого відповідними
положеннями кредитного договору, банк
має право вимагати виконання цього
зобовязання у поручителя та/або
позичальника, як у солідарних
боржників.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач належним чином свої
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, і загальна сума
заборгованості станом на 13.08.2013 року
становить 585 948,22 дол США, що за курсом
НБУ становить 4 683 484,12 грн., з яких
заборгованість за основним боргом - 515
213,92 дол. США, що в еквіваленті до курсу
НБУ становить 4 118 104,86 грн., за
процентами 70 734,30 дол. США, що в
еквіваленті до курсу НБУ становить 565
379,26 грн., 124 118,93 грн. – пені, нарахованої
на прострочену заборгованість за
основним боргом та 24 792, 42 грн. – пеня,
нарахована на прострочену
заборгованість за процентами.

22.02.2013 року ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
направив ОСОБА_2 та ПАТ
«Західно-Український Консорціум»
вимогу про дострокове погашення
заборгованості в зв»язку із
систематичним невиконанням зобовязань
за кредитним договором № 28807С166.

Дані повідомлення боржник та
поручитель отримали 28.02.2013 року та
відповідно 04.03.2013 року, однак такі
залишилось без реагування.

Ухвалюючи рішення про стягнення
кредитної заборгованості, суд
обґрунтовано застосував ст. ст. 526, 553,
554, 612, 625, 629 ЦК України. Навів у рішенні
мотиви, за яких дійшов висновку про
стягнення солідарно з відповідачів
суми заборгованості за кредитним
договором.

Колегія суддів звертає увагу, що
Кредитний договір, додатки до нього та
договір поруки, про які вказано вище,
укладені з дотриманням вимог ст.1055 ЦК
України. Сторони дійшли згоди щодо
всіх умов договору та витримана така
процедура при укладенні додаткових
угод.

Мотиви апеляційної скарги про те, що в
Кредитному договорі №28807С166 від 21.08.2007
року відсутні умови про його строк дії
є спростованими виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов’язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов’язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Договір є обов’язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов’язків (ч. 1 ст. 626
ЦК України).

Визначення поняття зобов’язання
міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов’язання
– це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов’язання як правового зв’язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов’язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні
зобов’язання надано право, що
кореспондує обов’язку першої.
Обов’язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов’язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов’язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов’язання
є прострочення – невиконання
зобов’язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов’язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Вказаними нормами повністю
спростовано мотиви апеляційної скарги
про відсутність у договорі істотної
умови – строку виконання зобов»язання.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з умов Кредитного
договору, сторони у п. 6.3 встановили як
строк дії договору – до моменту
виконання сторонами в повному обсязі
взятих на себе зобов’язань, так і
строки виконання зобов’язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню в строк до 15
серпня 2028 року./а.с.11-17/.

Таким чином, графіком платежів, який є
складовою частиною договору, погашення
кредитної заборгованості та строки
сплати чергових платежів визначено
місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов’язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачено, що
позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи, що ПАТ звернулося до суду з
позовом 28.08.2013 року, тому пеня
визначена а межах позовної давності в
один рік і обрахунок такої проведено
в цих межах .

Мотиви апеляційної скарги про те, що
рішення суду про стягнення пені є
необґрунтованим, оскільки не мітить
розрахунку таких сум, колегія судді
вважає необґрунтованими, оскільки
апелянтом не надано іншого розрахунку,
який би спростовував розрахунок
позивача.

Інших доводів, які спростовували
рішення суду та були підставою для його
скасування апелянтом не наведено.

Керуючись ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, ст..313,
п.1ч.1 ст. 314, 315, 317 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскарженою в касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

Судді