Номер провадження: 22-ц/785/4670/14
Головуючий у першій інстанції Калінюк
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 13 березня 2014року по справі
за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

встановила:

13 лютого 2014року представник ПАТ
«Дельта Банк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
в обґрунтування якого послався на те,
що 31 січня 2008року між ПАТ «Дельта Банк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір, згідного якого Банк надав
ОСОБА_2 кредит шляхом відкриття
відновлюваної відклитної кредитної
лінії на загальну суму 30000грн., з
встановленням ліміту 5000грн., який банк
самостійно може раз на місяць
змінювати в межах кредитної лінії.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_2 умов
кредитного договору від 31 січня 2008р.,
станом на 20 листопада 2013р. виникла
заборгованість в розмірі 12999грн.89коп.,
яка складається з:

- тіла кредиту в розмірі
10833грн.13коп.;

- простроченого тіла кредиту в
розмірі 676грн.88коп.;

- заборгованості за відсотками в
розмірі 517грн.09коп.;

- заборгованості за комісіями в
розмірі 972грн.79коп.

На підставі наведеного, представник
Банку просив стягнути з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість по кредитному договору
на загальну суму 12999грн.89коп. та судовий
збір 229грн.40коп. (а.с.2-4).

Відповідач ОСОБА_2 надала до суду
письмові заперечення, згідно яких
позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" не
визнала в повному обсязі (а.с.22).

Рішенням суду від 13 березня 2014року
позов ПАТ «Дельта Банк» задоволений
(а.с.76).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором на загальну суму
12999грн.89коп., яка складається з: тіла
кредиту - 10833грн.13коп., простроченого
тіла кредиту - 676грн.88коп.,
заборгованості за відсотками -
517грн.09коп.; заборгованості за
комісіями в сумі 972грн.79коп., судовий
збір в розмірі 229грн.40коп.(а.с.76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про відмову у
позовних вимогах Банку до неї з
посиланням на те, що рішення суду
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
оскільки судом не враховано, що

· ніяких доказів на підтвердження
заборгованості банком суду не надано,
позовні вимоги не доведені,

· вона (ОСОБА_2) сплатила всі
кредитні кошти ще у 2008-2010р.р.;

· ніяких заяв про розгляд справи в
її відсутності вона не підписувала;

· Банком пропущений строк
позовної давності для звернення до
суду з даним позовом, оскільки
кредитний договір був укладений у
2008році (а.с.80).

Справа розглянута у відсутності
сторін, які були належним чином
повідомлені про слухання справи.

Судом апеляційної інстанції
відмовлено у задоволені клопотання
ОСОБА_2 про відкладення слухання
справи, оскільки ОСОБА_2 не надала суду
апеляційної інстанції докази відносно
хвороби її представника.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позов Банку, суд першої
інстанції виходив з того, що кредитний
договір укладений у відповідності до
вимог діючого законодавства,
відповідач допустила порушення умов
договору і свої зобов'язання за
договором не виконує, що призвело до
утворення заборгованості по кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи,
зібраним доказам, яким суд дав належну
оцінку та нормам ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК
України, укладений договір є
обов'язковим для належного виконання
сторонами, відповідно до його умов,
вимог Цивільного Кодексу та інших
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Судом першої інстанції були
встановлені факти і відповідні їм
правовідносини, які виникли між
сторонами.

31 січня 2008р. між Публічним Акціонерним
Товариством "Дельта Банк"
(правонаступник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Комерційний Банк
"Дельта"), та фізичною особою ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір за №001-15046-
310108 на відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки (а.с.5).

Пунктом 1.2. зазначеного договору
встановлено, що Банк відкриває
Держателю (ОСОБА_2) картковий рахунок
НОМЕР_1 в національній валюті України -
гривні, випускає та надає їй платіжну
картку, а також ПІН-код до картки;
здійснює обслуговування Держателя на
умовах, викладених в тарифному пакеті
«Visa Лояльний», що міститься в Додатку
№1 до договору (а.с.5). Тарифи на
обслуговування платіжних карток «Visa
Classic» за тарифним пакетом «Visa Лояльний»
містяться на а.с.7.

Банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредит
шляхом відкриття відновлюваної
відкличної кредитної лінії, що
передбачена п.1.3 кредитного договору.
Ліміт кредитної лінії розраховується
банком самостійно.

Відповідно до договору банк відкрив
держателю, тобто відповідачці,
кредитну лінію на загальну суму 30000грн.
з лімітом на день укладення 2500,00 грн.
(п.1.3). Відповідно до п.2.3 держатель
сплачує банку проценти за користування
кредитною лінією за ставками,
визначеними в Тарифах.

Згідно п. 3.3. Договору держатель
зобов'язаний здійснювати оплату
вартості послуг, які надаються Банком
при здійсненні розрахунково-касового
обслуговування Рахунку, в розмірі,
строки та порядку, визначені Правилами
та Тарифами.

Держатель картки, відповідно до п. 3.6
Договору, зобов'язаний щомісяця в
строки, визначені Правилами,
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді обов'язкового мінімального
платежу (ОМП), складові якого
зазначаються у Тарифах.

ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами
Договору та Тарифами на обслуговування
платіжних карток «Visa Classic» (тарифний
пакет «Visa Лояльний»), якими передбачено
порядок обслуговування карткового
рахунку, здійснення операцій за
картковим рахунком, штрафні санкції,
про що свідчить її особистий підпис від
31 січня 2008р. (а.с.6,7,8).

Факт здійснення операцій з кредитною
карткою отриманою ОСОБА_2, а саме
зняття кредитних коштів та поповнення
картрахунку, підтверджується
розрахунком ціни позову станом на 20
листопада 2013р., випискою з рахунку за
період з 31 січня 2008р. по 21червня 2013рік
та визнаний сторонами у справі під час
розгляду справи(а.с.13-14, 50-55).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитом, виписки з
рахунку та з наданих відповідачем
квитанцій, щодо здійснення платежів по
кредитному договору, ОСОБА_2 в період
часу з 31січня 2008р. по 25 жовтня 2013р.
здійснювала, відповідно до вимог
договору, погашення заборгованості у
вигляді обов'язкового мінімального
платежу (ОМП).

ОСОБА_2 здійснювала погашення
заборгованості з порушенням строків та
розміру ОМП, визначених договором. У
зв'язку із чим, відповідно п. 3.7 Договору
Банк здійснював нарахування пені в
розмірі визначеному п. 3.1. Тарифів,
однак не включив її до загальної суми
заборгованості та не просив стягнути
її.

В наслідок неналежного виконання
ОСОБА_2 обов'язків щодо повернення
кредиту та сплати вартості послуг, які
надаються банком при здійсненні
розрахунково-касового обслуговування
рахунку (комісії), станом на 20 листопада
2013р. виникла заборгованість в розмірі
12999грн.89коп., яка складається з:

· тіла кредиту - 10833грн.13коп.,

· простроченого тіла кредиту -
676грн.88коп.,

· заборгованості за відсотками -
517грн.09коп.;

· заборгованості за комісіями
972грн.79коп.

Всі квитанції надані ОСОБА_2, щодо
здійснення нею платежів по кредитному
договору, враховані позивачем при
здійсненні розрахунку заборгованості.

ОСОБА_2 неодноразово була повідомлена
про виникнення заборгованості по
оплаті передбачених договором
платежів перед ПАТ «Дельта Банк».
Однак, на даний час кредитна
заборгованість позичальницею погашена
не була.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо порушення
позивачем строку позовної давності, що
є підставою для відмові банку у позові
є необґрунтованими, виходячи з
наступного.

Останній платіж за договором
відповідачем вчинено 24 жовтня 2013р., про
що свідчить надана відповідачем ОСОБА_2
квитанція на аркуші справи 95, а
відповідно до розрахунку банку на
аркуші справи 13-14 зазначений платіж
зараховано на рахунок 25 жовтня 2013року.

Згідно із положенням п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові від 20 листопада 2013р. (справа
№ 6-126 цс 13), яка є обов'язковою для
застосування судами України
відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у заінтересованої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Як убачається із п. 3.6 Договору
держатель картки зобов'язаний щомісяця
в строки, визначені Правилами,
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді Обов'язкового мінімального
платежу, складові якого зазначаються у
Тарифах. Обов'язковими складовими
Обов'язкового мінімального платежу є
частка погашення заборгованості,
овердрафт та прострочена
заборгованість попередніх періодів. У
залежності від умов Тарифів до складу
Обов'язкового мінімального платежу
можуть включатись інші платежі.

Із Договору випливає, що повернення
кредитних коштів визначено
періодичними щомісячними платежами,
тому у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення. Позовна
давність у таких випадках обчислюється
окремо по кожному простроченому
платежу.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013р. (справа № 6-116цс13).

Як встановлено судом, відповідно до п.
1.4 Договору кредитування рахунку в
межах кредитної лінії здійснюється
протягом 364 календарних днів. Кожна
наступна кредитна лінія надається
після спливу строку надання
попередньої, на умовах, погоджених
сторонами у цьому договорі та не
потребує підписання додаткових угод.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що картка на ім'я ОСОБА_2 за
договором №001-15046-310108 на відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки від 31.01.2008року
неодноразово перевипускалась за
заявами самої ОСОБА_2 (а.с.166-168).

Оскільки останній платіж був
здійснений 24 жовтня 2013р., а з позовом
Банк звернувся до суду 13 лютого 2014р., то
Банком не пропущений строк позовної
давності.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Відповідач не надала суду першої
інстанції та апеляційної інстанції
доказів на підтвердження своїх
заперечень проти позову банку.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 13 березня 2014року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
Є.С.Сєвєрова

С.О.Погорєлова