Справа № 335/6742/13-ц 2/335/96/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м.
Запоріжжя в складі головуючого судді
Воробйова А.В., при секретарі Зубович
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ОТП Факторинг
Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ „ОТП „Факторинг Україна"
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись на те, що 27.03.2006 року між
АКБ „ Райффайзенбанк Україна"
правонаступником якого є ПАТ „ ОТП
Банк", що підтверджується витягом зі
статуту АТ „ ОТП Банк" та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №CNL-202/029/2006.

Згідно до умов укладеного кредитного
договору та кредитної заявки, 27.03.2006
року банк здійснив видачу кредитних
коштів відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 207
000 гривень на споживчі цілі, шляхом їх
безготівкового переказу на поточний
рахунок позичальника.

18 травня 2006 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
додаткову угоду до кредитного договору
від 27.03.2006 року, якою збільшено суму
кредиту на 21 364 гривень 85 копійок.

В якості забезпечення вказаного
кредитного договору 27.03.2006 року між
банком та ОСОБА_2, укладено договір
поруки №CGCNL-202/029/2006.

Згідно до умов зазначених договорів
поруки, відповідач ОСОБА_2
зобов'язався відповідати перед банком
за повне та своєчасне виконання
відповідачем ОСОБА_1 боргових
зобов'язань по кредитному договору у
повному обсязі таких зобов'язань.

26 листопада 2010 року між ПАТ „ ОТП
Банк" та ТОВ „ ОТП Факторинг Україна"
було укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю №б/н.

26 листопада 2010 року між ПАТ „ ОТП Банк"
та ТОВ „ ОТП Факторинг Україна" був
укладений договір відступленням прав
вимоги за договором іпотеки PCNL-202/029/2006.

Згідно з вищевказаними договорами ПАТ
„ ОТП Банк" відступило, а ТОВ „ ОТП
факторинг Україна" прийняло за
кредитним договором №CNL-202/029/2006 від
27.03.2006 року, договором іпотеки від 27.03.2006
року право вимоги в обсязі і на умовах,
що існують на момент набрання чинності
цим договором.

Відповідно до п. 1.1 частини № 2
Кредитного договору Банк надає
позичальнику кредит у розмірі та
валюті, визначеній в частині № 1 цього
Договору, а позичальник приймає кредит,
зобов'язується належним чином
використати та повернута Банку суму
отриманого кредиту, а також сплатити
відповідну плату за користування
кредитом і виконати всі інші
зобов'язання, як вони визначені у цьому
договорі.

Згідно з пунктом 3 частини №1
кредитного договору процента за
користування кредитом розраховуються
банком на основі плаваючої процентної
ставки, що складається з фіксованого
відсотка (5,5 %) + FIDR.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитного
договору повернення відповідної
частини кредиту та сплата процентів
здійснюється позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у графіку
повернення кредиту та сплати процентів
шляхом внесення готівки в касу банку
або безготівковим перерахування на
поточний рахунок.

Однак, всупереч умовам Кредитного
договору, вищевказані зобов'язання
позичальника щодо повернення кредиту
та сплати відсотків за користування
кредитними коштами не виконується
відповідно до умов передбачених
укладеним договором.

Відповідно до п. 4.1.1 частини № 2
кредитного договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню в
розмірі 1% (одного відсотка) від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожен день прострочки.

Згідно п. 1.9.1 Банк має право вимагати
дострокового виконання Боргових
зобов'язань в цілому або у визначені
кредитором частині у випадку
невиконання позичальником та/або
Поручителем, та/або майновим
поручителем своїх боргових та/чи інших
зобов'язань за цим Договором чи іншими
укладеними з кредитором та/чи Банком
договорами та/або умов Документів
забезпечення.

Згідно п.п. 3.2, 3.4 договору поруки, у
випадку не виконання позичальником
боргових зобов'язань перед Банком за
Кредитним договором, Поручитель
зобов'язаний здійснити виконання
боргових зобов'язань, в обсязі
заявленому банком протягом трьох
банківських днів з дати отримання
відповідної письмової вимоги. Така
вимога вважається отриманою
поручителем, якщо кредитор надіслав її
поштою за адресою, вказаному в цьому
договорі.

Згідно наданого суду розрахунку
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором станом на 19.06.2013 року
заборгованість складає 1 443 463 гривень
97 копійок, що становить 220 543,58 грн. - тіло
кредиту; 89 878,78 грн. - відсотки,
нараховані відповідно до п. 1.4.1
Кредитного договору; 1 133 041,61 грн. - пеня,
нарахована відповідно до п. 4.1.1.
Кредитного договору на прострочену
заборгованість в розмірі 1 %.

В судовому засіданні представник
позивача ТОВ „ОТП Факторинг Україна" -
Гесня Н.Т., позов підтримала,
наполягаючи на обставинах та підставах
викладених у позовній заяві. Просить
позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_1,
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, позов не визнав. Вважає,
що позивачем пропущено строк позовної
давності, що є підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог. Просить
застосувати строк позовної давності і
відмовити в задоволенню позову у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги ТОВ „ОТП
Факторинг Україна" задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

27.03.2006 року між Акціонерним
комерційним банком „ Райффайзенбанк
Україна" правонаступником якого є ПАТ
„ ОТП Банк", що підтверджується
витягом зі статуту АТ „ ОТП Банк" та
ОСОБА_1 було укладено кредитний договір
№CNL-202/029/2006 (а.с.8-12).

Згідно до умов укладеного кредитного
договору та кредитної заявки, 27.03.2006
року банк здійснив видачу кредитних
коштів відповідачу ОСОБА_1 у розмірі 207
000 гривень на споживчі цілі, шляхом їх
безготівкового переказу на поточний
рахунок позичальника.

18 травня 2006 року між Банком та
відповідачем ОСОБА_1 укладено
додаткову угоду до кредитного договору
від 27.03.2006 року, якою збільшено суму
кредиту на 21 364 гривень 85 копійок (а.с.13).

В якості забезпечення вказаного
кредитного договору 27.03.2006 року між
банком та ОСОБА_2, укладено договір
поруки №CGCNL-202/029/2006 (а.с.19)

Згідно до умов зазначених договорів
поруки, відповідач ОСОБА_2
зобов'язався відповідати перед банком
за повне та своєчасне виконання
відповідачем ОСОБА_1 боргових
зобов'язань по кредитному договору у
повному обсязі таких зобов'язань.

26 листопада 2010 року між ПАТ „ ОТП
Банк" та ТОВ „ ОТП Факторинг Україна"
було укладено договір купівлі -
продажу кредитного портфелю №б/н
(а.с.21-33)

Згідно з вищевказаним договором ПАТ „
ОТП Банк" відступило, а ТОВ „ ОТП
факторинг Україна" прийняло за
кредитним договором №CNL-202/029/2006 від
27.03.2006 року право вимоги в обсязі і на
умовах, що існують на момент набрання
чинності цим договором.

Відповідно до п. 1.1 частини № 2
кредитного договору Банк надає
позичальнику кредит у розмірі та
валюті, визначеній в частині № 1 цього
Договору, а позичальник приймає кредит,
зобов'язується належним чином
використати та повернута Банку суму
отриманого кредиту, а також сплатити
відповідну плату за користування
кредитом і виконати всі інші
зобов'язання, як вони визначені у цьому
договорі.

Згідно з пунктом 3 частини №1
кредитного договору процента за
користування кредитом розраховуються
банком на основі плаваючої процентної
ставки, що складається з фіксованого
відсотка (5,5 %) + FIDR.

Відповідно до п. 1.5.1 кредитного
договору повернення відповідної
частини кредиту та сплата процентів
здійснюється позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у графіку
повернення кредиту та сплати процентів
шляхом внесення готівки в касу банку
або безготівковим перерахування на
поточний рахунок.

Відповідно до п. 4.1.1 частини № 2
кредитного договору, позичальник
зобов'язаний сплатити банку пеню в
розмірі 1% (одного відсотка) від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожен день прострочки.

Згідно п.п. 3.2, 3.4 договору поруки, у
випадку не виконання позичальником
боргових зобов'язань перед Банком за
Кредитним договором, Поручитель
зобов'язаний здійснити виконання
боргових зобов'язань, в обсязі
заявленому банком протягом трьох
банківських днів з дати отримання
відповідної письмової вимоги. Така
вимога вважається отриманою
поручителем, якщо кредитор надіслав її
поштою за адресою, вказаному в цьому
договору

Згідно наданого суду розрахунку
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором станом на 19.06.2013 року
заборгованість складає 1 443 463 гривень
97 копійок, що становить 220 543,58 грн. - тіло
кредиту; 89 878,78 грн. - відсотки,
нараховані відповідно до п. 1.4.1
Кредитного договору; 1 133 041,61 грн. - пеня,
нарахована відповідно до п. 4.1.1.
Кредитного договору на прострочену
заборгованість в розмірі 1 %. (а.с.36).

Відповідно до статті 526, частин 1 статті
530 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530,631 ЦК).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 ЦК).

Згідно із загальним правилом, після
закінчення строку позовної давності
особа втрачає можливість удатися до
судового захисту порушеного права. Між
тим, нормою ч.1 ст.267 ЦК України
передбачено, що боржник або інша
зобов'язана особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного. Дане положення
є додатковою гарантією захисту прав
кредитора та законодавчо закріпленим
підтвердженням того, що навіть в разі
спливу строку позовної давності
суб'єктивне право продовжує існувати.
При цьому факт необізнаності боржника
про закінчення строку позовної
давності юридичного значення не має.

Відповідно до норми ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Слід зазначити, що право на позов в
процесуальному значенні необмежене
часом, тобто, особа може звернутися до
суду із позовом про захист своїх прав
та інтересів у будь-якій час. Разом з
тим, право на позов в матеріальному
розумінні означає право позивача
(заявника) на задоволення заявленої ним
вимоги, яке можливе лише у рамках
строку позовної давності.

Строки позовної давності встановлені
нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

У відповідності до п. 1.5.1 кредитного
договору повернення відповідної
частини кредиту та сплата процентів
здійснюється позичальником щомісяця у
розмірі та строки, визначені у графіку
повернення кредиту та сплати процентів
шляхом внесення готівки в касу банку
або безготівковим перерахування на
поточний рахунок.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань, тобто внесення
щомісячних платежів, що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Оскільки умовами договору між
сторонами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок відповідачки
повернути весь борг частинами, то право
позивача вважається порушеним з
моменту недотримання позичальником
строку погашення кожного щомісячного
платежу, а відтак і початок перебігу
позовної давності за кожний черговий
платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, останній платіж за
кредитним договором відповідачем
ОСОБА_1 сплачено 05.02.2007 року.

Крім того, у пункті 31 Постанови №5 від
30.03.2012 року Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" зазначено, що
враховуючи положення пункту 7 частини 13
ст.11 Закону України „Про захист прав
споживачів, суду мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі. Також
ВССУ наголошує, що зі спливом строків
позовної давності до основаної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону
України „Про захист прав споживачів"
застосовується й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Пунктом 1.9.1 кредитного договору
передбачено, що незважаючи на інші
положення цього договору, банк має
право вимагати дострокового виконання
боргових зобов'язань в цілому або у
визначеній банком частині у випадку
невиконання позичальником та/або
поручителем своїх боргових та інших
зобов'язань за цим договором, умов
договору іпотеки. При цьому, виконання
боргових зобов'язань повинно бути
проведено позичальником протягом 30
календарних днів з дати одержання
позичальником відповідної вимоги.

Банк скористався своїм правом вимагати
від боржника достроково виконати
боргові зобов'язання в цілому у травні
2008 року. Так, згідно виконавчого напису
від 24.05.2008 року було звернуто стягнення
на майно відповідача ОСОБА_1 з метою
задоволення вимог на всю суму кредиту.

Таким чином, строк позовної давності
має крайній термін відліку не пізніше
25.06.2008 року, тобто після спливу 30
денного строку на виконання вимоги
банку достроково в повному обсязі.
Відповідно крайнім кінцевим строком
позовної давності за вимогами банку до
відповідачів є 25.06.2011 ріку.

Після 26.06.2008 року банк або його
правонаступник, мали можливість, окрім
звернення стягнення на майно
відповідача ОСОБА_1 за виконавчим
написом, в межах строків позовної
давності звернутися з позовом до
відповідачі про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
але цим право не скористались.

Враховуючи, що ТОВ „ОТП Факторинг
Україна" звернулося до суду з дійними
позовом 03.07.2013 року, тобто з пропуском
встановленого строку позовної
давності, в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 256-258 ЦК України, ст.ст.10,
11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю „ОТП „Факторинг
Україна" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
солідарне стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. У разі якщо
рішення було ухвалено без участі особи,
яка його оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя :
А.В.Воробйов