Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Власова С.О.,

суддів -
Дроботі В.В., Фазикош Г.В.,

при секретарі -
Свіда Г.С.,

з участю: позивача
-ОСОБА_1,

представників відповідачів -Орбан Н.Л.,
Месерва М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу апеляційною
скаргою Комунального підприємства
«Стадіон Авангард» в особі голови
ліквідаційної комісії Яцків Олени
Іванівни на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 04.12.2013 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Стадіон
«Авангард», про стягнення
заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2013 року ОСОБА_1 пред'явила
до комунального підприємства
«Стадіон «Авангард» (далі - КП «Стадіон
«Авангард») позов про стягнення
заборгованості о заробітній платі та
середній заробіток, за затримку
розрахунку при звільненні мотивуючи
тим, що з 02.11.1998 року вона працювала
головним бухгалтером на КП «Стадіон
«Авангард».

29.08.2012 року подала заяву про
звільнення з роботи.

12.09.2012 року наказом відповідача
вона була звільнена з роботи по п.1 ст.38
КЗпП України, згідно поданої нею заяви,
однак наказ про звільнення отримала
не у день її звільнення, а 18.09.2012 року.

Посилаючись на вказані обставини
та на те, що вона до звільнення була
головою ліквідаційної комісії у
зв»язку з ліквідацією КП «Стадіон
«Авангард», продовжувала працювала з
першого по двадцяте вересня 2012 року
включно, тому за цей період (до 20.09.2012 р.
включно після звільнення її з роботи)
відповідач мав їй нарахувати
заробітну плату за її підрахунками в
розмірі 3311 грн., однак нараховано лише
1720 грн., тобто різниця складає 1591 грн.

З цих підстав позивачка просила
суд стягнути з КП «Стадіон Авангард» на
її користь заборгованість по
заробітній платі в розмірі 1591 грн. та
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за період з
12.09.2012 року по 31.07.2013 року у загальній
сумі 70520 грн.

В подальшому, в порядку ст. 31 ЦПК
України позивачка збільшила свої
вимоги щодо розміру суми затримки
розрахунку при звільненні, остаточно
просила стягнути з відповідача на її
користь заборгованість по заробітній
платі на час ухвалення судового
рішення в загальній сумі 77797 грн. 47 коп.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 04.12.2013 року
позов задоволено.

Стягнуто з КП «Стадіон «Авангард»
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі в сумі 77979, 75 грн.

Вирішено питання про стягнення
судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог. Вказує на те, що позов
не доведений, суд неповно з»ясував
обставини справи, неправильно
застосував процесуальний та
матеріальний закон, зокрема не
врахував положення ст. 60 ЦПК України,
ст.ст.116, 117 КЗпП України та ст. 61
Конституції України, а також не
врахував, що заборгованість по
заробітній платі вже була стягнута з
відповідача на підставі судового
наказу.

Судова колегія, заслухавши
доповідь судді - доповідача, пояснення
позивача та представників
відповідача, перевіривши матеріали
справи та матеріали витребуваної
апеляційним судом архівної цивільної
справи № 308/10393/13ц за позовом прокурора
міста Ужгорода в інтересах ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Стадіон
«Авангард» про видачу судового наказу
про стягнення заборгованості по
заробітній платі в сумі 2580 грн. і
обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і вічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону
оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Апеляційним судом встановлено, що
ОСОБА_1 працювала з 1998 року на КП
«Стадіон «Авангард» на посаді
головного бухгалтера.

29.08.2012 року ОСОБА_1 на ім»я голови
ліквідаційної комісії КП «Стадіон
Авангард» подано заяву про звільнення
з посади головного бухгалтера, а також
про виведення її зі складу
ліквідаційної комісії з 31.08.2012 року
(а.с.6).

Наказом голови ліквідаційної
комісії КП «Стадіон «Авангард» №19 від
12.09.2012 року ОСОБА_1 звільнено з посади
головного бухгалтера, на підставі п.1
ст.38 КЗпП України, днем 12.09.2012 року.
Даний наказ їй вручено 18.09.2012 року,
про що свідчить її підпис на
зворотному боці наказу.

На даний час наказ про звільнення
ніким не оскаржено, не скасовано та не
змінено, а тому такий, щодо звільнення
ОСОБА_1 за власним бажанням, днем 12.09.2012
року, є чинним.

Згідно ч.1 ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Отже, матеріалами справи
доведено, що після отримання заяви про
звільнення відповідач правомірно
(через два тижні) звільнив позивачу з
роботи, відповідно до положень ч.1 ст. 38
КЗпП України.

Згідно ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до положень ч.3 ст. 24
КЗпП України укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що
договір вважається укладеним і тоді,
коли наказ чи розпорядження не були
видані, але працівника фактично було
допущено до роботи.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того,
що позивачу мала бути нарахована та
виплачена відповідачем заробітна
плата після звільнення за період з
13.09.2012 р. по 20.09.2012 р., а від так з
відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає
стягненню сума в розмірі 77797,75 грн.
відповідно розрахункових листів та
довідки про заборгованість. При цьому,
судом не було перевірено належність
наданих ОСОБА_1 розрахунків та їх
відповідність фактичним обставинам
справи, не зазначено з яких саме виплат
складається стягувана сума та відсутня
в рішенні суду мотивація щодо
прийняття саме такого рішення.

З таким висновком суду першої
інстанції, не погоджується колегія,
виходячи з наступного.

У суді апеляційної інстанції
ОСОБА_1 не заперечувала того факту, що
наказом відповідача № 19 від 12.09.2012
року вона звільнена днем 12.09.2012 року,
тобто, юридично цим днем трудові
відносини між сторонами було
припинено.

Відповідно до чинного трудового
законодавства заробітна плата
працівнику після звільнення не
повинна нараховуватися.

Згідно наданої позивачкою
фотокопії табелю обліку використання
робочого часу, у якому напроти її
прізвища проставлений запис цифр «8»
відпрацьованих робочих годин 13-20.09.2012
р., то цей табель належним чином ніким
не завірений та не підписаний (не
затверджений) керівником, а навпроти
прізвища гол. бухгалтер ОСОБА_1 цифри «
8» закреслені (а.с.5), тому цей документ
не є належним та допустимим доказом
того, що позивачка продовжувала
перебувати в трудових відносинах з
відповідачем після її звільнення з
роботи, та що їй за вказаний період (з 13
по 20.09.2012 р.) згідно вказаного табеля
нараховувалась заробітна плата
головного бухгалтера.

Вимогу про зміну наказу щодо
свого звільнення з « 12».09.2012 р. на
пізнішу дату « 20». 09.2012 р., якщо
позивачка продовжувала перебувати в
трудових відносинах, і у зв'язку із цим
мало відбувались нарахування
заробітної плати за більш тривалий
відпрацьований період, позивачка на
вирішення суду не ставила, а колегією
таких доказів при розгляді справи не
здобуто.

В той же час, згідно повідомлення
про розрахунок при звільненні ОСОБА_1
нараховано: 1) заробітна плата за
вересень (8 робочих днів) в розмірі 1720
грн., враховуючи утримання, до видачі
1409,37 грн.; 2) компенсація за
невикористану відпустку за 1
календарний день -160,66 грн., враховуючи
утримання, до видачі 131,55 грн.;3)
компенсація за несвоєчасно виданий
розрахунок з 12.09.2012 року по 20.09.2012 року у
розмірі 1505,0 грн., враховуючи утримання,
до видачі 1505,0 грн., всього до видачі
підлягало -3045,92 грн.

Тобто, відвідач визнає, що з
наказом про звільнення від 12.09.2012 року
позивача ознайомлено пізніше-днем
18.09.2012 року, внаслідок чого виникла
затримка розрахунку при звільненні і у
відповідності до ст.117 КЗпП України їй
відповідачем було нараховано
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні за цей період.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Крім того, колегія встановила, що
згідно акту перевірки Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Закарпатській області (далі- ТДІзПП)
від 10.10.2012 року додержання
законодавства про працю та
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування КП «Стадіон
«Авангард» встановлено, що
бухгалтерією вказаного підприємства,
працівнику ОСОБА_1, з якою в порушення
ч.1 ст.117 КЗпП України розрахунок
проведений не в день звільнення, на
підставі чого нарахований середній
заробіток за порушення строків
розрахунку при звільненні в сумі 2580,00
грн., який станом на 10.10.2012 року не
виплачений і такий, згідно судового
наказу Ужгородського міськрайонного
суду від 11.09.2013 року стягнуто з КП
«Стадіон Авангард» на користь
стягувача - ОСОБА_1 на підставі
звернення прокурора м. Ужгорода в
інтересах ОСОБА_1 з заявою до суду (
справа 3308/10393/13ц а.с.12,13, 16).

Отже, на КП «Стадіон «Авангард» вже
було покладено відповідальність за
затримку розрахунку при звільненні у
вигляді стягнення на користь ОСОБА_1
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача заробітної плати ще за 6
робочих днів за період з 13.09.2012 року по
20.09.2013 року, колегія суддів виходить з
того, що факт її перебування у трудових
відносинах з відповідачем в цей період
не доведений, а від так ця вимога до
задоволення не підлягає, і , як
наслідок, є безпідставною вимога щодо
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні за
цей період (13.09.2012 року-20.09.2012 року).

За положенням ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Вказані обставини суд першої
інстанції при вирішенні спору не
врахував, а тому ухвалив незаконне
рішення.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 309
ЦПК України неправильне застосування
норм матеріального права є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п. 2,
309 ч.1 п.3 і 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія судової палати, -

РІШИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Стадіон Авангард» в
особі голови ліквідаційної комісії
Яцків Олени Іванівни - задовольнити.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 04.12.2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_1 про
стягнення з Комунального підприємства
2Стадіон Авангард» заборгованості по
заробітній платі в сумі 77797 грн. 75 коп.
відмовити повністю.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: