У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 4
листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що з 13 серпня 1988 року
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_5, який рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 листопада 2011
року був розірваний. Під час
перебування у шлюбі ними за спільні
грошові кошти було придбано майно, а
саме: житловий будинок АДРЕСА_2 та
земельна ділянка, на якій розташований
будинок з господарськими будівлями;
квартира АДРЕСА_1; автомобіль KIA Ceed,
державний номерний знак
НОМЕР_1; гараж у гаражному кооперативі
«Автомобіліст» за адресою:
Перший тупик Запорізького шосе, м.
Дніпропетровськ. Загальна вартість
зазначеного майна становить 2 млн 135
тис. грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4,
уточнивши позовні вимоги, просила суд
поділити спільно набуте сторонами під
час перебування у шлюбі майно
наступним чином: визнати за нею право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та земельну
ділянку, припинивши право власності
відповідача на дане майно, визнати за
ОСОБА_5 право власності на квартиру,
автомобіль та гараж, виплативши
останньому різницю вартості
поділеного майна в розмірі 402 тис. грн.

У серпні ОСОБА_5 звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_4, в якому з
урахуванням уточнень, просив суд
визнати за ним право власності на 1/2
частку майна, набутого подружжям під
час перебування у шлюбі, а саме:
квартири АДРЕСА_1, житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки, що розташовані АДРЕСА_2,
автомобіля KIA Ceed, державний номерний
знак НОМЕР_1, гаражу в гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
Перший тупик Запорізького шосе,
м. Дніпропетровськ.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 29 жовтня 2013 року
цивільні справи за позовом ОСОБА_4 та за
позовом ОСОБА_5 об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 4
листопада 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Поділено спільно
набуте майно між ОСОБА_4 та ОСОБА_5
наступним шляхом: виділено в натурі та
визнано за ОСОБА_4 у повному обсязі
право власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та земельну
ділянку, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2. Припинено право власності
ОСОБА_5 на 1/2 частку житлового будинку з
господарськими будівлями та земельної
ділянки, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2. Виділено в натурі та визнано
за ОСОБА_5 у повному обсязі право
власності на: квартиру АДРЕСА_1;
автомобіль KIA Ceed, державний номерний
знак НОМЕР_1, гараж у гаражному
кооперативі «Автомобіліст» за адресою:
Перший тупик Запорізького шосе,
м. Дніпропетровськ.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5
різницю вартості поділеного між
подружжям майна в розмірі 402 тис. грн.
У решті позову ОСОБА_4 та в
задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 23 грудня
2013 року рішення суду першої
інстанції змінено та доповнено
резолютивну частину рішення абзацом
наступного змісту: «Грошові кошти
покладені ОСОБА_4 на депозитний рахунок
НОМЕР_2 у ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області МФО 805012, як
компенсація за 1/2 частку
житлового будинку з господарськими
будівлями та земельної ділянки, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_2, у
розмірі 402 тис. грн, передати
відповідачу ОСОБА_5». У решті -
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального й процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити та
повернути грошові кошти в розмірі 402
тис. грн, внесені як компенсація на
депозитний рахунок суду, та
задовольнити його позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, частково задовольняючи позов
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суди
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, спірне майно набуто в
період шлюбу, з урахуванням положень
ст. ст. 60, 63, 70, 71 СК України, ст. ст. 368, 372
ЦК України поділив його за рівними
частками, стягнувши з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 компенсацію за різницю у
вартості майна, враховуючи
неподільність речі, які нею внесені на
депозитний рахунок суду.

Доводи касаційної скарги про те, що
повинен був лише визначити ідеальні
частки подружжя через непогодження з
отриманням компенсації, враховуючи
неподільність речі, безпідставні,
оскільки поділу підлягало кілька
неподільних речей, а не одна, які
можливо було поділити з урахуванням
доводів сторін.

Також посилання касаційної скарги на
порушення апеляційним судом
ч. 2 ст. 218 ЦПК України носить формальний
характер, що не може бути підставою для
скасування рішення суду (ч. 2 ст. 337 ЦПК
України), оскільки стосується
уточнення рішення суду щодо сплати
ОСОБА_5 компенсації.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від
4 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник Б.І. Гулько С.Ф.
Хопта