13 травня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.
Дніпропетровську справу за позовом
ОСОБА_1 до Виконкому Дніпропетровської
міської ради, треті особи: приватний
нотаріус Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, Шоста
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання прав власності на
частину домоволодіння в порядку
спадкування за заповітом, -
ОСОБА_1 звернулася до Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська із
позовною заявою в якій просить суд
визнати за нею право власності на 1/2
частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті її чоловіка
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Обґрунтовуючи позовні вимоги
ОСОБА_1 зазначає, що 24 червня 1972 року між
нею та ОСОБА_3 було укладено шлюб.
Її чоловік ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 62 роки.
За життя ОСОБА_3 склав заповіт від
23.11.2012 року, за яким на випадок свої
смерті все своє майно, яке буде
належати йому на день його смерті, а
також все те, на що він за законом
матиме право, заповів їй.
За її чоловіком ОСОБА_3 на
підставі рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
09.07.2008 року було визнано право
власності на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом. Після смерті чоловіка на
вказану частку домоволодіння
відкрилася спадщина.
Однак, за життя її чоловік не
встиг здійснити державну реєстрацію
права власності на вказану частину
домоволодіння та отримати свідоцтво
про право власності.
02 серпня 2013 року, після смерті
чоловіка, вона звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, але нотаріус їй
фактично відмовила у видачі свідоцтва
мотивуючи таке рішення тим, що право
власності на будинок не було
зареєстроване за спадкодавцем у
органі, що здійснює реєстрацію речових
прав на нерухоме майно.
На день смерті чоловіка вона
мешкала разом із ним, про що свідчить
довідка житлової організації.
Оскільки вона на може
зареєструвати спірну частину
домоволодіння, натомість є
спадкоємицею усього майна після смерті
чоловіка, вона вимушена звернутися до
суду із зазначеною позовною заявою.
В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив пред'явлену позовну заяву
задовольнити, надаючи пояснення
посилався на обставини, викладені у
Представник відповідача
заперечень проти позову не надала,
будучи належним чином повідомленою про
час і місце розгляду справи, в судове
засідання не з'явилася, причин не
повідомила, на підставі чого з
урахуванням письмової згоди позивача
відповідно до ст. 224 ЦПК України справа
підлягає розглядові судом з ухваленням
даного рішення заочно.
Треті особи: приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2,
представник Шостої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори в
судове засідання не з'явилися,
повідомлялися належним чином про місце
та час судового розгляду.
Суд, вислухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані письмові докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.
За повідомленням Комунального
підприємства «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Дніпропетровської
обласної ради, а також Реєстраційної
служби Дніпропетровського міського
управління юстиції, як у
інвентаризаційній справі щодо
спірного будинку, так і у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, право власності на спірний
будинок АДРЕСА_1 в цілому
зареєстрований за ОСОБА_4 на підставі
договору дарування від 16.11.2005 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 6142.
Рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2008
року було визнано недійсним заповіт
ОСОБА_6, посвідчений Четвертою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою 24.07.2003 року на
ім'я ОСОБА_7. Також цим рішенням було
визнано недійсним договір дарування
будинку АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_7
та ОСОБА_4 16.11.2005 року та посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за № 6142, і
визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом.

Вказане судове рішення набрало
законної сили, ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13.10.2008 року, було залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 19.02.2009 року рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 09.07.2008 року, також
як і ухвала колегії суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13.10.2008 року, були залишені
без змін.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 24 червня 1972 року
перебували у шлюбі, що підтверджується
копією свідоцтва про укладення шлюбу
серії НОМЕР_1.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.
Дніпропетровську. На момент його
смерті він проживав в АДРЕСА_2, разом із
ОСОБА_1, що підтверджується довідкою
житлової організації за місцем
проживання - КП «КЕП-53»
Дніпропетровської міської ради.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт за яким
усе майно яке буде належати йому на
день його смерті, а також все те, на що
він за законом матиме право, заповів
своїй дружині ОСОБА_1. Заповіт
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 за
реєстровим № 810.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є,
зокрема, день смерті особи.

Згідно із ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Частиною 3 ст. 1223 ЦК України
встановлено, що право на спадкування
виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1234 ЦК України право на заповіт
має фізична особа з повною цивільною
дієздатністю.

Згідно ч. ч. 1 і 3 ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Заповіт має
бути посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими особами, службовими особами
визначеними у статтях 1251-1252 цього
кодексу.

Статтею 1268 ЦК України встановлено, що
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

В судовому засіданні, з досліджуваної
спадкової справи встановлено, що
ОСОБА_1 у визначений ст. 1270 ЦК України
шестимісячний строк зверталася до
нотаріальної контори в порядку ст. 1269
ЦК України із заявою про прийняття
спадщини після смерті чоловіка, однак
з-за відсутності державної реєстрації
спадкового майна, у видачі свідоцтва
про право на спадщину їй нотаріусом
було відмовлено.

За встановлених в судовому засіданні
обставин, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 законні, обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Вищевикладені обставини безспірно
встановлені судом та підтверджуються
поясненнями представника позивача, а
також наданими суду письмовими
доказами.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-64, 209, 214, 215, 218,
224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті її чоловіка
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого Цивільним процесуальним
кодексом України

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення, на
рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня постановлення ухвали про
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Суддя:
Д.С. Шклярук