Номер провадження: 22-ц/785/4541/14
Номер справи місцевого суду: 502/2577/13ц
Головуючий у першій інстанції Тюмін
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної шкоди заподіяної
злочином, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Кілійського
районного суду Одеської області від 14.
03. 2014 р.,

в с т а н
о в и л а:

03. 10. 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення на його користь з
ОСОБА_3 спричинену злочином
матеріальну шкоду в сумі 903867 грн.

На обґрунтування позовних вимог,
вказав, що постановою Кілійського
районного суду Одеської області від 09.
01. 2013 р., залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
16. 04. 2013 р., відповідач був визнаний
винним в скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, який
полягає в тому, що з квітня 2008 р. по
липень 2008 р. відповідач допустив
службову недбалість при реорганізації
СВК «Південний» в ТОВ «Південний-1», яка
виразилась в оформленні
реорганізованого підприємства на одну
людину замість оформлення на всіх
членів СВК, яким після проведення
реорганізації не була виплачена їх
доля, що призвело до тяжких наслідків у
вигляді спричинення збитків трьом
потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
йому-ОСОБА_2 на загальну суму 2711602,13 грн.,
але звільнений від кримінальної
відповідальності у зв'язку із
застосуванням п. «є» ст. 1, Закону
України «Про амністію в 2011 р.», ст. 6 КПК
України 1960 р.

Послався, що відповідно до ст. 61 ЦПК
України обставини, що встановлені
судовим рішенням у кримінальній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці
обставини.

В якості доказів у справі позивач надав
копії постанови Кілійського районного
суду Одеської області від 09. 01. 2013 р. і
ухвали апеляційного суду Одеської
області від 16. 04. 2013 р.

З урахуванням трьох потерпілих позивач
визначив належну йому частину
відшкодування в розмірі 903867 грн. як
результат поділу загальної суми
збитків на кількість потерпілих (2711602,13
грн. : 3).

Рішенням Кілійського районного суду
Одеської області від 14. 03. 2014 р.
зазначений позов залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення його позову з підстав його
незаконності та необґрунтованості.
Зокрема, посилається на неправильне
трактування судом ст. 61 ЦПК України, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у кримінальній справі не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлені ці
обставини, що призвело до ухвалення
незаконного рішення суду. Вказує на
помилкові доводи і висновки у рішенні
суду, що не надано доказів внесення
позивачем внесків до статутного фонду
СВК «Південний» або виникнення у
позивача права на частку в майні СВК
«Південний», та, що судом встановлено
та не заперечується факт отримання
позивачем майна в рахунок майнового
паю колишнього КСП «Південний», що
вказує на повне отримання майнового
паю відповідно до актів
приймання-передачі, що суперечить
матеріалам справи та нормам
матеріального права, в т. ч. Закону
України «Про кооперацію». З посиланням
на розшифровку до передавального акту
«Основні засоби», де зазначається
перелік майна, який незаконно було
передано з СВК «Південний», де
залишилось 4 члена, в ТОВ «Південний»,
де засновником та власником став лише
один відповідач, з якого не вбачається,
що це майно загального користування, є
незрозумілим для позивача висновок, що
все майно на загальну суму в 2711602,13 грн.
є майном загального користування за
відсутності доказів цього.

В судовому засіданні ОСОБА_6,
представник ОСОБА_2, підтримав доводи
апеляційної скарги, а ОСОБА_3 і його
представник ОСОБА_7 вважають рішення
суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання осіб, які беруть
участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову виходив з
недоведеності позовних вимог і того, що
постанова суду не є підставою для
звільнення позивача від обов'язку
доказування у даній справі факту
заподіяння йому матеріальної шкоди та
її розміру, а також з того, що з боку
позивача не надано доказів факту
належності позивачу майна або майнових
прав в статутному фонді СВК
«Південний», ТОВ «Південний -1» на суму
903867 грн., а знаходження на балансі СВК
«Південний», ТОВ «Південний» майна на
загальну суму 2711602,13 грн. згідно
розшифровки до передавального акту
«Основні засоби», яке було визначено
власниками як майно, яке не підлягає
розпаюванню, не доводить наявності у
позивача права на будь-яку частку в
цьому майні.

Проте з таким висновком суду в повному
обсягу погодитися не можна з таких
підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3
статті), вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою (ч. 4 статті).

Законом не передбачено положення, що
обставини, встановлені судовим
рішенням (за винятком вироку суду) у
кримінальній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Судом встановлено, що за протоколом № 1
загальних зборів членів КСП
«Південний» від 20. 01. 2000 р. у складі 250
членів КСП (усього членів КСП - 286)
прийнято рішення про реорганізацію КСП
«Південний» у СВК «Південний», який
буде повним правонаступником КСП, і
вважати 9 осіб, в тому числі ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 засновниками кооперативу та
доручити їм здійснити його утворення
та реєстрацію.

За Статутом СВК «Південний» членство в
кооперативі припиняється у разі,
зокрема, реорганізації та ліквідації
кооперативу. При виході члена з
кооперативу йому видається вартість
частки майна майном пропорційно його
частці у пайовому фонді. Майно
загального користування (дороги,
багаторічні насадження, огорожа,
зрошувально-осушуюча система), тік,
паром не використовують на погашення
кредиторської заборгованості та інші
потреби.

Згідно з протоколом № 1 загальних
зборів членів та засновників
сільськогосподарського виробничого
кооперативу «Південний» від 25. 04. 2008 р. у
кількості 9 чоловік, що складає 81,82 % від
загальної кількості членів та
засновників СВК, прийнято рішення
припинити СВК «Південний» шляхом
реорганізації у товариство з обмеженою
відповідальністю - правонаступника СВК
з обранням ліквідаційної комісії у
складі 3 чоловік - ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_4

З протоколу № 2 загальних зборів членів
СВК «Південний» від 24. 07. 2008 р. у
кількості 4 чоловік, в т. ч. ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, що складає 100 % від загальної
кількості членів, вбачається, що
вирішено шляхом голосування (3-за,
1-проти) затвердити передавальний акт
основних засобів з СВК «Південний» до
ТОВ «Південне-1», яке є
правонаступником СВК «Південний» по
усім його зобов'язанням. У протоколі
зазначено, що ОСОБА_2 вказав, що люди
вправі вирішувати де дівати те майно,
що залишали в господарстві.

З витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців на запит ТОВ
«Південне-1» від 12. 08. 2008 р. видно, що за
станом на 12. 08. 2008 р. відповідно до
критеріїв пошуку за ідентифікаційним
кодом надано інформацію з цього
реєстру у кількості 2 записів, в тому
числі за Записом 1 СВК «Південний» з
переліком в якості засновників
(учасників) 9 осіб, у тому числі ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, зареєстроване 14. 03. 2000 р., стан
юридичної особи - припинено, серія,
номер та дата видачі або заміни
свідоцтва про державну реєстрацію - А00
280948, 23. 01. 2006 р., керівник - ОСОБА_3; а за
Записом 2 повне найменування юридичної
особи та скорочене у разі його
наявності: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Південне-1», ТОВ
«Південне-1». У СВК «Південний» і у ТОВ
«Південне-1» вказаний один і той же
ідентифікаційний код.

Постановою Кілійського районного суду
Одеської області від 09. 01. 2013 р.,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
16. 04. 2013 р., звільнено ОСОБА_3 від
кримінальної відповідальності за ст. 367
ч. 2 КК України на підставі п. «є» ст. 1
Закону України від 08. 07. 2011 р. «Про
амністію в 2011 р.» та ст. 6 ч. 1 п. 4 КПК
України 1960 р. з закриттям кримінальної
справи.

Як вказано у цій постанові суду ОСОБА_3
притягується до кримінальної
відповідальності за те, що будучи
головою сільськогосподарського
виробничого кооперативу «Південний»
(СВК «Південний») в якості службової
особи в період часу з квітня по липень
2008 р. (точна дата і час досудових
слідством не встановлені) допустив
службову недбалість при реорганізації
СВК «Південний» в ТОВ «Південний-1», яка
виразилась в оформленні
реорганізованого підприємства на одну
людину замість оформлення на всіх
членів СВК, яким після проведення
реорганізації не була виплачена їх
доля, що призвело до тяжких наслідків у
вигляді спричинення шкоди трьом
потерпілим ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
йому-ОСОБА_2 на загальну суму 2711602,13 грн.
і його дії кваліфіковані слідством за
ст. 367 ч. 2 КК України, що відноситься до
злочинів середньої тяжкості.

За змістом постанови, суд задовольнив
клопотання ОСОБА_3 про звільнення його
від кримінальної відповідальності та
закриття справи з урахуванням того, що
на час набрання чинності Законом
України від 08. 07. 2011 р. «Про амністію в 2011
р.» на утриманні ОСОБА_3 знаходилася
мати ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, і крім нього у
неї працездатних дітей немає і за п. «є»
ст. 1 Закону України від 08. 07. 2011 р. «Про
амністію в 2011 р.» передбачено усунення
застосування покарання за вчинення
злочинів середньої тяжкості, а за ст. 6
ч. 1 п. 4 КПК України 1960 р. кримінальна
справа не може бути порушена, а
порушена кримінальна справа підлягає
закриттю внаслідок акту амністії, якщо
він усуває застосування покарання за
вчинене діяння.

При цьому, в постанові суду вказано, що
доводи потерпілого ОСОБА_2, який
заперечує проти задоволення
клопотання ОСОБА_3 з посиланням на
неповно проведене дізнання та слідство
у справі, прямий умисел обвинуваченого
при здійсненні злочину, суд не
врахував, оскільки вони не стосуються
підстав застосування чи не
застосування амністії по даній справі
і не спростовують надані обвинуваченим
докази.

У позові ОСОБА_2 та постанові суду
відсутні вказівки стосовно змісту
шкоди в розмірі 2711602,13 грн.

Зазначена грошова сума конкретизована
як сума первісної, а не фактичної,
вартості майна лише в наявній у даній
цивільній справі ксерокопії документа
під назвою «Розшифровка до
передавального акту «Основні засоби»,
підписаного головою ліквідаційної
комісії СВК «Південний» ОСОБА_3 та
членами комісії ОСОБА_8, ОСОБА_4, де
вказано сади - 104 га, три дороги,
зернотік, 2 баржі, дощувалка,
мотобприскувач, будівлі тощо, і частина
цього майна в подальшому у 2012 р. була
передана до комунальної власності
органам місцевого самоврядування за
більш низькою остаточною вартістю на
підставі рішення Кілійської міської
ради Одеської області від 14. 07. 2010 р.
«Про прийняття до комунальної
власності територіальної громади
міста Кілія об'єктів від ТОВ
«Південне-1» і рішення Кілійської
міської ради Одеської області від 27. 12.
2012 р. «Про затвердження актів
прийняття-передачі».

Вказані фактичні обставини
підтверджені матеріалами справи і
сторонами не заперечуються.

Оскільки позов ОСОБА_2 заявлено тільки
на підставі наявності постанови суду
про застосування амністії щодо ОСОБА_3
і стосовно ОСОБА_3 не ухвалювався вирок
за ст. 367 ч. 2 КК України з визнанням його
винним у вчиненні шкоди потерпілим
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 на загальну суму
2711602,13 грн., в тому числі особисто
позивачу ОСОБА_2 шкоди в розмірі 903867
грн., то з урахуванням вимог ст. 61 ЦПК
України у суду першої інстанції не було
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
лише на підставі вищевказаної
постанови Кілійського районного суду
Одеської області від 09. 01. 2013 р. про
застосування амністії і закриття
кримінальної справи стосовно
відповідача ОСОБА_3

Усі інші мотивування суду першої
інстанції ухваленого рішення виходять
за межі заявлених у справі ОСОБА_2
позовних вимог і тому підлягають
вилученню з ухваленого судом першої
інстанції рішення.

При цьому, незалежно від викладеного,
апеляційний суд не може не відмітити і
те, що у справі заявлені позовні вимоги
щодо грошової суми в розмірі 903867 грн. з
розрахунку наявності 3 членів СВК
«Південний», що суперечить тому, що на
час реорганізації СВК «Південний»
складалося з 4 членів і що не оспорюють
сторони.

Викладене свідчить що доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо
неправильного тлумачення судом першої
інстанції положень ст. 61 ЦПК України
спростовуються змістом цієї статті, а
інші доводи скарги ОСОБА_2 виходять за
межі заявлених ним позовних вимог.

Тому, аналізуючи обставини справи з
урахуванням наявних доказів та
наведених правових положень у
сукупності апеляційний суд приходить
до висновку, що суд першої інстанції
правильно по суті відмовив у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди
заподіяної злочином з викладенням
цього у резолютивній частині рішення,
але мотивувальна частина рішення
підлягає зміні з викладених вище
підстав вирішення спору.

З урахуванням зазначених обставин на
підставі вимог ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду справи в межах заявлених
позивачем вимог і відповідно до вимог
ст. ст. 303, 309 ЦПК України апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції у даній справі
підлягає зміні в мотивувальній частині
з ухваленням нового рішення з підстав
викладених вище, а в іншій частині
рішення суду належить залишити без
змін.

Вказане рішення суду не позбавляє
позивача права звернення до суду для
вирішення спірного питання не на
підставі лише наявності постанови про
застосування амністії до ОСОБА_3, а з
інших підстав.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 3, 309, 313, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Кілійського районного суду
Одеської області від 14. 03. 2014 р. змінити
в мотивувальній частині з підстав,
викладених у даному рішенні суду.

В іншій частині рішення Кілійського
районного суду Одеської області від 14.
03. 2014 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич