Справа № 148/5527/13-ц Провадження №
22-ц/772/1324/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Робак С. О.Категорія:
27Доповідач: Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Луценка В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Нікушина В.П.,

при секретарі: Іщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом товариства
з обмеженою відповідальністю
"Колекторське Агентство Фактор" до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тульчинського районного суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» звернулось в суд з
позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
стягнення кредитної заборгованості.
Свої вимоги ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» мотивувало тим, що 25
грудня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» (первісний кредитор) та ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор» (новий
кредитор) було укладено договір про
відступлення прав вимог, відповідно до
змісту якого, первісний кредитор
передав, а новий кредитор набув право
вимоги до боржника реального та
належного виконання обов'язків за
кредитним договором №27-489/07-ШД від 13
липня 2007 року.

Відповідно до кредитного договору
№27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року,
укладеного між ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ОСОБА_2, відповідач взяв у
банка кредитні кошти в сумі 8000 гривень.
З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року між ТОВ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
було укладено договір поруки.

Проте, відповідач ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань за вказаним кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого у нього утворилась
заборгованість в розмірі 25839,53 гривень.

А тому позивач просив стягнути
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Колекторське Агентство Фактор»
заборгованість за вказаним кредитним
договором у розмірі 25839,53 гривень.

Рішенням Тульчинського районного суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор»
заборгованість за кредитним договором
№27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року у розмірі
25839,53 гривень.

В позові до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за кредитним договором №27-489/07-ШД від 13
липня 2007 року відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному
порядку. В апеляційній скарзі зазначає,
що рішення не відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
а тому просив його скасувати та
постановити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги у межах вимог ст. 303 ЦПК України,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 13
липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит», в особі начальника відділення
№27 філії «Київське регіональне
управління» ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит», та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір №27-489/07-ШД.

Відповідно до умов зазначеного
договору, банк надав ОСОБА_2 в тимчасове
користування кредитні кошти в розмірі
8000 гривень з оплатою по процентній
ставці 0,0001% річних та терміном
користування до 12 липня 2010 року.

Згідно умов зазначеного договору
відповідач зобов'язувався в порядку та
на умовах, що визначені Кредитним
договором: повернути кредит, сплатити
проценти за користування кредитом,
неустойки та інші передбачені платежі
в сумі, строки та на умовах, що
передбачені договором.

Встановлено, що Банк свої обов'язки за
кредитним договором №27-489/07-ШД від 13
липня 2007 року виконав у повному обсязі,
надавши відповідачу кредит, проте
ОСОБА_2 в порушення вимог договору
взяті на себе обов'язки не виконав.
Внаслідок чого у ОСОБА_2, відповідно до
розрахунку заборгованості (а.с. 68),
утворилась заборгованість в розмірі
25839,53 гривень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).
Заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди на то боржника
(ч.1 ст.516 ЦК України).

Згідно умов договору про відступлення
вимог №1 від 25 грудня 2008 року,
укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та ТОВ «Колекторське Агентство
Фактор» та додатку до нього, ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» передав, а ТОВ
«Колекторське Агентство Фактор»
набуло право вимоги до боржника
реального та належного виконання
обов'язків за Кредитним договором №
27-489/07-ШД від 13 липня 2007 року, а саме на
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
даним кредитним договором.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язуються надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та платити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вказаного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Отже, судом першої інстанції було вірно
встановлено факт заборгованості
ОСОБА_2 перед ТОВ «Колекторське
Агентство Фактор» в розмірі 25839,53
гривень.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
на те, що кредитний договір було
укладено з ТОВ «Банк «Фінанси та
Кредит», а не з ВАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» не позбавляють відповідача
обов'язку повернення кредитних коштів
у відповідності до укладеного
кредитного договору № 27-489/07-ШД від 13
липня 2007 року.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуюче викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
рішення суду першої інстанції
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, обставини
викладені в апеляційній скарзі
висновків суду не спростовують, а тому
підстави для скасування або зміни
рішення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Тульчинського районного суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі 20 днів.

Головуючий суддя: _______
Луценко В.В.

Судді: _______
Денишенко Т.О.

_______
Нікушин В.П.