інстанції Жарікова О.В.Провадження №
22-ц/780/2481/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

8 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Лащенка В.Д.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 8 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування
моральної шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивачі звернулися з
вказаним позовом, обґрунтовуючи його
тим, що 15.04.2012 року на 41 км автодороги
Володарка-Тетіїв сталась
дорожньо-транспортна пригода, в
результаті якої загинув їх батько та
чоловік - ОСОБА_8 Близько 21 год.15 хв.
водій ОСОБА_7, керуючи технічно
справним автомобілем «Volkswagen Bora»,
державний номер НОМЕР_1, рухаючись в
напрямку смт. Володарка, поблизу с.
Завадівка, Володарського району
Київської області, допустила наїзд на
ОСОБА_8, який перебував на проїзній
частині дороги. Зазначили, що в
результаті ДТП ОСОБА_8 загинув.
Вважають, що смертю ОСОБА_8 їм
спричинена моральна шкода, що полягає у
душевних стражданнях, нервових
переживаннях, погіршення стану
здоров'я, що в цілому негативним чином
відбилося на стосунках сім'ї і життєвих
зв'язках. У зв'язку з наведеним просили
суд стягнути з ОСОБА_7 на користь
кожного позивачів по 100 000 грн., в якості
відшкодування моральної шкоди.

Заперечуючи проти задоволення
позовних вимог, представник
відповідача ОСОБА_9 вказав, його
довіритель не повинна відшкодовувати
завдану моральну шкоду, так як вона не є
винуватцем дорожньо-транспортної
пригоди, факт настання смерті ОСОБА_8
від наїзду саме її транспортним
засобом не доведений. Крім того
зазначив, що цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_7 в момент ДТП
була застрахованою.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 8 січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 25
січня 2014 року позивачі подали
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів неправильного
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
посилаються на аналогічні підстави для
її задоволення що й в позовній заяві.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
постановою 17.04.2012 року СВ розслідування
ДТП СУ ГУ МВС України в Київській
області від 17.04.2012 року була порушена
кримінальна справа по факту ДТП, яка
мала місце 16.04.2012 року на 41 км + 820 м
автодороги Володарка-Тетіїв,
Володарського району Київської
області, внаслідок якої загинув
невстановлений велосипедист, за
ознаками злочину, передбаченого ст. 286
ч. 2 КК України.

Встановлено, що потерпілими та
цивільними позивачами в даній
кримінальній справі № 27-1864 визнані
ОСОБА_4 та ОСОБА_1, що підтверджується
постановами про визнання потерпілим та
визнання цивільним позивачем, що
містяться в матеріалах кримінальної
справи витребуваної судом.

Згідно постанови про закриття
кримінальної справи від 19.06.2012 року,
15.04.2012 року, близько 21 год. 15 хв., водій
ОСОБА_7, керуючи технічно-справним
автомобілем «Volkswagen Bora», державний
номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по
автодорозі Володарка-Тетіїв в напрямку
смт. Володарка, на 41 км + 820 м вказаного
автошляху, поблизу с. Завадівка,
Володарського району Київської
області, допустила наїзд на гр. ОСОБА_8,
який лежав на проїзній частині дороги.
В результаті дорожньо-транспортної
пригоди ОСОБА_8 загинув на місці
пригоди. Вказаною постановою
кримінальна справа № 27-1864, порушена по
факту ДТП, за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України була
закрита, на підставі ст. 6 п. 2 КПК
України, за відсутністю складу даного
злочину в діях водія ОСОБА_7

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 8/30/д від 8 червня 2012 року
смерть гр. ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
наступила внаслідок поєднаної травми
голови та грудної клітки.

Відповідач ОСОБА_7 керувала
автомобілем «Volkswagen Bora», державний
номерний знак НОМЕР_1 на підставі
особливої відмітки в свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2, виданого 16.11.2011 року
Білоцерківським РЕВ при УДАІ ГУ МВС
України в Київській області, і саме
тому вона являється володільцем
джерела підвищеної небезпеки в
розумінні положень ст. 1187 ЦК України.

21.08.2012 року прокуратурою Київської
області вказана постанова про закриття
кримінальної справи від 19.06.2012 року №
27-1864 скасована та направлено справу до
СУ ГУ МВС України в Київській області
для організації досудового слідства,
так як не були встановлені інші
учасники вказаної події, та в зв'язку з
тим, що достовірних даних про те, що
смерть ОСОБА_8 настала саме від
переїзду його тіла автомобілем «Volkswagen
Bora», державний номерний знак НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_7 не зібрано.

В подальшому ОВС відділу розслідування
ДТП СУ ГУ МВС України в Київській
області було винесено постанову про
відмову в порушенні кримінальної
справи щодо окремої особи та закриття
кримінальної справи від 7.11.2012 року,
відповідно до якої в порушенні
кримінальної справи щодо ОСОБА_7, за
ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України було відмовлено, на
підставі ст. 6 п. 2 КПК України - за
відсутністю в її діях складу даного
злочину; кримінальна справа № 27-1864,
порушена за ч. 2 ст. 286 КК України за
фактом дорожньо-транспортної пригоди,
яка мала місце 15.04.2012 року на 41 км + 820 м
автодороги Володарка-Тетіїв, поблизу с.
Завадівка, Володарського району
Київської області провадженням
закрита, на підставі ст. 6 п. 2 КПК
України. В даній постанові зазначено,
що дана дорожньо-транспортна пригода
сталася внаслідок грубого порушення
велосипедистом ОСОБА_8 вимог п.п. 6.2, 6.3,
6.7 а), 6.8, 2.9 а), 4.4, 11.2 Правил дорожнього
руху, що призвело до створення
небезпеки іншим учасникам дорожнього
руху і саме порушення вказаних пунктів
ПДР України знаходяться в прямому
причинному зв'язку з настанням
зазначеної ДТП та її наслідками -
смерті самого ОСОБА_8 В діях водія
ОСОБА_7 порушень ПДР України, які б
знаходилися в прямому причинному
зв'язку з ДТП та наслідками, що настали
слідством не виявлено, і тому в її діях
відсутній склад злочину, передбачений
ст. 286 ч. 2 КК України.

На звернення ОСОБА_4, вказана постанова
була переглянута прокуратурою
Київської області та 22.02.13 року надана
відповідь про те, що відповідно до
проведених експертиз водій ОСОБА_7 не
мала технічної можливості попередити
наїзд на ОСОБА_8 Також заявнику
роз'яснено право оскарження постанови
в судовому порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачами
не доведено вини відповідача у смерті
ОСОБА_8, яка наступила внаслідок
здійснення наїзду нього автомобілем
«Volkswagen Bora», державний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням відповідача, а
не іншого транспортного засобу.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що міськрайонний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Статтею ст. 23 ЦК України передбачено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки;

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана смертю
фізичної особи, відшкодовується її
чоловікові (дружині), батькам
(усиновлювачам), дітям (усиновленим), а
також особам, які проживали з нею
однією сім'єю.

Суд попередньої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
відшкодуванні позивачам моральної
шкоди у зв'язку зі смертю їх чоловіка та
батька, оскільки матеріали справи не
містять будь-яких доказів того, що
смерть ОСОБА_8 наступила саме з вини
відповідача шляхом наїзду на нього
автомобілем.

Більш того даний факт спростовується
проведеними в ході розслідування
кримінальної справи низками висновків
проведених експертиз та встановленими
обставинами ДТП.

Також, на думку колегії суддів, не буде
зайвим зазначити, що цивільно-правова
відповідальність відповідача ОСОБА_7
на момент вказаної ДТП була
застрахована у ПрАТ СК «Українська
страхова група», що підтверджується
полісом страхування цивільно-правової
відповідальності серії АВ № 1234497 від
22.12.2011 року, тому позивачі не були
позбавлені можливості звернутися з
відповідними вимогами до страхової
компанії.

Оскільки при апеляційному розгляді
справи підстав для стягнення з
відповідача на користь позивачів суми
моральної шкоди судова колегія не
вбачає, докази та обставини, на які
посилаються апелянти в апеляційній
скарзі були предметом дослідження
судом першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують, адже
при їх дослідженні та встановленні
судом були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 8 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді: