АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

23 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді
Росік Т.В.

суддів:
Прокопчук Н.О.‚ Куліковій С.В.

при секретарі
Калініній Я.М,,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником на підставі довіреності
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 11 вересня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
коштів. Позов обґрунтовував тим, що
11.01.2000 року ОСОБА_4 отримав від нього
грошові кошти в розмірі 200 000 доларів
США в рахунок майбутнього договору
купівлі-продажу квартир, про що написав
розписку. Сторони домовилися, що після
завершення будівництва відповідачем,
що здійснювалося за адресою АДРЕСА_2,
буде укладено основний договір
купівлі-продажу 1/3 частини побудованих
квартир. В подальшому відповідач
договір купівлі-продажу не уклав,
передані кошти не повернув. Просив
стягнути з ОСОБА_4 на підставі ст. 1212 ЦК
України передані ним кошти як
безпідставно набуті.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 11.09.2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення коштів відмовлено.

ОСОБА_2 через свого представника
подав на вказане рішення апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

В обґрунтування своїх вимог
посилається на те‚ що під час
ухвалення оскаржуваного рішення
судом був досліджений інший предмет
спору з іншою правовою природою,
оскільки предметом заявленого позову
є повернення грошових коштів,
безпідставно набутих відповідачем на
підставі розписки від 11.01.2000 року у
розмірі 200 000 доларів США, а не як
помилково визначено судом укладання
одного з видів договорів, закріплених в
переліку ст. 657 ЦК України. Судом
безпідставно було відхилене
клопотання про призначення по справі
почеркознавчої експертизи для
встановлення факту належності
позивачу запису на зворотному боці
розписки про передачу коштів.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав,
просив її задовольнити. Також подав
заяву про забезпечення позову, яку
обґрунтовував тим, що невжиття таких
заходів може утруднити або зробити
неможливим виконання рішення суду.

Представник ОСОБА_4 заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
просила рішення суду залишити без змін.
Також просила відмовити у задоволенні
заяви про забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників сторін, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, виходячи
з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, серед іншого,
вирішує такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що на
звороті розписки від 11.01.2000 року
зазначено про повернення коштів
позивачу відповідачем ОСОБА_4 та
розірвання договірних відносин між
ними, представником позивача не
доведено належними та допустимими
доказами того, що записи на звороті
розписки зроблені не сторонами по
справі та не доведено тієї обставини,
що кошти за розпискою не були повернуті
відповідачем.

Проте, погодитися з такими висновками
суду колегія суддів не може.

З матеріалів справи вбачається,
що згідно розписки від 11.01.2000 року
ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 200 тис.
доларів на будівництво мансарди за
адресою АДРЕСА_2 та зобов'язувався
після закінчення будівництва передати
у власність ОСОБА_2 1/3 частину
побудованих квартир за адресою
АДРЕСА_2.

На звороті вказаної розписки
зазначено, що ОСОБА_2 повернув розписку
від 11.01.2000 року ОСОБА_4 02 листопада 2006
року та цим підтвердив, що отримав
назад від ОСОБА_4 суму 234 тис. доларів
США, та про відсутність грошових та
майнових вимог до ОСОБА_4, вимог по
передачі будь - яких або всіх квартир в
межах мансарди чи самої мансарди за
адресою АДРЕСА_2, а також підтвердив
розірвання договірних зобов'язань між
ним та ОСОБА_4 з приводу фінансування та
будівництва мансарди та жилих квартир
по АДРЕСА_2. Також, згідно тексту на
зворотній стороні розписки, ОСОБА_2
підтверджував, що оригінал розписки
від 11.01.2000 року існує в одному
екземплярі і він не робив з неї копій,
включаючи нотаріальних, ні у нього ні у
третіх осіб не залишилось ніяких
копій. Нижче по тексту в розписці
містився напис, згідно якого ОСОБА_4
підтвердив припинення договірних
зобов'язань з ОСОБА_2 відносно
фінансування та будівництва жилих
квартир в домі АДРЕСА_2 (а.с.5, 21).

Висновком експерта № 0777 ТОВ Київська
незалежна судово-експертна установа за
результатами проведення судової
почеркознавчої експертизи,
призначеної ухвалою колегії суддів
Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013
року встановлено:

- рукописний текст у верхній частині
аркуша, що починаються та закінчуються
відповідно словами: «Я ОСОБА_2, вернул
расписку от 11.01.2000 г…» і «… не осталось
никаких копий.» виконаний не ОСОБА_2, а
іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_2,
наданий в якості електрографічного
зображення під цим текстом виконаний
не ОСОБА_2, а іншою особою з
наслідуванням підписів ОСОБА_2

- рукописні записи в нижній частині
аркуша та на зворотній його стороні,
надані в вигляді електрографічних
зображень, в електрографічній копії
розписки від імені ОСОБА_2 від 11.01.2000
року виконані однією особою. Ці записи
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою (а.с.
115-122).

З вищезазначеного випливає, що судом
першої інстанції зроблені помилкові
висновки щодо того, що текст на
зворотній стороні розписки
підтверджує повернення відповідачем
отриманих за розпискою коштів ОСОБА_2,
про що письмово зазначено останнім.

Загальні підстави для виникнення
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави визначені нормами
глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

За змістом ч.1 ст. 1212 ЦК України
безпідставно набутим майном є майно,
набуте особою або збережене нею у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави.

Згідно із ч.1 ст. 177 ЦК України об'єктами
цивільних прав є, зокрема, речі, у тому
числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Будь-яких доказів наявності
договірного характеру правовідносин
між сторонами після написання розписки
матеріали справи не містять, на
підтвердження існування та виконання
договірного зобов'язання відповідачем
жодного доказу не надано.

Тому, зважаючи на докази, що
підтверджують набуття відповідачем
спірних коштів без достатніх правових
підстав, та відсутність доказів
повернення коштів позивачу, колегія
суддів приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
та наявність правових підстав для
задоволення позову.

З урахуванням вищевикладеного рішення
суду на підставі п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК
України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову та стягнення з з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 безпідставно
набутих коштів у сумі 200 000 доларів США,
що на час ухвалення рішення за
офіційним курсом НБУ становить
еквівалент 2 249 440 грн. та судового збору
у сумі 3441 грн.

Оскільки позов судом задовольняється,
а представником позивача 23.04.2014 року
подано заяву про забезпечення позову,
колегія суддів вважає за необхідне в
порядку забезпечення виконання
рішення суду накласти арешт на
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_4, відомості про що
направити до Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м.
Києві.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 11 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове наступного
змісту:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, проживаючого в АДРЕСА_1)
на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті
кошти у сумі 200 000 (двісті тисяч) доларів
США, що на час ухвалення рішення за
офіційним курсом НБУ становить
еквівалент 2 249 440 (два мільйони двісті
сорок дев′?ять тисяч чотириста сорок)
грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, проживаючого в АДРЕСА_1)
на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі
3441 грн.

В порядку забезпечення виконання
рішення накласти арешт на квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_4, відомості про що направити до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий-суддя:

Судді:

Справа № 761/14238/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/53/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Росік Т.В.