У х в а л а

іменем україни

20 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі:

Гулька Б.І. Луспеника Д.Д.
Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом приватного
акціонерного товариства «Страхове
товариство «Гарантія» до ОСОБА_4 про
стягнення суми за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на
рішення Козівського районного суду
Тернопільської області від 16 жовтня 2013
року та рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року приватне акціонерне
товариство «Страхове товариство
«Гарантія» (далі - ПрАТ «СК «Гарантія»)
звернулося до суду із указаним позовом,
посилаючись на те, що 13 жовтня 2011 року
із ОСОБА_4 було укладено
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів. 15 серпня 2012 року на 429-му км
автодороги Мукачево - Івано-Франківськ
- Рогати - Львів, сталася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП), за участю автомобіля марки Kia Cerato,
реєстраційний номер НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_6, та автомобіля марки
ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_2, під
керуванням відповідача, який залишив
місце ДТП. Постановою Козівського
районного суду Тернопільської області
від 17 вересня 2012 року ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні адміністративних
правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4,
124 КпАп України. 10 січня 2013 року
страхова компанія здійснила ОСОБА_6
виплату страхового відшкодування в
розмірі 49 490 грн. Позивач зазначав, що
має право на подання регресного позову
до страхувальника, оскільки відповідач
залишив місце ДТП та не повідомив
страховика про його настання у
визначений договором строк.

У зв'язку з цим позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
суму виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 49 490 грн, а
також понесені судові витрати.

Рішенням Козівського районного суду
Тернопільської області від
16 жовтня 2013 року позов ПрАТ «СК
«Гарантія» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ПрАТ «СК «Гарантія»
суму виплаченого страхового
відшкодування в розмірі 49 490 грн.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 24 грудня
2013 року рішення районного суду
змінено та ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено ПрАТ «СК «Гарантія» з
інших правових підстав.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Змінюючи рішення суду, апеляційний суд
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), застосувавши підпункт «в» ст.
38 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», дійшов до
правильного висновку про те, що ОСОБА_4
після ДТП залишив місце пригоди, що є
підставою для стягнення регресної
виплати. Зазначеними діями відповідач
порушив п. 2.10 Правил дорожнього руху
України. Стягнення цієї суми закон не
пов'язує з наявністю преюдиційного
рішення суду про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст. 122-4 КпАП України.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи касаційної скарги цих
висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись
положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу і залишити
судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
відхилити.

Рішення Козівського районного суду
Тернопільської області від
16 жовтня 2013 року в незмінній після
апеляційного перегляду частині та
рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 24 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта