Справа № 513/1892/13-ц
Провадження № 2/513/22/14
Саратський районний суд Одеської
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2014 року
Саратський районний суд Одеської
області у складі:

судді
Смірнової І.О.

при
секретарі Коноваленко Т.М.

за участю
адвоката ОСОБА_1

у відкритому судовому засіданні
в смт. Сарата в залі суду,

розглянувши цивільну справу за
позовною заявою

ОСОБА_2,

з викликом третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - ОСОБА_3

до

ОСОБА_4,

про

стягнення заборгованості за договором
позики, пені, 3% річних та процентів за
користування позикою, у зв'язку з
невиконанням грошового зобов'язанння,

В
С Т А Н О В И В:

09.10.2013 року позивачка звернулася до
суду з даним позовом, вказуючи, що 08
квітня 2011 року уклала з відповідачем
письмовий договір позики, за яким
позичила відповідачеві кошти в сумі
420000 гривень.

У відповідності до умов позики, що
зазначено у розписці, ОСОБА_4
зобов'язався повернути грошові кошти у
строк до 20 липня 2011 року, а в разі
неповернення боргу в строк, він
зобов'язався сплатити позивачу пеню в
розмірі 1% від загальної суми позики за
кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора, зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачка просила стягнути з
відповідача на її користь:

- заборгованість за договором позики у
розмірі 320000 гривень; пеню за
несвоєчасне повернення грошей - 2563600
гривень; 3 % річних - 21070 гривень 69
копійок; проценти за користування
грошима - 52830 гривень 41 копійку та
судові витрати - 3441 гривню, посилаючись
на те, що відповідач свої зобов'язання
до теперішнього часу в повному обсязі
не виконав.

Під час розгляду справи позивачка
збільшила свої позовні вимоги в
частині грошових сум, посилаючись на
те, що відповідач продовжує порушувати
умови договору позики (а.с.62-64). В
подальшому представник позивача
ОСОБА_5 надала ще одні пояснення за
позовною заявою (а.с.86-89), в яких
посилалася на те, що договір позики
укладений внаслідок новації
первісного зобов'язання, яке виникло
між сторонами на підставі договору про
спільну діяльність (просте товариство).

Третя особа - ОСОБА_3 пояснив суду, що у
зв'язку із загибеллю посівів ріпаку,
який вони мали намір виростити та
поділити між собою, сторони у договорі
простого товариства, а саме: він,
чоловік позивачки ОСОБА_6 та відповідач
відмовилися від виконання умов цього
договору в лютому-березні 2011 року. В
грудні 2011 року відповідач добровільно
повернув йому кошти, які він вклав у
спільну діяльність.

Відповідач позов не визнав,
вказуючи, що він повернув позивачці 300000
гривень, які вніс її чоловік у їх
спільну діяльність за договором
простого товариства. Більше грошей
чоловік позивачки у спільну діяльність
не вносив, тому йому позивачці
повертати більше нічого. Відповідач
вважає, що зобов'язання за договором
позики не відповідають вимогам закону,
оскільки позивачка не передавала йому
420000 гривень, відповідно до обставин,
які вказані у розписці. Новація за
договором простого товариства, який
був укладений між ним, відповідачем та
третьою особою, не вчинялася між ним та
ОСОБА_2, що підтверджується розпискою
про отримання грошей за договором
позики. В цьому договорі відсутні
відомості про новацію, а крім того, при
укладанні договору простого
товариства між ним та позивачем не
виникало зобов'язань щодо отримання та
повернення коштів. За договором про
спільну діяльність у нього, чоловіка
позивачки та третьої особи виникли
зобов'язання зі спільної господарської
діяльності простого товариства,
утвореного ними для спільної
діяльності.

Справа слухалась неодноразово.

У даному судовому засіданні
представник позивачки ОСОБА_5, діюча на
підставі довіреності, позов
підтримала, просила задовольнити тому,
що невиконання контракту по
сільськогосподарської продукціїї з
вини відповідача є підставою для
написання розписки. Відповідач
власноруч написав вказану розписку,
для погашення боргу, передав частково
гроші у сумі 300000 гривень, тому визнавав
свої зобов'язання повертаючи борг, як
новацію. Відповідно даним державної
служби статистики України, збір урожаю
сільськогосподарських культур, плодів,
ягід та винограду в регіонах України за
2011 рік, в Одеській області вродив ріпак
озимий (а.с. 200 -203). Відповідач та свідки
не довели суду, що ріпак, який був
засіяний на кошти, в тому числі і
чоловіка позивачки, загинув. Вирощений
ріпак та його продаж могли не пройти
через статзвітність району.

Відповідач та його представник
адвокат ОСОБА_1 позов не визнали,
пояснив суду, що невиконання контракту
по сільськогосподарської продукціїї
по вирощуванню ріпаку пов'язано з
погодними умовами. На прохання ОСОБА_3,
чоловіка позивачки він погодився
вирощувати у себе в господарстві ріпак.
Чоловік позивачки вніс на виконання
контракту 280000 гривень, а ОСОБА_3 тільки
40000 гривень. У зв'язку з невиконанням
всіх умов інвестицій, він, замість 1000
га, засіяв тільки 500 га ріпаком. У
березні 2011 року третя особа, чоловік
позивачки, бачили поле із загиблим
ріпаком. У зв'язку з чим, у квітні 2011
року дане поле було пересіяно і
засаджене ячменем. Ніякої реалізації
ріпаку у 2011 році не було, статзвітність
по господарству правдива.

Позивачка ніяких грошей 08 квітня 2011
року йому не давала. Він на прохання її
чоловіка переписав розписку з
написанного тексту і погодився
повернути йому внесені гроші за
контрактом. Він добровільно повернув
чоловіку позивачки 300000 гривень. Про
новацію йому нічого не було відомо і
він про це дізнався з даного позову.

Заслухавши сторони, їх
представників, свідків, вивчивши
матеріали справи суд вважає, що позов
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Згідно до ч.1 ст. 1130, ст.1132 ЦК України,
за договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для створення певної мети, що не
суперечить законові.

У разі припинення договору простого
товариства, речі, передані у спільне
володіння та (або) користування
учасників, повертаються учасникам, які
їх надали, без винагороди, якщо інше не
передбачено домовленістю сторін - ч. 2
ст.1141 ЦК України.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 604 ЦК України,
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новими
зобов'язаннями між тими ж сторонами
(новація).

Для того, щоб новація відбулася,
сторони повинні обумовити в своєї
угоді припинення зобов'язання, яке
діяло раніше, і заміну його новим
зобов'язанням.

В судовому засіданні встановлено, що
26.05.2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
був укладений договір про спільну
діяльність (просте товариство) з
вирощування сільськогосподарської
культури - ріпаку.

За умовами договору ОСОБА_3 і ОСОБА_2
надавали ОСОБА_4 грошові кошти у
розмірі 340000 грн., а ОСОБА_4 надавав
земельну ділянку у розмірі 1000 га,
необхідні машини для обробки землі та
посівний матеріал. Сторони договору
мали на меті отримати прибуток з
вирощеного ріпаку та розподілити
вирощений урожай, відповідно до умов
договору.

Для вирощування ріпаку ОСОБА_3 передав
ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 40000
гривень, а чоловік позивачки, який не
був стороною у договорі про спільну
діяльність, передав відповідачу 280000
гривень.

Даний факт підтвердили не тільки
позивачка, відповідач та третя особа
ОСОБА_3, а і свідок ОСОБА_6.

У зв'язку з несприятливими погодними
умовами, які були взимку 2011 року, весь
посіяний сторонами у справі ріпак
вимерз, про що відповідач поставив до
відома чоловіка позивачки ОСОБА_6 і
третю особу. Приблизно в березні- на
початку квітня 2011 року сторони
договору вирішили припинити спільну
діяльність з вирощування ріпаку і
дійшли згоди про те, що відповідач
поверне їм грошові кошти, отримані ним
для ведення спільної діяльності.

Свідки: ОСОБА_8, ОСОБА_9 підтвердили у
судовому засіданні, що із-за погодних
умов ріпак в господарстві вимерз і вони
поле, де був засіяний ріпак, пересіяли,
посадили ячмінь, т.я. потрібно було
розрахуватися з власниками земельних
ділянок.

Факт відсутності реалізації ріпаку по
господарству ППСФ "Агро КСОД" у 2011 році
підтверджується даними державної
звітності по району (а.с. 241-242).

Виходячи з обставин, встановлених в
судовому засіданні, суд приходить до
висновку, що між сторонами виникли та
існували правовідносини, пов'язані з
веденням спільної діяльності. Отже, ці
правовідносини врегульовані вказаними
вище нормами матеріального права, і у
зв'язку з припиненням цього договору
відповідач взяв на себе зобов'язання
повернути позивачу та третій особі
вкладені ними у спільну діяльність
грошові кошти.

Свої зобов'язання, відповідно до ч.2
ст.1141 ЦК України, відповідач ОСОБА_4
виконав, повернувши іншим сторонам у
договорі про спільну діяльність
вкладені ними грошові кошти, що
підтвердили в судовому засіданні як
позивачка ОСОБА_2 так і ОСОБА_3, а також
свідки: ОСОБА_6 і ОСОБА_10.

Судом також встановлено, що договір
позики, на який посилається позивачка у
позовній заяві, між позивачем і
відповідачем не укладався, та грошові
кошти у розмірі 420000 гривень позивачка
відповідачу не передавала.

Цей факт підтвердила свідок ОСОБА_11,
яка пояснила суду, що чоловік позивачки
приніс їй у офіс розписку про отримання
позики на англійській мові і попросив
перекласти її на російську мову. Потім
в офіс приїхав відповідач, переписав
дану розписку своєю рукою і передав
ОСОБА_6. Позивачки при написанні
розписки не було.

Для того, щоб перейшла новація
зобов'язань за договором позики
необхідно, щоб такі зобов'язання
існували у попередньому договорі, а
саме - у договорі про спільну
діяльність.

Судом встановлено, що у договорі про
спільну діяльність не існувало
грошових або інших майнових
зобов'язань у відповідача перед
позивачкою. Між ними існували
правовідносини, які виникали із
спільної діяльності з вирощування
ріпаку. Тому ці зобов'язання не могли
бути новацією за грошовими
зобов'язаннями, які виникають за
договором позики. Крім того, в
порушення вимог ч.2 ст. 604 ЦК України, в
договорі позики сторони не вказали,
які зобов'язання за договором про
спільну діяльність припинилися, і які
зобов'язання їх змінили, що є
необхідною умовою новації. Натомість,
позивачка, в якості доказу укладення
договору позики, надала письмову
розписку, написану ОСОБА_4 про
отримання ним грошей, в якій відсутні
посилання на новацію, що випливає із
зобов'язань за договором про спільну
діяльність. Тому суд вважає, що
заявлені ОСОБА_2 вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості за
договором позики, як новація
зобов'язань за договором про спільну
діяльність, не ґрунтуються на законі, а
тому не підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Суд вважає, що між сторонами не
виникло зобов'язань із договору позики,
а виникли зобов'язання, які ґрунтуються
на ч.2 ст.1141 ЦК України, а саме -
повернення позивачу речей (грошових
коштів), переданих відповідачу для
спільної діяльності. Оскільки
відповідач повернув чоловіку
позивачки передані ним (позивачем)
грошові кошти, вкладені у спільну
діяльність, правових підстав для
стягнення іншої грошової суми з ОСОБА_4
немає.

Керуючись ст.ст. 3- 6, 8, 10, 11, 212 - 215, 294
ЦПК, ч.2, ч. 3 ст. 604, ч.1 ст.1130, ст.1132, ч.2
ст.1141 ЦК України,

суд

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
договором позики, пені, 3% річних та
процентів за користування позикою у
зв'язку з невиконанням грошового
зобов'язанння у загальній сумі 3551044 (три
міліона п'ятсот п'ятдесят однієї тисячі
сорока чотирьох) гривень 90 копійок, а
також судового збору у сумі 3441 (три
тисячі чотириста сорок однієї) гривні -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається, протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду, а для осіб,
які не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення рішення
суду, у той же строк з моменту отримання
копії рішення, до апеляційного суду
Одеської області через Саратський
районний суд.

Суддя
І. О. Смірнова