Номер провадження: 22-ц/785/4430/14
Номер справи місцевого суду: 501/781/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кей-Колект" - Ногай
Дениса Сергійовича на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 12 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на ? частину нежитлового приміщення, -

В С Т А Н
О В И Л А:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Іллічівського міського суду Одеської
області з позовом до ОСОБА_4 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, визнання спільною сумісною
власністю та визнання права власності
на 1/2 частину нежитлового приміщення (а.
с. 3-6, 122 зворотній бік), мотивуючи це
тим, що з ОСОБА_4 вона знайома ще з 2003
року, а з 2004 р. вони почали разом
проживати у місті Іллічівську в
квартирі АДРЕСА_1. Зазначена квартира
належить на праві спільної часткової
власності відповідачу та його рідному
брату - ОСОБА_5 Весь час, починаючи з 2004
р. вони спільно мешкають та ведуть
спільно господарство, разом проводять
вільний час, несуть спільні витрати на
утримання квартири, придбання меблів,
побутової техніки, продуктів
харчування та одягу, ремонту квартири,
спільний відпочинок, медичне
обслуговування та інше. З грудня 2005 р.
вони почали проживати в АДРЕСА_3, яка
належала на праві приватної власності
позивачці ОСОБА_3 З серпня 2011 р. вони
переїхали в квартиру АДРЕСА_2, де вони
мешкають і на теперішній час.
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у сторін народилася
дитина - ОСОБА_7. Позивачка вважає, що
між нею та відповідачем склалися
усталені відносини, що притаманні
подружжю. Під час спільного мешкання
сторони спільними зусиллями збудували
нежитлове приміщення, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_7. Після закінчення
будівництва відповідач одноособово
зареєстрував право власності на це
майно, про що свідчить свідоцтво про
право власності на вбудоване нежитлове
приміщення, яке видане на підставі
рішення виконавчого комітету
Іллічівської міської ради від 23.11.2006 р.
за №1317. Через виникнення браку коштів
для завершення реконструкції
зазначеного нежитлового приміщення
вона була змушена продати свою
квартиру АДРЕСА_3 та кошти передала
відповідачу для закінчення
будівництва. Однак, відповідач
зареєстрував право власності на
нерухоме майно лише на своє імя, чим
порушив майнові права позивача (як
дружини).

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 листопада 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
у повному обсязі. Встановлено факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з
ОСОБА_4 з січня 2004 року по 19.02.2013 року.
Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на нежитлове
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_7. Визнано право приватної
власності на 1/2 частину нежитлового
приміщення, яке розташоване за адресою:
АДРЕСА_7, за ОСОБА_3, припинивши право
власності ОСОБА_4 на 1/2 частину
вказаного приміщення.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду, представник ТОВ „Кей-Колект" -
Ногай Дениса Сергійовича звернувся до
суду апеляційної інстанції з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 12
листопада 2013 року та закрити
провадження по справі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції при
постановленні рішення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими;

3) невідповідність висновків
суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
Законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
або заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу, про
визнання права власності на ? частину
нежитлового приміщення, суд першої
інстанції виходив з того факт
проживання однією сім'єю в період,
зазначений в позові, в т.ч. в період
будівництва спірного нежитлового
приміщення визнаний обома сторонами,
які не перебували в інших
зареєстрованих шлюбах. Згідно
правовстановлюючим документам на
нежитлове нерухоме майно, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_7, право
власності на нього виникло 01.12.2006 р.,
саме у час коли сторони мешкали однією
родиною без реєстрації шлюбу. Набуте
позивачкою та відповідачем за час
фактичних шлюбних відносин майно
згідно з нормами ст. 60 і ст. 74 СК України
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незважаючи на те, що було
зареєстроване на ім'я відповідача -
ОСОБА_4 Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
укладалися договори щодо спірного
майна, як це передбачено ст. 74 СК
України, тому це майно є їхньою
спільною сумісною власністю й кожен з
них має право на його 1/2 частину.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду першої інстанції не
можливо.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі свідоцтво про право власності
на вбудоване нежитлове приміщення,
виданого 01.12.2006 року на підставі
рішення виконкому Іллічівської
міської ради замість договору
купівлі-продажу від 17.10.2006 року ОСОБА_4 є
власником нежитлового приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_7 (а. с. 69).

Згідно рішення господарського суду
Одеської області від 10 червня 2009 року,
яке вступило в законну силу 22 червня 2009
року, визнано право власності за
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на
нерухоме майно, що розташоване за
адресою: : АДРЕСА_7 щодо самочинно
проведеної прибудови у вигляді
приміщення № 1 площею 3,1 кв. м. та
приміщення № 2 площею 58,5 кв. м. (а. с. 70-71).
При цьому зі змісту рішення вбачається,
що реконструкція придбаного
приміщення проводилася за кошти його
власника - приватного підприємця
ОСОБА_4, який по справі виступав
позивачем.

Іллічівським міським судом Одеської
області слухається справа за позовом
ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки - нежитлові
приміщення за адресою: АДРЕСА_7.

Згідно іпотечного договору від 23.02.2007
року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4
останній в рахунок виконання
зобов`язань ОСОБА_8 за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 23.02.2007 року передав в іпотеку Банку
належне йому на праві власності
нежитлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_7 та засвідчив, що Предмет
іпотеки є його особистою власністю, та
відсутні будь-які особи, що мають право
на предмет іпотеки та яких
іпотекодавець зобов`язаний утримувати
(а. . 143-146).

Отже, визнання за ОСОБА_3 права
власності на 1/2 частину нежитлових
приміщень за адресою: АДРЕСА_7, як
таких, що є спільною сумісною
власністю, які набуті під час
спільного проживання сторін однією
сім`єю без реєстрації шлюбу зачіпає
інтереси ТОВ «Кей-Колект», якому за
договором факторингу № 1 ПАТ
«УкрСиббанк» відступило право
грошової вимоги та вимоги за
договорами забезпечення (а. с. 147-151).

ОСОБА_3 обґрунтовувала свої вимоги тим,
що з січня 2004 року вона стала проживати
разом з ОСОБА_4 однією сім'єю без
реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1.,
яка належить відповідачу та його брату.
З грудня 2005 року вони разом переїхали у
квартиру позивача за адресою: АДРЕСА_3,
де мешкали до серпня 2011 року, після чого
переїхали і стали проживати в
орендованій кватирі за адресою:
АДРЕСА_6. Від спільного проживання у
сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народився син
ОСОБА_7. Під час спільного проживання
вони з відповідачем спільними
зусиллями будували нежитлове
приміщення по АДРЕСА_7.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім`єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлене письмовим
договором між ними. На майно, що
об`єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Правовий статус майна, як спільної
сумісної власності подружжя в
розумінні ст. ст. 60, 74 СК України
визначається наявністю укладеного
відповідно до закону між жінкою та
чоловіком шлюбу або ж проживання
однією сім`єю.

Згідно з п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, факт
проживання однією сім`єю чоловіка та
жінки може бути встановлений у
судовому порядку.

За змістом наведених вище норм, правові
наслідки встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім`єю без шлюбу, так і встановлення
належності їм майна на праві спільної
сумісної власності на підставі ст. 74 СК
України пов`язується виключно з
набранням законної сили рішенням суду,
яким такі факти встановлені,

За таких обставин у суду першої
інстанції не було підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна -
нежитлового приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_7 -
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
нерухомого майна.

Тому рішення суду першої інстанції в
цій частині не може залишатися в силі,
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення слід залишити
без змін.

Судова колегія доходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання нерухомого майна -
нежитлового приміщення, що
розташоване за адресою: : АДРЕСА_7
спільною сумісною власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
нерухомого майна - скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні даних позовних вимог. В
частині позовних вимог про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу рішення
суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України, судова
колегія -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Кей-Колект" Ногай
Дениса Сергійовича - задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 12 листопада 2013
року в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
нежитлового приміщення, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_7
спільною сумісної власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
нерухомого майна - скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про визнання нежитлового
приміщення, що розташоване за адресою:
АДРЕСА_7 спільною сумісної власністю та
визнання права власності на 1/2 частину
нерухомого майна.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук