Справа № 477/3674/13-ц
Провадження № 2/477/255/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2014 року Жовтневий районний
суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування,

В с т а н о в и в:

20 грудня 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вказаним позовом,
в якому просить визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1, в
порядку спадкування після смерті її
матері ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

В обґрунтування своїх вимог
вказувала, що після смерті її матері
залишилося спадкове майно, в тому
числі, у виді вищевказаної квартири.
Вона є такою, що спадщину прийняла, так
як була зареєстрована разом із матір'ю
на час її смерті та звернулася до
нотаріуса із заявою про прийняття
спадщини. За оформленням своїх
спадкових прав вона звернулася до
нотаріальної контори, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину на це
майно їй було відмовлено у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу на нього, який би
підтверджував право власності
спадкодавця на це майно.

Позивач вказує, що вказана квартира
належала її матері, оскільки дані про
неї як власника внесено до по
господарської книги. Однак за життя
мати правовстановлюючого документу на
це майно не отримала, що нині
перешкоджає їй в оформленні спадкових
прав, тому вона була змушена за
захистом своїх прав звернутися до суду
із цим позовом.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду із заявою, в якій позовні вимоги
підтримала та просила справу
розглянути у її відсутність.

Відповідач Лиманівська сільська
рада Жовтневого району Миколаївської
області звернулася до суду із заявою, в
якій позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання за нею права власності на
вищевказану квартиру визнала та
просила справу розглянути у
відсутність їх представника.

Дослідивши письмові докази по
справі, в межах заявлених позовних
вимог, суд встановив, що за даними
свідоцтва про смерть НОМЕР_1, ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що
Лиманівською сільською радою
Жовтневого району здійснено актовий
запис про смерть за № 21 від 01.05.2009 року
(а.с. 13).

Пояснення позивачки щодо її
родинних відносин із ОСОБА_3 відповідно
як доньки та матері, та її право на
спадкування як спадкоємця першої
черги, підтверджуються даними
свідоцтва про народження та витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян щодо актового запису
про шлюб позивачки ОСОБА_1 (а.с. 11-12).

За даними спадкової справи № 49/2013,
заведеної приватним нотаріусом
Жовтневого районного нотаріального
округу Миколаївської області ОСОБА_4,
та за даними Лиманівської сільської
ради щодо осіб, зареєстрованих із
спадкодавцем ОСОБА_3 на час смерті,
ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом, що
прийняла спадщину (а.с. 15, 32-43).

Підстави, з яких позивачка була
змушена звернутися до суду із цим
позовом, підтверджуються листом
нотаріуса від 14.08.2013 року № 242/02-14/49-2013,
яким ОСОБА_1 було роз'яснено
про неможливість видачі свідоцтва про
право на спадщину на вказане нерухоме
майно, у зв'язку з неподанням
правовстановлюючого документу на
нього (а.с. 21).

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

Як вказує позивачка,
правовстановлюючого документу на
вищевказану квартиру її мати не
одержувала.

Відповідно до копії договору між
Лупаревським будинком-інтернат та
робочим ОСОБА_3, останній було надане
відомче житло, а саме: квартира АДРЕСА_1
(а.с. 17).

03.05.1989 року ОСОБА_3 одержала ордер щодо
вказаної квартири (а.с. 16) .

Згідно рішення Лиманівської сільської
ради № 3 від 03.05.2000 року, було змінено
адресу житлового будинку по АДРЕСА_1
(а.с. 57).

Відповідно до рішення Миколаївської
обласної ради ХХІV сесії п'ятого
скликання від 19 вересня 2008 року № 7,
було безоплатно передано житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 що є спільною власністю
територіальної громади сіл, селищ, міст
Миколаївської області і знаходиться в
оперативному управлінні Лупаревського
психоневрологічного
будинку-інтернату, у комунальну
власність територіальної громади
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області (а.с. 56).

За даними погосподарської книги
головою домогосподарства за адресою:
АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 (а.с. 59-61).

Відповідно до положень ст. 49 Закону
України «Про власність», що діяв на час
передачі ОСОБА_3 вказаної квартири, про
що свідчать записи по господарської
книги, володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не буде
встановлено судом. При цьому положення
вказаного Закону не пов'язували
виникнення права власності на майно з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

Згідно витягу з рішення виконкому
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області від 30 грудня 2008 року № 2, за
ОСОБА_3 було визнано право особистої
власності на квартиру АДРЕСА_1.
Вирішено видати свідоцтво про право
особистої власності ОСОБА_3 на вказану
квартиру (а.с. 62).

Отже право власності ОСОБА_3 на
вказане майно було визнано органом
місцевого самоврядування, однак
остання у зв'язку зі смертю,
правовстановлюючого документу на це
майно отримати не встигла та з цих же
підстав не провела на своє ім'я
державної реєстрації права власності.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 року № 5 роз'яснено, що
відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Ураховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України
правовий режим власності визначається
виключно законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню.

Вирішуючи питання про правомірність
набуття права власності, суд має
враховувати, що воно набувається на
підставах, які не заборонені законом.
При цьому діє презумпція правомірності
набуття права власності на певне майно,
яка означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом
(стаття 328 ЦК).

Відповідно до ст. 334 ЦК України,
права на нерухоме майно, яке підлягає
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до статті 2 Закону України
від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень є офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто такий чинник як державна
реєстрація, є умовою визнання державою
права власності на це майно за певною
особою, проте не спростовує прав особи
щодо нерухомого майна навіть у разі
відсутності такої реєстрації.

З досліджених судом письмових доказів
слідує про набуття ОСОБА_3 прав
відносно вищевказаної квартири, за
якою визнано право власності
відповідним органом, однак остання
реалізувати вимоги щодо державної
реєстрації своїх прав не встигла у
зв'язку зі смертю. Не зважаючи на це, за
наведеного вище, суд вважає можливим
віднести вказане майно до спадкової
маси.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

З наведеного, та встановивши, що
відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК
України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за
законом майна після смерті своєї
матері ОСОБА_3, проте через вищевказані
обставини позивачка позбавлена
можливості нотаріально оформити свої
спадкові права, суд вважає, що
відповідно до ст. 16 ЦК України, цивільне
право ОСОБА_1 підлягає захисту судом
шляхом визнання за нею права власності
на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова