АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 543/1187/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1486/14
Головуючий у 1-й інстанції Грузман Т. В.
Доповідач Дряниця Ю. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Дряниці Ю.В.,

суддів: Карнауха П.М.,
Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Ткаченко Т.І.,

з участю: представника позивачів
ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивачів ОСОБА_2 на заочне рішення
Оржицького районного суду Полтавської
області від 28 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яромир-Агро», треті
особи - Відділ Держземагенства у
Оржицькому районі Полтавської області,
Державне підприємство Центр
державного земельного кадастру, про
визнання недійсними договорів оренди
землі та додаткових угод до договору
оренди землі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

в с т а н о в и л а :

Представники позивачів ОСОБА_12 та
ОСОБА_2 звернулися до місцевого суду з
позовом в інтересах 8 осіб до ТОВ
«Яромир-Агро» про визнання недійсними
договорів оренди та додаткових угоди
до них. В подальшому позовні вимоги
уточнювалися та доповнювалися.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим,
що в договорах оренди відсутні
істотні умови договору, а саме : умови
збереження стану об'єкта оренди, умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки та договори не
містять невід'ємних частин договору,
а саме: відсутні плани або схеми
земельних ділянок, акти визначення меж
земельних ділянок в натурі ( на
місцевості) та акти приймання-передачі
об'єктів оренди.

Заочним рішенням Оржицького районного
суду Полтавської області від 28 березня
2014 року відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Яромир-Агро» про
визнання недійсними договорів оренди
землі та додаткових угод до договору
оренди землі.

В апеляційній скарзі представник
позивачів ОСОБА_2 просить рішення
місцевого суду скасувати, постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Посилається на те, що висновки суду не
відповідають обставинам справи, судом
було порушено норми матеріального і
процесуального права, зокрема, не
враховано, що відсутність істотних
умов в договорі є підставою для
визнання його недійсним в силу ст. 15 ЗУ
«Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з підстав, визначених ст.308
ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно було встановлено судом першої
інстанції, позивачі є власниками
земельних ділянок на підставі
державних актів про право власності на
землю (а.с.10, 15, 20, 26, 84, 90, 96, 102).

Між кожним з позивачів та ТОВ
«Яромир-Агро» в різні дати (25.05.2007р.,
02.11.2011р. та 11.11.2011р.) були укладені
договори оренди, які 19.07.2007р., 25.07.2007р.,
21.12.2012р., 24.12.2012р. та 29.12.2012р.
зареєстровані Відділом Держкомзему в
Оржицькому районі Полтавської області.

Між ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ТОВ «Яромир-Агро» 22.10.2011 року укладені
додаткові угоди до договорів оренди,
які 15.06.2012р. та 22.06.2012р. зареєстровані
Відділом Держкомзему в Оржицькому
районі Полтавської області.

Колегія суддів в повній мірі
погоджується з висновками місцевого
суду про недоведеність позивачами
порушення їх прав ТОВ «Яромир-Агро»,
виходячи з наступного.

Частиною ч. 2 ст. 792 ЦК України
закріплено, що відносини щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом. Аналогічна норма міститься в
ч. 8 ст. 93 ЗК України. Тобто, ці норми за
своєю природою є відсильними.
Правовідносини, які виникають з
приводу оренди земельних ділянок
врегульовані ЗУ «Про оренду землі»,
норми якого є спеціальними. В даному
випадку виступає конкуренція норм
законодавства, внаслідок чого
застосуванню підлягають спеціальні
норми.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У частині першій статті 203 ЦК України
встановлено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Судом встановлено, що
волевиявлення сторін під час
укладення договорів оренди земельних
ділянок та додаткових угод було
вільним, що підтверджується підписами
сторін на договорах та додатках до них.

Відсутність у договорах оренди землі
хоча б однієї з істотних умов,
передбачених у частиною першою статті
15 Закону України «Про оренду землі» є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання таких договорів оренди
недійсними.

Обов'язок здійснення державної
реєстрації договору оренди покладений
на орендаря (ст. 25 ЗУ «Про оренду
землі»).

Оспорювані договори оренди земельних
ділянок та додаткові угоди до них були
зареєстровані в Оржицькому відділі
Полтавської регіональної філії
державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі
зазначали, що в договорах оренди
відсутні істотні умови договору, а
саме : умови збереження стану об'єкта
оренди, умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки та договори
не містять невід'ємних частин
договору, а саме: відсутні плани або
схеми земельних ділянок, акти
визначення меж земельних ділянок в
натурі ( на місцевості) та акти
приймання-передачі об'єктів оренди.

Відповідно до частини першої статті 3
ЦПК України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Саме така правова позиція висловлена в
постановах ВСУ від 25 грудня 2013 року по
справам № 6-78цс13 та 6-94цс13.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про оренду» зміна
умов договору оренди землі
здійснюється за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

Право внесення змін та доповнень у
договір також закріплено п. 32,33
договорів, укладених з ОСОБА_7,
ОСОБА_8ОСОБА_9, ОСОБА_10 та в п. 36
договорів, укладених з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6

Колегія суддів звертає увагу, що
позивачі обґрунтовують свої позовні
вимоги тим, що не зазначення умови
збереження стану об'єкта оренди та
умови передачі у заставу і внесення до
статутного фонду права оренди
земельних ділянок впливає на їх права,
як власників землі.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до п. 14 Перехідних положень
Земельного Кодексу України (на час
укладення договорів) заборонено
внесення права на земельну частку (пай)
до статутних капіталів господарських
товариств. Вказана норма носить
імперативний характер.

Договори оренди, укладені з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 містять пункт 17,
яким визначені умови збереження стану
об'єкта оренди.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем в укладених додаткових
угодах до договір оренди з ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пункти
договорів приведені у відповідність з
чинним законодавством, зокрема, п. 17
договору викладено в новій редакції,
якою визначено умови збереження стану
об'єкта оренди та доповнено п.п.39.1.1. п.
39.1., яким визначено, що передача у
заставу та внесення до статутного
фонду прав оренди земельної ділянки не
допускається. Будь-яких порушень норм
чинного законодавства щодо форми
договорів та наданих до них додатків
державним реєстратором не було
встановлено, договори та додаткові
угоди пройшли державну реєстрацію.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду про те, що
дописування певних умов договору у
додаткових угодах кульковою ручкою, а
не друкованим способом, не слугує
підставою для визнання договорів
недійсними, враховуючи, що додаткові
угоди були підписані сторонами. Так
само, не отримання на руки додатків до
договорів орендодавцями, враховуючи
відсутність з їх боку конкретних дій,
направлених на їх отримання, також не
дає підстав для визнання договорів
недійсними.

Матеріали справи не містять
жодних доказів на підтвердження
звернення позивачів з часу укладення
договорів та додаткових угод до ТОВ
«Яромир-Агро» з вимогою внесення змін
та доповнень до визначених в них
пунктів, узгодження викладення
додаткових пунктів друкованим
способам, отримання додатків
(план-схема, кадастровий план, акт
визначення меж, акт приймання-передачі)
і одержання відповідної відмови
відповідача. Таким чином, позасудовий
порядок врегулювання виниклого спору
позивачами не дотриманий.

Доводи представників позивачів,
викладені в позовних заявах не містять
обґрунтування таких підстав, як
невизнання чи оспорювання
відповідачем законних прав і інтересів
позивачів.

Колегія суддів приходить до
висновку, що права позивачів в
розумінні вимог ст. 3 ЦПК України не
порушені, а тому обраний ними спосіб
захисту прав не відповідає фактичним
обставинам.

Висновки місцевого суду зроблені на
підставі повного, всебічного та
об'єктивного дослідження наданих
сторонами доказів, доводів та
заперечень сторін, яким судом дана
відповідна правова оцінка. Розгляд
справи проведений з дотриманням
принципу змагальності та
диспозитивності, а оцінка доказів
проведена відповідно до норм ст. 212 ЦПК
України.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції. Наведені в апеляційній
скарзі доводи фактично зводяться до
переоцінки доказів, незгоди апелянта з
висновками суду першої інстанції та з
їх оцінкою, а тому не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
місцевим судом норм матеріального і
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів вважає, що при вирішенні
спору по суті місцевим судом були вірно
враховані та застосовані норми
матеріального і процесуального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивачів ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Оржицького районного
суду Полтавської області від 28 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Карнаух П.М.

(підпис)
Пилипчук Л.І.

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.