Справа № 307/1131/14-ц
Провадження № 2/307/749/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року Тячівський районний
суд Закарпатської області в особі
головуючого

судді
Гримут В.І.

при секретарі
Тиводар
В.І.

з участю: позивачки
ОСОБА_1

представника позивачки
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

адвоката
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Тячів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд із позовною
заявою до ОСОБА_3 про розподіл між ними
спільного майна, яке було придбано за
час спільного проживання. Просить
розділити між ними холодильник,
пральну машину, а також визнати за нею
право власності на ? частки будинку
АДРЕСА_1. Посилається на те, що 28.07.1989 р.
вони з відповідачем уклали шлюб у
Кольцовській сільській раді м.
Свердловська. Від даного шлюбу в них
народилося двоє доньок які вже
повнолітні. Рішенням Тячівського
районного суду від 17.03.2011 р. шлюб між
ними було розірвано. Відповідно до
довідки № 351 від 10.02.2014 р., виданої
Солотвинською селищною радою будинок
по АДРЕСА_1, був побудований в 2003 році,
під час їхнього спільного проживання з
відповідачем, на місці будинку
отриманого ОСОБА_3 у спадщину. Також за
вищевказаною адресою знаходяться дві
літні кухні. У судовому засіданні
позивачка та її представник змінили
позовні вимоги, а саме просили або
визнати за позивачкою право власності
на ? частину житлового будинку, або
стягнути з відповідача 108000 грв.

Відповідач ОСОБА_3 та його адвоката
ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не
визнали. Пояснили, що відповідач набув
право власності на будинок АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16.07.2002 р. Згідно
ст. 24 ч. 1 КпШС (1969 р.), норми якого були
чинними на момент набуття ОСОБА_3 права
власності на житловий будинок, майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку спадкування, є
власністю кожного з них. За приписами
ст. 57 ч. 1 п. 1 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно набуте за час шлюбу, або на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування. Згідно державного
акту на право власності на землю ІІІ-ЗК
№ 023323 від 12.03.2003 р. йому належить на
праві власності земельна ділянка
площею 0.11 га., розташована в АДРЕСА_1 на
якій знаходиться спірний будинок. Ця
земельна ділянка не набувалася
подружжям за час шлюбу, а була ним
особисто приватизована у порядку
безоплатної приватизації із земель
комунальної власності, а тому не може
бути віднесена до спільного майна.
Згідно рішення виконкому
Солотвинської селищної ради № 83 від
30.08.2002 р., дозволу на право виконання
будівельних робіт № 28 від 14.03.2003 р.,
виданого відділом містобудування та
архітектури Тячівської РДА та на
підставі будівельного паспорта на
забудову земельної ділянки від 20.12.2002
р., ним було розпочато перебудову
житлового будинку по АДРЕСА_1 На
сьогоднішній день житловий будинок не
перебудовується та будівництво не
закінчене, зокрема до другого поверху
не проведено освітлення, опалення,
сходи між першим і другим поверхами
відсутні тощо. Після розірвання шлюбу з
позивачкою ним не проводилися ніякі
будівельні роботи.

Розглянувши матеріали справи суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. За ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом. Статтею 11
цього ж кодексу передбачено, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. У
статті 27 ЦПК, поряд з іншими правами та
обов'язками осіб, які беруть участь у
справі вказано і право брати участь у
судових засіданнях, подавати докази,
брати участь у дослідженні доказів.
Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Відповідно до
ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ,
у яких беруть участь ті самі особи
або особа, щодо якої встановлено ці
обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

Статтею 331 ЦК України ч.ч. 2, 3
передбачено,що право приватної
власності на нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Згідно ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК України
визначається, що у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте за час шлюбу,
але на підставі договору дарування або
в порядку спадкування.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони перебували у шлюбі з 28.07.21989 р.,
який рішенням Тячівського районного
суду від 17.03.2011 р. було розірвано.
Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16.07.2002 р. ОСОБА_3
отримав у спадщину житловий будинок
АДРЕСА_1, загальною корисною площею 37 м.
кв. Рішенням № 83 від 30.08.2002 р., виданого
виконавчим комітетом Солотвинської
селищної ради ОСОБА_3 надано дозвіл
перебудувати власний житловий будинок
за вищевказаною адресою. 20.12.2002 р.
відповідачем виготовлено будівельний
паспорт на будинок АДРЕСА_1. 14.03.2003 р.
відділом містобудування та
архітектури Тячівської РДА ОСОБА_3 було
надано дозвіл № 28 на будівництво
одноповерхового індивідуального
житлового будинку за проектом 1-КМ05007.07
та інших будівель згідно з планом
забудови на земельній ділянці. Згідно
державного акту на право приватної
власності на землю ОСОБА_3 належить
земельна ділянка площею 0.11 га., яка
розташована на території
Солотвинської селищної ради по
АДРЕСА_1. Відповідно до звіту про оцінку
суб'єкта оціночної діяльності,
вартість двоповерхового будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 102 м.кв.,
становить 553318 грв. Довідкою № 07/54 від
26.03.2014 р., виданою Тячівським РПТІ
стверджено, що станом на 31.12.2012 р. за
ОСОБА_3 зареєстровано домоволодіння в
АДРЕСА_1, загальною площею у розмірі 37 м.
кв. та житловою площею - 11.7 м. кв.

Позивачка всупереч положень ст. 60 ЦПК
України не довела та не надала
безспірних доказів, що будівельні
матеріали використані на будівництво
незавершеного будинку за адресою
АДРЕСА_1, є спільною сумісною власністю
подружжя. Також вона не надала доказів
того що гроші отриманні нею від своїх
родичів із Росії у 2007 році були
використані на будівництво будинку.

За таких обставин коли вимоги позивача
є недоведеними, суд приходить до
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі.

Тому, керуючись ст.ст. 60, 209, 213-215 ЦПК
України, ст. 331 ЦК України, ст.ст. 69, 70 СК
України суд,

Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Головуючий:
Гримут В.І.