Справа № 411/3664/12
Провадження № 2/211/10/14
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

04 квітня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді
Бардін О. С.

при секретарі
Мостовій О.В.

за участю: позивача
ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

за відсутності: відповідача
ОСОБА_4

представників
3-іх осіб Криворізького МУ УМВС
України

служби у справах дітей

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні відповідача служби у
справах дітей виконавчого комітету
Довгинцівської районної в місті ради,
Криворізького міського управління
ГУМВС України в Дніпропетровській
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача виконавчого
комітету Довгинцівської районної в
місті ради про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах, визнання квартири спільною
сумісною власністю, визнання права
власності на 1/2 частину квартири,
вселення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду 27 жовтня 2011 р.
з позовом, зазначивши, що згідно
рішення Довгинцівського районного
суду м. Кривого Рогу від 30.05.2005 р. він є
власником квартири АДРЕСА_1.

У квартирі зареєстрована його колишня
дружина ОСОБА_4

Їх родина розпалась, у грудні 2009 року
відповідач забрала свої речі та
виїхала з квартири. Однак вона
залишилась зареєстрована у квартирі
позивача, на неї нараховують
комунальні та інші платежі, участі у
витратах на які вона не приймає.

Позивач просить суд визнати
відповідача такою, що втратила право
користування квартирою та зобов'язати
сектор ГІРФО Довгинцівського РВ КМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області зняти її з реєстрації.

16 вересня 2012 року ОСОБА_1 свої вимоги
уточнив, вказавши, що відповідачка із
сином не мешкають у квартирі з грудня
2009 року, виїхавши до Росії, і з того часу
він з ними не спілкується, їх
місцезнаходження невідоме. Тому він
просить усунути перешкоди в
користуванні квартирою шляхом зняття з
реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.66).

22.10.2012р. він уточнив позовні вимоги,
просить визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням в квартирі по АДРЕСА_1,
зобов'язати Криворізьке міське
управління УМВС України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з реєстраційного обліку
по АДРЕСА_1 (а.с.64-65,72).

21 червня 2012 року ОСОБА_4 подала
зустрічний позов, вказавши, що з січня
1991р. вони з відповідачем почали
проживати однією родиною без шлюбу,
перебували у фактичних шлюбних
відносинах, вели сумісне господарство.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1.

19 січня 2007 року вони з відповідачем
уклали шлюб.

За час перебування у фактичних шлюбних
відносинах з відповідачем ними була
придбана квартира АДРЕСА_1. ОСОБА_1
перешкоджає їй на їх сину мешкати у
спільній квартирі, змінив замки та не
впускає до помешкання.

На підставі ст.ст. 60,70,74 СК України
ОСОБА_4 просить встановити факт
перебування у фактичних шлюбних
відносинах з ОСОБА_1 за період з січня
1991 року по 19 січня 2007 року, визнати
квартиру спільною сумісною власністю
подружжя, визнати за нею і ОСОБА_1 право
власності на ? частини квартири за
кожним, та вселити її і сина у квартиру
(а.с.50-52).

В ході розгляду справи ОСОБА_4 свої
вимоги уточнила, доповнивши, що за час
перебування у фактичних шлюбних
відносинах ними було придбано дві
квартири: квартира АДРЕСА_1 та квартира
АДРЕСА_4. Тому вона просить суд визнати
також спільною сумісною власністю
квартиру АДРЕСА_4, визнати за ними з
ОСОБА_1 право власності на вказану по ?
частині за кожним та вселити її із
сином в квартиру (а.с.126-129).

В грудні 2013 року ОСОБА_4 знову вимоги
уточнила, вказавши, що ними була
придбана квартира АДРЕСА_1. Просила
встановити факт перебування у
фактичних відносинах, визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю,
визнати за нею і ОСОБА_1 право власності
на ? частини квартири за кожним, та
вселити її і сина у квартиру (171-173).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представники ОСОБА_2 та ОСОБА_6
позовні вимоги підтримали з підстав,
викладених в уточненій заяві,
наполягали на задоволенні вимог.

Позивач суду доповнив, що на даний
момент він має іншу родину, з якою
проживає у спірній квартирі. Проживать
з ОСОБА_4 він став після того, як придбав
у 2001 році у власність квартиру. В 1991
році його призвали до армії, в 1994 році
він демобілізувався. Потім
познайомився з ОСОБА_4 До 2005 року вони з
відповідачкою просто зустрічались, але
не проживали разом та не перебували у
фактичних шлюбних відносинах, а
проживать однією родиною стали з 2005
року. ОСОБА_5 є їх спільною дитиною,
однак на момент народження дитини вони
спільно не жили.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
заявлених вимог ОСОБА_1 заперечував,
зустрічний позов ОСОБА_4 підтримав з
підстав, викладених в позові. Суду
доповнив, що ОСОБА_1 з ОСОБА_4 проживали
у фактичних шлюбних відносинах з січня
1991 року. Спочатку проживали в м.
Кишинів, потім в 1992 році переїхали до м.
Кривого Рогу, де у них народився
спільний син. Наполягав на задоволенні
вимог ОСОБА_4

Представники третіх осіб
Криворізького міського управління
ГУМВС України в Дніпропетровській
області та служби у справах дітей
виконкому Довгинцівської районної у
місті ради в судове засідання не
з'явилися.

Вислухавши позивача ОСОБА_1,
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню, а в задоволенні позову
ОСОБА_4 слід відмовити з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони зареєстрували шлюб 19 січня 2007
року, та є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.54 - копія свідоцтва про шлюб, а.с.55 -
копія свідоцтва про народження).

Рішенням суду від 23 грудня 2011 року шлюб
між ними розірвано (а.с.16 - копія рішення
про розірвання шлюбу)

Згідно рішенню Довгинцівського
районного суду м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області від 30.09.2005 р.,
позивач ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 27 червня 2001 року
через товарну біржу придбав квартиру
АДРЕСА_1. Вказаний договір визнаний
судом дійсним і з ним визнано право
власності на вказану квартиру (а.с.6, 8 -
копії витягу про державну реєстрацію,
рішення суду).

В зазначеній квартирі зареєстровані
позивач ОСОБА_1, його син ОСОБА_5 та
колишня дружина ОСОБА_4 (а.с.5 - довідка),
яка з грудня 2009 року в квартирі не
проживає, що підтверджується актом про
непроживання від 19 жовтня 2011 року (а.с. 7
- копія акту) та не оспорюється
відповідачем, яка разом з сином
проживає в іншій країні - Російській
Федерації.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснила, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 знає з 1998 року, коли
вони почали винаймати разом квартиру. В
1999 році вони переїхали в квартиру, що
знаходилася в її під'їзді, а через пару
місяців купили спірну квартиру. В 2007
році вони зарестрували шлюб, а в 2002 році
у них народився син, вона хрестила їх
дитину. Вона постійно бувала у них в
гостях, її донька товаришувала з сином
ОСОБА_5. В Молдавії жила мати ОСОБА_4, яка
згодом переїхала до Росії і продавши
квартиру в Молдавії дала доньці гроші
від продажу квартири, на яку купили
квартиру тут. Однак ОСОБА_4 не мала
реєстрації в м. Кривому Розі, тому
ОСОБА_1 оформив купівлю на себе. З 2008
року ОСОБА_4 проживає в м. Тула
Російської Федерації.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що знає
ОСОБА_1 около 7 років, ОСОБА_4 теж знав,
вони спілкувались. Він проживає з
ОСОБА_1 в сусідніх будинках, тому вони
товаришують. Зараз у ОСОБА_1 нова
родина, ОСОБА_4 не проживає в його
квартирі років п'ять, особистих речей
її в квартирі ОСОБА_1 немає. Йому відомо,
що ОСОБА_4 виїхала до Росії до своєї
матері.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона
знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2001 року, а
її чоловік познайомився з ними ще
раніше. З того часу вони товаришували,
разом родинами їздили на відпочинок. В
січні 2001 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом
винаймали квартиру по вул.
Незалежності України, яку у червні того
ж року купили. Мати ОСОБА_4 продала
квартиру в м. Кишинів та передала
доньці гроші і вони купили квартиру.
Гроші вона особисто не бачила, але вона
тісно спілкувалася з ОСОБА_4 і про все
їй відомо з її слів. До реєстрації шлюбу
в 2007 році ОСОБА_4 з ОСОБА_1 проживали у
фактичних шлюбних стосунках, а через
рік після реєстрації шлюбу розійшлися,
ОСОБА_4 виїхала до своєї матері в Росію,
оскільки ОСОБА_1 їй погрожував,
наполягав на тому, щоб вона звільнила
їх квартиру.

Відповідно до положень ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається
його власником. Член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Оскільки ОСОБА_4 як член сім'ї власника,
не проживає в квартирі понад рік без
поважних причин, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 обгрунтовані та
підлягають в цій частині задоволенню.

Оскільки відповідно до положень
чинного законодаства України дитина
повинна бути зареєстрована за місцем
проживання одного з батьків, а син
сторін проживає з матір'ю в Росії, він
не може бути зареєстрований в АДРЕСА_1.

Вимога позивача зобов'язати третю
особу зняти відповідача та її сина з
реєстрації судом вважається зайвою,
так як рішення суду про визнання особи
втратившою право користування жилою
площею є підставою для зняття такої
особи з реєстрації згідно з п.3.1.
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затевердженого
наказом Міністерства внутрішніх справ
України 22.11.2012р. № 1077.

Позов ОСОБА_4 про визнання за нею право
власності на 1/2 частину квартири
задоволенню не підлягає, так як нею не
надано судові доказів, що вона приймала
участь в придбанні квартири, вкладала
свої гроші в її придбання.

Посилання ОСОБА_4 на норми СК України, а
саме ст. 74, є помилковим, так як цей
Кодекс набрав чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом,
тобто з 01 січня 2004р. і зворотної сили не
має. Квартира придбана в 2001 році. А тому
встановлення факту лише спільного
проживання сторін на час придбання
квартири значення не має і ОСОБА_4
повинна була доказувати, що квартира
придбалась і на її кошти, але такі
докази нею не надані.

Керуючись ст.ст.60,61,65,69,70,71,74 СК України,
ст.ст.391,405 ЦК України ст.ст.10, 60,88,212 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
такими, що втратили право користування
житлом в квартирі АДРЕСА_1.

В іншій частині в позові відмовити.

В позові ОСОБА_4 відмовити повністю.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: О. С. Бардін