УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що у
2007 році вона та її сестри: ОСОБА_7,
ОСОБА_8, після смерті матері ОСОБА_9, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, прийняли
спадщину, що складається із житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами та земельної ділянки площею
0,0795 га по АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/3 частини будинку позивачка
отримала 26 травня 2009 року, проте у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на 1/3 частини земельної ділянки їй було
відмовлено через втрату державного
акта на право приватної власності на
землю.

Просила визнати за нею право власності
на 1/3 частини вказаної земельної
ділянки у порядку спадкування за
законом.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 жовтня 2013 року позов
задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від
12 листопада 2013 року рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 жовтня 2013 року
скасовано, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішенні суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
дослідивши матеріали цивільної справи
та вивчивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона має бути задоволена.

Відмовляючи у позові, суд апеляційної
інстанції керувався тим, що державний
акт на право приватної власності
знаходиться у ОСОБА_7 та позивачка як
спадкоємець не позбавлена можливості
витребувати вказаний державний акт у
ОСОБА_7 та оформити успадковану нею
земельну ділянку.

Із такими висновками апеляційного суду
погодитися неможна з огляду на
наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для цієї справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не
дотримано.

Судом встановлено, що після смерті
матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
року, відкрилася спадщина, що
складається з житлового будинку з
господарськими будівлями і спорудами
та земельної ділянки площею 0,0795 га по
АДРЕСА_1.

Згідно зі свідоцтвом про право на
спадщину за законом ОСОБА_6 має право
на 1/3 частини житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями і
спорудами по АДРЕСА_1, що також
підтверджується довідкою про
належність нерухомого майна від 18
липня 2012 року № 81867, витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно від 28 травня 2009 року та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності (а.с. 11−?14).

На звернення ОСОБА_6 від 09 липня 2012 року
щодо отримання свідоцтва про право на
спадщину на 1/3 частини спадкового
майна у вигляді земельної ділянки по
АДРЕСА_1 Перша Кіровоградська державна
нотаріальна контора листом від 10 липня
2012 року № 841/01-16 повідомила, що
відповідно до Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5, для оформлення спадщини і
отримання свідоцтва про право на
спадщину необхідно подати відповідні
документи, зокрема державний акт на
право приватної власності на землю (а.с.
69).

З відповіді Першої Кіровоградської
державної нотаріальної контори від 08
серпня 2012 року за № 109/01-16 вбачається, що
ОСОБА_6 спадщину прийняла, але не
отримала свідоцтво про право на
спадщину на 1/3 частини спадкового
майна, що складається із земельної
ділянки у зв'язку з відсутністю
державного акта на право власності на
земельну ділянку; ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 спадщину прийняли та отримали 20
червня 2012 року свідоцтва про право на
спадщину за реєстровими № 1-282 та
№ 1-283 по 1/3 частини спадкового майна, що
складається з вказаної земельної
ділянки (а.с. 70).

У зв'язку з відсутністю оригіналу
державного акта на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1 та тим, що у
позасудовому порядку отримати
правовстановлюючий документ, який
підтверджує її право власності на 1/3
частини вказаної земельної ділянки
неможливо, ОСОБА_6 просила суд визнати
за нею право власності на 1/3
частини вказаної земельної ділянки у
порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Вказану вимогу ОСОБА_6 виконала та
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини та
видачу свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, з відповіді Першої
Кіровоградської державної
нотаріальної контори від 08 серпня 2012
року за № 109/01-16 вбачається, що у
заявниці відсутній оригінал
державного акта на право власності на
землю спадкодавиці ОСОБА_9

Оскільки дублікат державного акта міг
бути виданий лише власнику або
землекористувачу відповідно до п. 5.1.
Інструкції про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Держкомзему, від 04 травня 1999
року № 43, що втратила чинність з 23
серпня 2013 року, ОСОБА_6 була позбавлена
можливості отримати вказаний дублікат
та отримати правовстановлюючий
документ на 1/3 частини земельної
ділянки, про що правильно зазначив у
своєму рішенні суд першої інстанції.

Перебування оригіналу державного акта
на право власності на землю у ОСОБА_7,
яка вважає себе єдиною спадкоємицею
земельної ділянки, не свідчить про
можливість ОСОБА_6 використати
вказаний оригінал та підтвердити своє
право власності.

Позовом про визнання права власності є
позадоговірний позов власника майна
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, що засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Необхідність у даному способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або оспорюється ними.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Одним зі способів захисту
цивільних прав та інтересів судом є
визнання права, зокрема - визнання
права власності особи на майно.

Право особи на звернення до суду за
захистом своїх прав також закріплено у
ст. 3 ЦПК України.

Висновки апеляційного суду, що
позивачка не позбавлена можливості
витребувати державний акт про право
власності на земельну ділянку у ОСОБА_7
та оформити право на успадковану
земельну ділянку не ґрунтуються на
законі, оскільки судом апеляційної
інстанції було встановлено невизнання
ОСОБА_7 права власності позивачки та
неможливість оформлення права
власності на частину земельної ділянки
у позасудовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом апеляційної інстанції
безпідставно скасоване законне та
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції, тому рішення суду
апеляційної інстанції має бути
скасовано, рішення суду першої
інстанції залишено в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 12
листопада 2013 року скасувати, рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 02 жовтня 2013 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік