У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6,
третя особа - товариство з обмеженою
відповідальністю «М-ФОН», про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
08 травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 21 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк»
звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 18 серпня 2011 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» було
укладено генеральну угоду факторингу
№ 000/1-06/7-008, згідно з якою позивачу були
відступлені права вимоги за договором
№ ТN/67/14-0610, укладеним 15 червня 2010 року
між ТОВ «М-ФОН» та ТОВ «Самсунг
Елекстронікс Україна Компані».

19 серпня 2011 року між позивачем і
третьою особою було укладено угоду про
співробітництво та організацію
взаємовідносин за внутрішнім
факторингом № 000/1-06.7-009 із змінами і
доповненнями, внесеними договорами про
внесення змін від 23 серпня 2011 року, від
31 березня 2012 року та від 31 травня 2012
року. Відповідно до п.п. 1.2. та
3.1.1 зазначеної угоди, ТОВ «М-ФОН»
зобов'язувалося своєчасно та в повному
обсязі виконувати грошові зобов'язання
з оплати товару за генеральною угодою
факторингу на користь банку.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань третьою особою за
генеральною угодою факторингу та
угодою про співробітництво, між
позивачем та відповідачем було
укладено іпотечний договір від 09
листопада 2011 року, посвідчений
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області і зареєстрований в
реєстрі за № 1266, (надалі - іпотечний
договір), за умовами якого відповідач
передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк»
житловий будинок АДРЕСА_1, загальною
площею 375 м2 , земельну ділянку площею
0,1200 га, яка передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та розташована по
вул. Городоцькій у с. Зимна Вода,
кадастровий номер :01:005:0107,
земельну ділянку площею 0,0920 га, яка
передана для ведення особистого
селянського господарства та
розташована по вул. Городоцькій у с.
Зимна Вода, кадастровий номер
:01:005:0108.

У зв'язку з невиконанням третьою особою
умов генеральної угоди факторингу та
угоди про співробітництво позивач
просив суд у рахунок часткового
погашення заборгованості третьою
особою перед банком у розмірі 1 404 314 грн
звернути стягнення на предмет іпотеки
та визнати за ним право власності на
зазначене майно.

Заочним рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
08 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 21 жовтня 2013 року, позов
задоволено.

В рахунок часткового погашення
заборгованості ТОВ «М-ФОН» перед ПАТ
«Укрсоцбанк» у розмірі 1 401 314 грн за
генеральною угодою факторингу №
000/1-06/7-008 від 18 серпня 2011 року та угодою
про співробітництво та організацію
взаємовідносин за внутрішнім
факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011
року звернуто стягнення на
вищезазначені предмети іпотеки за
іпотечним договором від 19 листопада 2011
року, шляхом визнання права власності
на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк».

Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право
власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 375 м2 .

Визнано за ПАТ «Укрсоцбанк» право
власності на земельні ділянки площею
0,1200 га та 0,0920 га, які передані для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд та розташовані по вул.
Городоцькій у с. Зимна Вода
Пустомитівського району Львівської
області.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені по справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ПАТ «Укрсоцбанк» у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Судами встановлено, що 18 серпня 2011 року
між позивачем та ТОВ «Самсунг
Електронікс Україна Компані» було
укладено генеральну угоду факторингу
№ 000/1-06/7-008, відповідно до умов якої
позивачу були відступлені права вимоги
за договором № ТN 67/14-0610, укладеним 15
червня 2010 року між ТОВ «М-ФОН» та ТОВ
«Самсунг Електронікс Україна Компані».

19 серпня 2011 року між позивачем та
третьою особою було укладено угоду про
співробітництво та організацію
взаємовідносин за внутрішнім
факторингом № 000/1-06.7-009 із змінами та
доповненнями внесеними договорами про
внесення змін від 23 серпня 2011 року, від
31 березня 2012 року та від 31 травня 2012
року, якими врегульовані
взаємовідносини при проведенні
розрахунків за контрактом на умовах
факторингу. Дійсність та безспірність
прав грошової вимоги банку до ТОВ
«М-ФОН» підтверджена
листом-підтвердження дійсності та
безспірності прав вимог вих. № 17/07 б-2
від 17 липня 2012 року та додатковими
угодами до угоди про співробітництво.

19 листопада 2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено іпотечний
договір, зареєстрований в реєстрі за №
1266, згідно з яким відповідач передав в
іпотеку банку належне йому на праві
приватної власності майно: житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 375 м2 ,
реєстраційний номер в РПВН НОМЕР_1;
земельну ділянку площею 0,1200 га, яка
передана для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд та розташована
АДРЕСА_1, кадастровий номер земельної
ділянки :0107; земельну ділянку
площею 0,0920 га, яка передана для ведення
особистого селянського господарства
та розташована АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :01:005:0108.

Відповідач виступив майновим
поручителем за зобов'язаннями третьої
особи за угодою про співробітництво та
організацією взаємовідносин за
внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19
серпня 2011 року щодо своєчасного та
повного відшкодування банку будь-яких
витрат, понесених внаслідок
невиконання чи неналежного виконання
компанією ТОВ «М-ФОН» зобов'язань за
контрактом (-ами) прийнятими на
факторингове обслуговування банком та
права вимоги щодо якого (-их)
відступлені Банку.

Згідно з генеральною угодою факторингу
№ 000/1-06-7-008 від 18 серпня 2011 року
укладеною між банком та третьою особою,
у межах максимального розміру
кредитного покриття у сумі 45 000 000 грн, а
також сплати компанією можливих
комісій, неустойки (пені, штрафів) та
інших понесених банком витрат у
розмірі, у випадках в порядку та строки
передбачені угодою.

Встановлено, що в порушення умов угоди
про співробітництво та організацією
взаємовідносин за внутрішнім
факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011
року третя особа не виконує взяті на
себе зобов'язання, внаслідок чого
станом на 18 жовтня 2012 року у останнього
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 38 808 683грн 14коп., яка
підтверджується розрахунком суми
заборгованості наданим позивачем, і
також визнана ТОВ «М-ФОН» (повідомлення
від 14 листопада 2012 року вих. № 14/11-12/211)

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 17 грудня 2012 року
було порушено провадження у справі №
5015/5278/12 про банкрутство ТОВ «М-ФОН», а
постановою від 26 лютого 2013 року
Господарський суд визнав банкрутом ТОВ
«М-ФОН» та відкрив ліквідаційну
процедуру.

Третя особа, як боржник по основному
зобов'язанню, порушив зобов'язання за
угодою про співробітництво та
організацію взаємовідносин за
внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19
серпня 2011 року.

На виконання положення ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» щодо
необхідності надсилання іпотекодавцю
вимоги про усунення порушення, позивач
19 жовтня 2012 року надіслав відповідачу
та третій особі письмову вимогу, в якій
останньому запропоновано погасити
заборгованість за кредитними
договорами, а також попереджено, що у
випадку невиконання вимоги у
тридцятиденний строк з моменту її
отримання банком будуть застосовані
заходи щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки. Однак, протягом
встановленого тридцятиденного строку
вимоги іпотекодержателя залишилася
без задоволення.

Згідно з висновком про вартість майна
від 20 листопада 2012 року, складеного
суб'єктом оціночної діяльності ПП
«Енергомакс» (сертифікат № 1202/11 від 09
червня 2011 року) в рамках звіту про
оцінку вартості майна, оцінка предмету
іпотеки складає 1 401 314 грн 00 коп. без ПДВ,
з яких: 1 178 000 грн - вартість житлового
будинку; 171 780 грн - вартість земельної
ділянки загальною площею 0,120 га; 51 534 грн
- вартість земельної ділянки площею 0,0920
га.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, посилаючись
на приписи ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст.
ст. 33, 35, 37 Закону України «Про іпотеку»,
а також п. 4.5 іпотечного договору,
виходив з того, що оскільки боржник
допустив прострочення виконання
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
позивач має право звернути стягнення
на предмет іпотеки шляхом визнання за
ним права власності на зазначене
нерухоме майно.

Статтею 589 ЦК України визначено, що у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави. За рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Статтями 1, 11 Закону України «Про
іпотеку» визначено, що майновий
поручитель - це особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника та несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки. У разі задоволення вимог
іпотекодержателем за рахунок предмета
іпотеки майновий поручитель набуває
права кредитора за основним
зобов'язанням.

Згідно із ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Частиною першою ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» встановлено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки.

Як роз'яснено у п. 39 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №
5 встановлено, що з урахуванням
положень частини третьої статті 33,
статті 36, частини першої статті 37
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Правовою підставою для
реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16
ЦК має право вимагати застосування
його судом.

Разом з тим, відповідно до п. 4.6
іпотечного договору іпотекодержатель
за своїм вибором звертає стягнення на
предмет іпотеки в один із наступних
способів: на підставі рішення суду; на
підставі виконавчого напису нотаріуса;
шляхом передачі іпотекодержателю
права власності на предмет іпотеки в
рахунок виконання забезпечених
іпотекою зобов'язань в порядку,
встановленому ст. 37 Закону України «Про
іпотеку».

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України
«Про іпотеку» іпотекодержатель
набуває предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

Отже, ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог, суди
попередніх інстанцій повно та
об'єктивно встановили фактичні
обставини справи щодо прострочення
божником виконання зобов'язання,
забезпеченого іпотекою, правильно
визначили спірні правовідносини та
обґрунтовано виходили із положень ст.
ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку».

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку, що під час
розгляду справи судом допущені
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення, касаційна скарга
підлягає відхиленню, а оскаржувані
рішення суду залишаються без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
08 травня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Львівської області від 21 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук