Справа № 630/197/14-ц
Провадження № 2/630/122/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м Люботин

Люботинський міський суд Харківської
області у складі:

Головуючого
судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря
Косенко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Люботин
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Люботинської
міської ради Харківської області про
встановлення факту родинних відносин
та визнання права власності на
житловий будинок, надвірні будівлі,
споруди в порядку забудови, і в порядку
спадкування за законом,-

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1, звернулася до суду з
позовом, в якому просить встановити
факт родинних відносин між нею, ОСОБА_1,
та її чоловіком ОСОБА_3, та визнати за
нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку, загальною площею 46,40
кв.м., в тому числі житловою площею 24,90
кв.м., надвірні будівлі та споруди, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом, після
смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та на 1/2 частину
житлового будинку, надвірних будівель
та споруд, в порядку забудови, як за
забудовником.

В обґрунтування позову позивачка
вказувала, що впродовж 1957 - 1984 років
вона разом з чоловіком ОСОБА_3
здійснили будівництво житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті чоловіка, спадщину прийняла
позивачка, оскільки проживала в
будинку, вступила в управління
спадковим майном та продовжувала
доглядати за ним, але не має змоги
оформити свої спадкові права на
житловий будинок з надвірними
будівлями та спорудами через те, що за
життя чоловік право власності на
вищезазначений будинок оформити не
встиг та в написанні прізвища чоловіка
в свідоцтві про шлюб та свідоцтві про
його смерть наявна помилка.

Позивач в судове засідання не
з'явилася, але від представника
позивача ОСОБА_4 до суду надійшла заява
про підтримання позовних вимог в
повному обсязі та про розгляд справи за
її відсутності.

Відповідач Люботинська міська рада
Харківської області в судове засідання
не з'явилася, але направила листа про
розгляд справи без участі її
представника.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, але надала до суду заяву
про визнання позову та про розгляд
справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Рішенням виконавчого комітету
Люботинської міської Ради депутатів
трудящих № 34 від 23 листопада 1954 року
ОСОБА_3 було відведено земельну ділянку
під індивідуальне будівництво,
розміром 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2

На виконання рішення виконкому № 34 від
23 листопада 1954 року виконкомом
Люботинської міської ради Харківської
області з ОСОБА_3 був укладений договір
від 26 грудня 1954 року на право
безстрокового користування земельною
ділянкою та будівництва будинку по
АДРЕСА_1

Згідно довідки Люботинського БТІ № 181
від 16 жовтня 2013 року житловий будинок
АДРЕСА_1 не зареєстрований.

Як вбачається з технічного паспорту,
виготовленого станом на 11 жовтня 2013
року, позивачем та її чоловіком на
земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1,
були збудовані житловий будинок літ.
«А-1», веранда «а», тамбур «а1», літня
кухня «Б», сіни «б», сарай «В», сарай
«Д», погріб «вп», гараж «Г», альтанка
«Е», убиральня «Ж» та огорожа «1-2».
Житловий будинок було зведено в 1957
році.

Рішенням Люботинської міської ради
Харківської області № 767 від 23 грудня
2013 року, позивачці було надано дозвіл
на збереження збудованих з відхиленням
від проектної документації об'єктів:
житлового будинку літ. «А-1» з верандою
«а», тамбуром «а1», сараю «ВД», погрібу
«вп», та самочинно побудованих
об'єктів: літньої кухні «Б» з сіньми
«б», сараю «Д», гаражу «Г», альтанки «Е»,
убиральні «Ж» та надано згоду на
виділення земельної ділянки
орієнтовною площею 0,1000 га під уже
збудоване нерухоме майно по АДРЕСА_1

Поняття самочинного будівництва, а
також правові підстави та умови
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно визначені в
ст. 376 ЦК України, яка є спеціальною в
врегулюванні спірних правовідносин,
оскільки урегульовує правовідносини,
що виникають у тих випадках, коли
вимоги закону та нормативно правових
актів при створенні нової речі тобто
самочинному будівництві, були
порушені.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під вже збудоване нерухоме майно.

Згідно з п.49 постанови КМУ «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» № 868 від 17 жовтня 2013 р.
документом, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, збудованого до 05 серпня 1992
року, є технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна. Як вбачається з
технічного паспорту вказаний житловий
будинок, надвірні будівлі та споруди на
земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1,
побудовані до 05 серпня 1992 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 17
грудня 1953 року, що підтверджується
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1
від 17 грудня 1953 року виданого
Виконкомом Манченківської Сільської
Ради депутатів трудящих Харківського
району Харківської області.

Відповідно до ст.ст. 104, 105 Кодексу
законів про сім'ю, опіку, шлюб та акти
громадянського стану в Українській РСР
від 1926 року, в УРСР визнавався лише
цивільний шлюб, який підлягав
реєстрації в органах ЗАГС. Ст. 122
вказаного Кодексу передбачено право
подружжя, яке перебуває в
зареєстрованому шлюбі, носити спільне
прізвище, про що вони мають заявити під
час реєстрації шлюбу.

Зі свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_1 від 17 грудня 1953 року вбачається,
що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 одружились та їм
присвоєно спільне прізвище.

Паспортом позивачки ОСОБА_1 серії
НОМЕР_2 виданого Люботинським МВ УМВС
України в Харківській області
підтверджується той факт, що вона
мешкає в будинку АДРЕСА_1 з 1958 року по
теперішній час.

Крім того, в будинковій книзі для
прописки громадян в будинку АДРЕСА_1,
містяться записи про те, що разом з
ОСОБА_1, позивачкою по справі, мешкав до
часу смерті і ОСОБА_3

За вказаних обставин, суд приходить до
висновку про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
проживали однією сім'єю, перебували у
зареєстрованому шлюбі до часу смерті
забудовника та є подружжям.

Відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КЗпШС
України № 2006-VII від 20.06.1969 року, які
діяли під час виникненні
правовідносин, спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу).

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку про те, що житловий будинок
з надвірними будівлями, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, були збудовані та
набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_1 під час
перебування у зареєстрованому шлюбі, а
тому є такими, що належить їм на праві
спільної сумісної власності. У
відповідності до ст. 28 КЗпШС України у
спільній сумісний власності майна
подружжя їх частки визначаються
рівними. Отже кожному з подружжя має
належати по 1/2 частині спірного
домоволодіння.

Оскільки позивачка є забудовником
спірного житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами, суд
визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 як за забудовником.

Чоловік позивачки ОСОБА_3, помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, про що було видано
свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 03
січня 1984 року.

Враховуючи, що ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто в період дії
Цивільного кодексу України 1963 року, суд
вважає за доцільне керуватися нормами
ЦК України в редакції 1963 року, так як
відповідно до п.4 Перехідних положень
ЦК України в редакції 2003 року,
Цивільний кодекс України 2003 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Відносно цивільних правовідносин, які
виникли до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року,
його положення застосовуються до тих
прав і обов'язків, які виникли та
продовжують існувати після вступу його
в силу. В зв'язку з тим, що вказані
правовідносини виникли та
продовжували існувати до 01 січня 2004
року, тобто до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року, суд
вважає за необхідне застосувати до
правовідносин між сторонами по справі
правові норми, передбачені Цивільним
кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції
1963 року) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця.
Тобто спадщина, яка складається з 1/2
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
після смерті ОСОБА_3 відкрилася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Спадкоємцем на відкриту після смерті
ОСОБА_3 спадщину є його дружина ОСОБА_1,
що відповідає ст. 529 ЦК України,
відповідно до вимог якої при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є діти, дружина, батьки
померлого.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла
лише його дружина ОСОБА_1 як
спадкоємець першої черги, оскільки
після смерті спадкодавця вона
продовжила проживати в зазначеному
будинку та користуватися ним, тобто
протягом шести місяців вступила в
управління спадковим майном
відповідно до вимог ст. 549 ЦК України.

Крім того, за повідомленням Другої
державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області після смерті ОСОБА_3 в нарядах
відкритих спадкових справ
нотаріальної контори за 1984 рік
відкритої спадкової справи немає,
свідоцтва про право на спадщину за
1996-2014 роки нікому не видавались.

За повідомленням Харківського
обласного державного нотаріального
архіву за 1984-1995 роки заяви про
прийняття спадщини, відмову від
спадщини та про видачу свідоцтв про
право на спадщину від спадкоємців
померлого ОСОБА_3 до Другої Державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області не
надходили, спадкова справа не
заводилася, свідоцтва про право на
спадщину не видавалися.

Таким чином, у зв'язку з підтвердженням
факту прийняття позивачкою спадщини
після смерті ОСОБА_3, позивачці ОСОБА_1 у
порядку спадкування за законом має
належати 1/2 частина житлового будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель і споруд.

За таких обставин, суд задовольняє
позов в повному обсязі.

Керуючись ст.376 ЦК України, ст. 525, 529, 549
ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 10,
11, 60, 213- 215, 256 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 122
Кодексу законів про сім'ю, опіку, шлюб
та акти громадянського стану в
Українській РСР від 1926 року, ст.ст. 22, 25,
27-1, 28 КЗпШС України № 2006-VII від 20.06.1969
року, п.49 постанови КМУ «Про
затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» № 868 від 17 жовтня 2013
року, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 є
дружиною ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
право власності на 1/2 частину житлового
будинку, загальною площею 46,40 кв.м., в
тому числі житловою площею 24,90 кв.м.,
надвірні будівлі та споруди, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом, після
смерті її чоловіка ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та на 1/2 частину
житлового будинку, надвірних будівель
та споруд, в порядку забудови, як за
забудовником.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Люботинського міського
суду Харківської області протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. О. Малихін