Справа № 212/909/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого
Рогу Дніпропетровської області в
складі;

Головуючого судді; Т.І. Тимошенко.,

при секретарі ; І.О. Мариненко.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду міста Кривого
Рогу позовну заяву ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» про зміну
наказу про звільнення, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до
Жовтневого районного суду міста
Кривого Рогу з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОККО-СХІД» про зміну наказу про
звільнення.

В обґрунтування свого позову
ОСОБА_4 у своїй позовній заяві
зазначила, що вона працювала в
підрозділі АЗС № КГ 08 Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОККО-СХІД» на посаді прибиральника. В
вересні 2013 року її повідомили, що
підприємство розформовується та
скорочується її штатна одиниця.
Оскільки 13 червня 2013 року вона набула
пенсійного віку, то їй було
запропоновано написати заяву про
звільнення у зв'язку з виходом на
пенсію. 25 вересня 2013 року вона написала
заяву, в якій просила звільнити її з
посади прибиральника у зв'язку з
виходом на пенсію, але її заяву було
залишено без руху мотивуючи це тим, що
немає такої підстави для звільнення та
змусили її переписати заяву та
зазначити в ній, що вона просить
звільнити її за власним бажанням. Вона
відмовилась писати таку заяву оскільки
б продовжувала працювати далі, якби не
розформовувалася установа та
скорочувалася її штатна одиниця. В
жовтні 2013 року їй запропонували знову
писати заяву про звільнення її з посади
у зв'язку з виходом на пенсію, а також
змусили її в цій заяві зазначити п. 1 ст.
36 КЗпП України, та пояснили їй, що це
необхідно для звільнення, оскільки
немає такої причини для звільнення як
вихід на пенсію, оскільки з
підприємства звільняють або за власним
бажанням, або за згодою сторін чи за
невідповідністю, за інших умов її не
звільнять взагалі. Вона не знала що їй
робити та написала вказану заяву, але
все ж наголосила на тому що вона
звільняється у зв'язку з виходом на
пенсію за віком а не за згодою сторін.31
жовтня 2013 року вона одержала наказ від
31 жовтня 2013 року про припинення
трудового договору, в якому в графі
причина звільнення значилось: «за
угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України»,
тобто взагалі не те про що вона писала
заяву. У зв'язку з цим 05 грудня 2013 року
вона написала заяву до Товариство з
обмеженою відповідальністю
«ОККО-СХІД», де просила роз'яснити їй
чому в вказаному наказі в графі
підстава звільнення не значиться - у
зв'язку з виходом на пенсію та чому при
розрахунку в день звільнення, вона не
отримала матеріальну допомогу при
звільненні з роботи, яка повинна бути
передбачена колективним договором.
Окрім зазначеного вона попросила
надати їй її екземпляр трудового
договору, оскільки при
працевлаштуванні їй не було надано ані
трудового договору, ані його копії.04
січня 2014 року вона одержала відповідь з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД», в якій
зазначено, «Зважаючи на Ваше бажання
звільнитись з роботи у зв'язку з
виходом на пенсію, Вам було
запропоновано написати заяву про
звільнення за власним бажанням і
вказати у ній додаткову причину «вихід
на пенсію», що відповідає вимогам ст. 38
КЗпПУкраїни. Ви відмовились писати
таку заяву і 31 жовтня 2013 року від Вас
отримано заяву із наступним текстом:
«Прошу звільнити мене з роботи за
згодою сторін 31 жовтня 2013 року у зв'язку
досягнення мною пенсійного віку, та
виходу на пенсію», яку було погоджено
роботодавцем.» Вважає, що її змусили в
своїй заяві про звільнення зазначити
«за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП
України», для того, щоб не виплачувати
вихідну допомогу за трудовим
договором. Оскільки вона писала заяву
про звільнення з приводу виходу на
пенсію у зв'язку з досягненням нею
пенсійного віку. а не з інших причин,
тому вважає що в наказі про звільнення
повинно бути зазначена інша причина
для звільнення а саме «у зв'язку з
виходом на пенсію» а не «за угодою
сторін». Окрім того в своїй відповіді
відповідач не заперечує, що вона
просила звільнити її у зв'язку з
виходом на пенсію. Вважає, що вказаний
наказ про звільнення містить неточні
відомості про її звільнення і тому має
бути частково зміненим, а саме в графі
«Причина звільнення» повинно
значитись «у зв'язку з виходом на
пенсію» замість «за угодою сторін, п.1
ст.36 КЗпП України», оскільки наказ про
звільнення повинен повністю
відповідати заяві про звільнення. Тому
просить суд постановити рішення яким
змінити наказ від 31 жовтня 2013 року
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» про
звільнення її ОСОБА_4 з посади
прибиральника Авто заправочної
станції № 8, а саме в графі «Причина
звільнення» повинно значитись «у
зв'язку з виходом на пенсію» замість
«за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП
України».

Позивачка ОСОБА_4, у судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, заздалегідь
надавши суду заперечення проти позову
ОСОБА_4, у якому суду зазначив що,
позивачка просить суд винести рішення,
яким змінити наказ від 31 жовтня 2013 року
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» про її
звільнення з посади прибиральника АЗС
№ 8, а саме в графі «Причина звільнення»
повинно зазначатись «у зв'язку з
виходом на пенсію» замість «за угодою
сторін, п.1 ст.36 КЗпП України».Підстави
припинення трудового договору
визначено ст.36 КЗпП України, серед яких,
зокрема: за угодою сторін (п.1 ст.36) та
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (статті 38, 39) (п.4
ст.36).Згідно ст.38 КЗпП України працівник
має право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом І групи; вихід
на пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник. Виходячи із змісту вказаної
норми, розірвання трудового договору з
ініціативи працівника на підставі ст. 38
КЗпП України є звільненням за власним
бажанням. Якщо трудовий договір
укладений на невизначений строк,
працівник має право у будь-який час
розірвати його, письмово попередивши
роботодавця про звільнення за два
тижні. Таке звільнення вважається «за
власним бажанням без поважних причин».
Разом з тим, вказана норма зобов'язує
роботодавця провадити звільнення
працівника у строк, про який він
просить, тобто мова йде про скорочення
двотижневого строку. Таке звільнення
вважається «за власним бажанням з
поважних причин», Поважними причинами,
визначеними ст.38 КЗпП України, є,
зокрема, вихід на пенсію. У
відповідності до п.2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110
(надалі Інструкція), записи в трудовій
книжці при звільненні або переведенні
на іншу роботу повинні провадитись у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства і з посиланням
на відповідну статтю, пункт закону.У
своєму листі від 29 серпня 2012 року №
311/13/116-12 Міністерство соціальної
політики України зазначило, що у разі
звільнення за власним бажанням з
поважної причини робиться, наприклад,
такий запис: «Звільнений за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
за інвалідністю, ст. 38 КЗпП України»,
вказане відповідає п.2.26 вказаної вище
Інструкції.З наведеного вище випливає,
що вчинення роботодавцем запису в
трудовій книжці працівника із
зазначенням «у зв'язку з виходом на
пенсію» можливе виключно при
звільненні працівника за власним
бажанням з поважних причин. Як
вбачається з позовної заяви, позивачка
підтверджує , що вона добровільно
відмовилась писати заяву на звільнення
за власним бажанням.31 жовтня 2013 року
ОСОБА_4 власноручно написала заяву про
звільнення її з роботи за згодою
сторін: про що також зазначено у
позовній заяві. На підставі поданої
заяви із зазначенням підстави
припинення трудового договору, трудові
відносини з ОСОБА_4 були припинені на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України, про що
було видано відповідний наказ від 31
жовтня 2013 року, який працівниця
отримала 31 жовтня 2013 року. Пункт 1 ст.36
КЗпП України, на відміну від ст.38
вказаного Кодексу, не пов'язує
припинення трудового договору за
угодою сторін з настанням певних
обставин. Статтею 235 КЗпП України
визначено, що у разі визнання
формулювання причини звільнення
неправильним або таким, що не
відповідає чинному законодавству, у
випадках, коли це не тягне поновлення
працівника на роботі, орган, який
розглядає трудовий спір, зобов'язаний
змінити формулювання і вказати в
рішенні причину звільнення у точній
відповідності з формулюванням чинного
законодавства та з посиланням на
відповідну статтю (пункт) закону. Ні
Кодексом законів про працю України, ні
вказаною вище Інструкцією не
передбачено обов'язку/права
роботодавця вчиняти в трудовій книжці
запис про звільнення працівника в
зв'язку з виходом на пенсію при
припиненні трудового договору
(звільненні) з підстав, відмінних від
визначених ст.38 КЗпП України. Таким
чином, враховуючи зміст поданої
працівником заяви, припинення
трудових відносин з ОСОБА_4, та записи у
трудовій книжці проведені у
відповідності з формулюванням чинного
законодавства з посиланням на
відповідну норму - п.1 ст.36 КЗпП України.
Тому просять суд відмовити у повному
обсязі у задоволенні позову ОСОБА_4 до
ТОВ «ОККО-Схід» про зміну наказу про
звільнення.

Судом в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_4, працювала в
підрозділі АЗС № КГ 08 Товариства з
обмеженою відповідальністю
«ОККО-СХІД» на посаді
прибиральника.31жовтня 2013 року
позивачка надала роботодавцю заяву про
звільнення її з посади у зв'язку з
виходом на пенсію, на підставі п. 1 ст. 36
КЗпП України, за згодою сторін. 31 жовтня
2013 року позивачка одержала наказ від 31
жовтня 2013 року про припинення
трудового договору «за угодою сторін,
на підставі п.1 ст.36 КЗпП України».8
жовтня 2013 року їй видане пенсійне
посвідчення. Позивачкою не надано ні
яких доказів на підтвердження того, що
на неї чинився тиск з боку відповідача
при написані заяви про звільнення.
Заслухавши позивачку,вивчивши
матеріали цивільної справи, суд дійшов
висновку про те що позовні вимоги
ОСОБА_4, не підлягають задоволенню з
наступних підстав, згідно ст.36 КЗпП
України, підставою припинення
трудового договору є зокрема: угода
сторін, згідно ст. 38, 39 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
з ініціативи працівника, за таких
підстав працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. У разі, коли
заява працівника про звільнення з
роботи за власним бажанням зумовлена
неможливістю продовжувати роботу
(переїзд на нове місце проживання;
переведення чоловіка або дружини на
роботу в іншу місцевість; вступ до
навчального закладу; неможливість
проживання у даній місцевості,
підтверджена медичним висновком;
вагітність; догляд за дитиною до
досягнення нею чотирнадцятирічного
віку або дитиною-інвалідом; догляд за
хворим членом сім'ї відповідно до
медичного висновку або інвалідом І
групи; вихід на пенсію; прийняття на
роботу за конкурсом, а також з інших
поважних причин), власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник. Тому
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника на підставі ст. 38
КЗпП України є звільненням за власним
бажанням. Якщо трудовий договір
укладений на невизначений строк,
працівник має право у будь-який час
розірвати його, письмово попередивши
роботодавця про звільнення за два
тижні. Таке звільнення вважається «за
власним бажанням без поважних причин».
Разом з тим, вказана норма зобов'язує
роботодавця провадити звільнення
працівника у строк, про який він
просить, тобто мова йде про скорочення
двотижневого строку. Таке звільнення
вважається «за власним бажанням з
поважних причин», Поважними причинами,
визначеними ст.38 КЗпП України, є,
зокрема, вихід на пенсію. У
відповідності до п.2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства юстиції України,
Міністерства соціального захисту
населення України від 29 липня 1993 року N
58, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110
(надалі Інструкція), записи в трудовій
книжці при звільненні або переведенні
на іншу роботу повинні провадитись у
точній відповідності з формулюванням
чинного законодавства і з посиланням
на відповідну статтю, пункт закону.У
своєму листі від 29 серпня 2012 року №
311/13/116-12 Міністерство соціальної
політики України зазначило, що у разі
звільнення за власним бажанням з
поважної причини робиться, наприклад,
такий запис: «Звільнений за власним
бажанням у зв'язку з виходом на пенсію
за інвалідністю, ст. 38 КЗпП України»,
вказане відповідає п.2.26 вказаної вище
Інструкції.З наведеного вище випливає,
що вчинення роботодавцем запису в
трудовій книжці працівника із
зазначенням «у зв'язку з виходом на
пенсію» можливе виключно при
звільненні працівника за власним
бажанням з поважних причин. На підставі
поданої заяви із зазначенням підстави
припинення трудового договору, трудові
відносини з ОСОБА_4 були припинені на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України, про що
було видано відповідний наказ від 31
жовтня 2013 року, який позивачка отримала
31 жовтня 2013 року. У відповідності до ст.
233 КЗпП України позивачка звернулася до
суду не в тримісячний строк з дня коли
вона дізналася про підставу
звільнення. Позивачкою не ставилось
питання про поновлення строку
звернення до суду. На думку суду мало
місце пропуск позивачкою без поважних
причин тримісячного строку звернення
до суду, бо позовна заява датована та
зареєстрована в канцелярії суду 4
лютого 2014 року.

Таким чином, враховуючи зміст
поданої працівником заяви, припинення
трудових відносин з ОСОБА_4, та записи у
трудовій книжці проведені у
відповідності з формулюванням чинного
законодавства з посиланням на
відповідну норму - п.1 ст.36 КЗпП України,
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4,
повинно бути відмовлено у повному
обсязі.

Керуючись ст. 36, 38, 233, КЗпП України, ст.
10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОККО-СХІД» про зміну
наказу про звільнення відмовити.

Судовий збір віднести за рахунок
держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
виготовлення повного тексту цього
рішення суду. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення

Суддя: Т. І. Тимошенко