У Х В А Л А

07 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Журавель В.І.,Кадєтової О.В.,
Маляренка А.В.,Мартинюка В.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД» про
розірвання трудового договору,
стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку, вихідної
допомоги та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернулася із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що у 2011 році вона була прийнята на
роботу до відповідача на посаду
головного бухгалтера.

29 грудня 2012 року при виконанні трудових
обов'язків третя особа ОСОБА_7
спричинила їй тілесні ушкодження, у
зв'язку з чим вона вимушена була
звернутися за медичною допомогою.

За фактом спричинення їй тілесних
ушкоджень 29 грудня 2012 року
Павлоградським МВ ГУМВС України
відкрито кримінальне провадження за
ст.125 КК України.

В період з 02 січня 2013 року по 01 лютого 2013
року вона знаходилась на лікуванні в
умовах стаціонару.

04 лютого 2013 року, після закінчення
лікування, вийшла на роботу, надала
роботодавцю листи непрацездатності та
заяву про надання відпустки з
наступним звільненням на підставі ч. 3
ст. 38 КЗпП України.

Наказом № 4-к від 01 лютого 2012 року
звільнена з посади головного
бухгалтера з 01 лютого 2013 року за прогул
без поважних причин. Наказ про
звільнення отримала поштою 05 лютого 2013
року.

12 лютого 2013 року звернулась зі скаргою
до Територіальної державної інспекції
з питань праці у Дніпропетровській
області на дії посадових осіб
відповідача.

Поштою з вих. № 9 від 27 лютого 2013 року
отримала копію наказу № 5-к від 04 лютого
2013 року про скасування наказу № 4-к від
01 лютого 2013 року про звільнення, в якому
зазначено про поновлення на посаді
головного бухгалтера.

01 березня 2013 року прийшла до
відповідача з метою урегулювання
трудового конфлікту, однак керівник
ОСОБА_7 вдруге спричинила їй тілесні
ушкодження, у зв'язку з чим вона змушена
була покинути робоче місце.

Заяву від 01 березня 2013 року про
звільнення з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП
України направила поштою.

З серпня 2012 року її заробітна плата
становила 2 900 грн, заборгованість за
листопад, грудень 2012 року та січень,
лютий 2013 року становить 11 600 грн.

З урахуванням викладеного просила суд
розірвати трудовий договір, укладений
між нею та ТОВ «ЗАМАН ЛТД» з 04 березня
2013 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з невиконанням
власником законодавства про працю;
стягнути з ТОВ «ЗАМАН ЛТД»
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 11 600,00 грн, середній заробіток
за час затримки належних звільненому
працівнику сум в розмірі 3 372,50 грн,
вихідну допомогу в розмірі 8 768,50 грн,
компенсацію за невикористану щорічну
відпустку в розмірі 1 888,60 грн, в рахунок
відшкодування моральної шкоди 50 000,00
грн; зобов'язати ТОВ «ЗАМАН ЛТД»
зробити у трудовій книжці ОСОБА_6 запис:
04 березня 2013 року звільнена за власним
бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України у зв'язку з невиконанням
власником законодавства про працю.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 12 квітня 2013 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково. Розірвано
трудовий договір, укладений між ОСОБА_6
та ТОВ «Заман ЛТД» з 04 березня 2013 року
на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Зобов'язано ТОВ «Заман ЛТД» зробити у
трудовій книжці ОСОБА_6 запис про її
звільнення 04 березня 2013 року за власним
бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП
України.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 5 384 грн 85 коп. заборгованості
із заробітної плати, 2 600 грн 92 коп.
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, 5 991 грн 66
коп. вихідної допомоги. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10 жовтня
2013 року, з урахуванням змін, внесених
ухвалою цього ж суду від 07 листопада 2013
року, рішення суду першої інстанції
частково змінено та зазначено, що з ТОВ
«Заман ЛТД» на користь ОСОБА_6 підлягає
стягненню заборгованість із
заробітної плати у сумі 6 645 грн 72 коп.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у сумі 3 289
грн 44 коп., вихідна допомога у сумі 7 574
грн 46 коп.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
компенсації за невикористану щорічну
відпустку та відшкодування моральної
шкоди скасовано та ухвалено у цій
частині нове рішення про часткове
задоволення цих вимог. Стягнуто з ТОВ
«Заман Лтд» на користь ОСОБА_6
компенсацію за невикористану щорічну
відпустку у сумі 1 166,00 грн, а також 1 500,00
грн на відшкодування моральної шкоди. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 листопада 2013
року відмовлено ОСОБА_6 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Заман
ЛТД» про розірвання трудового
договору, стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку, вихідної
допомоги та відшкодування моральної
шкоди.

У лютого 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції ст. ст. 32, 103 КЗпП
України, що потягнуло ухвалення різних
за змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як на приклад неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на:

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Оскільки з доданих до заяви копій ухвал
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вбачаються різні встановлені
судами фактичні обставини у порівнянні
з судовим рішенням, яке оскаржується,
вони не можуть бути підставами для
перегляду через неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Таким чином, оскільки відсутні
підстави, які відповідно до вимог
пункту першого частини 1 статті 355 ЦПК
України є підставами для перегляду
судового рішення, у допуску справи до
провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Заман ЛТД» про
розірвання трудового договору,
стягнення заборгованості із
заробітної плати, середнього заробітку
за час затримки розрахунку, вихідної
допомоги та відшкодування моральної
шкоди до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді:Н.А. Горелкіна О.В.
Кадєтова В.І. Журавель А.В. Маляренко
В.І. Мартинюк