Головуючий суду 1 інстанції - Карпенко
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 406/9653/13
Провадження № 22ц/782/92/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого Луганської В.М.

суддів: Яреська А.ВІ., Маляренко
І.Б.

за участю секретаря: Веселова
С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Алчевського міського
суду Луганської області від 23 грудня 2013
року в цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 в інтересах якого діє ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення,
зняття з реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовною заявою, у якій просив
визнати ОСОБА_3 такою, що втратили право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
відповідачка ОСОБА_3 фактично не
проживає в спірній квартирі з 2000 року,
що підтверджено відповідними актами,
причини її відсутності не є поважними,
перешкод їй у проживанні в квартирі
ніхто не чинив, тому просив визнати
відповідачку, згідно вимог ст.ст.71,72 ЖК
України такою, що втратила право
користування спірною квартирою.

У грудні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_7
звернулись з зустрічним позовом до
ОСОБА_5 у якому з урахуванням уточнених
позовних вимог просили виселити
позивача за первісним позовом з
квартири АДРЕСА_1, зобов'язати відділ
СГІРФО Алчевського МВ УМВС України в
Луганській області ОСОБА_5 зняти з
реєстраційного обліку в АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_5 судові витрати.

Рішенням Алчевського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5
відмовлено за необґрунтованістю, у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено у зв'язку з
необґрунтованістю позовних вимог. Суд
виніс офіційне попередження ОСОБА_5, що
в разі продовження ним систематичних
дій щодо руйнування, псування
житлового приміщення, порушення правил
співжиття, що роблять неможливим для
інших проживання з ним в одній
квартирі, він буде виселений з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

ОСОБА_3, ОСОБА_7 не погодившись з
рішенням суду, звернулися з
апеляційною скаргою, в якій просять
змінити рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні
зустрічних позовних вимог, та ухвалити
в цій частині нове рішення яким
задовольнити їх позовні вимоги.

ОСОБА_5 також звернувся з апеляційною
скаргою на рішення Алчевського
міського суду Луганської області від 23
грудня 2013 року, однак ухвалою
апеляційного суду Луганської області
апеляційна скарга була повернута
апелянту у зв'язку з тим, що останній не
усунув у повному обсязі недоліки
апеляційної скарги.

В судовому засідання апелянти ОСОБА_3
та ОСОБА_7 підтримали апеляційну
скаргу, посилаючись на обставини,
викладені в апеляційній скарзі.

Представник ОСОБА_5 в судовому
засідання апеляційну скаргу не визнав,
просить суд залишити рішення суду без
змін.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду приходить до
наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 23. грудня 2013
року в частині відмови у задоволенні
заявлених вимог ОСОБА_5 про визнання
ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням не
оскаржується, тому відповідно до вимог
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
судової палати не переглядає та не
робить висновків щодо неоскарженої
частини судового рішення.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Суд же,
зберігаючи об'єктивність і
неупередженість, лише створює
необхідні умови для всебічного і
повного дослідження обставин справи.
При дослідженні і оцінці доказів,
встановленні обставин справи і
ухваленні рішення суд незалежний від
висновків органів влади, експертиз або
окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Крім того згідно
ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на основу своїх вимог
або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи,
судом під час розгляду цієї справи були
створені такі умови. Судом були
досліджені і оцінені в їх сукупності
всі докази, надані сторонами,
відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні заявлених
зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 суд першої інстанції прийшов
до висновку щодо необґрунтованості
заявлених вимог позивачів. Колегія
суддів судової палати вважає, що
висновок суду щодо необґрунтованості
заявлених вимог позивачів правильний.
Однак суд першої інстанції помилково
зазначив, що для виселення ОСОБА_5
необхідна наявність офіційного
застереження відповідними органами
про можливість його виселення.
Зазначена обставина не є підставою для
скасування рішення суду з наступних
підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК якщо
наймач, члени його сім'ї або інші особи,
які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи одному будинку, а
заходи запобігання і громадського
впливу виявилися безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого жилого
приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 17 постанови від 12 квітня 1985
р. N 2 "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України", при
вирішенні справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися і при повторному порушенні,
якщо раніше вжиті заходи попередження
або громадського впливу не дали
позитивних результатів. Йдеться,
зокрема, про заходи попередження, яких
застосовують суди, прокурори, органи
внутрішніх справ, адміністративні
комісії виконкомів, а також заходи
громадського впливу, яких вживають
збори жильців будинку чи члени
житлово-будівельних кооперативів,
трудові колективи, товариські суди й
інші громадські організації за місцем
роботи або проживання відповідача
(незалежно від прямих вказівок з
приводу можливого виселення)

Беручи до уваги офіційний характер
заходів запобігання та громадського
впливу, які мають передувати виселенню
наймача або членів його сім'ї на
підставі ст. 116 ЖК без надання іншого
жилого приміщення, і відповідно до
правил ст. 29 ЦПК про допустимість
засобів доказування факт застосування
заходів запобігання та громадського
впливу має підтверджуватися
письмовими доказами.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1,
перебуває в державному житловому
фонді, трьохкімнатна, знаходиться на 8
поверсі дев'ятиповерхового будинку,
загальною площею 68,40 кв.м., житловою
площею 47,80 кв.м. Наймачем квартири є
ОСОБА_4.

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровані в
квартирі в якості членів сім'ї наймача.
Зазначені обставини сторонами не
оспорюються. ОСОБА_3 в квартирі не
проживає.

ОСОБА_5 згідно постанови Алчевського
міського суду від 22.02.2012 року було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП
України за насильство в сім'ї.
Відповідно до вказаної постанови
ОСОБА_5 09.02.2012 року скоїв психологічне
насильство відносно свого батька .
ОСОБА_7 31.08.2013 року звертався з заявою
Алчевський МВ МУМВД України в
Луганській області з заявою щодо
застосування профілактичних заходів
до ОСОБА_5, оскільки останній створює
нестерпні умови для проживання.

Судом встановлено, що оплату за
комунальні послуги спірної квартири
провадить ОСОБА_3, ОСОБА_7 ОСОБА_5
проживає в спірній квартирі, не
сплачує комунальні послуги та чинить
перешкоди в проживанні в квартирі
ОСОБА_3

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_3 неодноразово зверталася в
органи внутрішніх справ з приводу
протиправних дій ОСОБА_5- 30.08. 2011 року,
24.10.2013 року, 21.10.2013 року, 31.10.2013 року,
06.11.2013 року, 04.11.2013 року.

Як вбачається із досліджених в
судовому засідання матеріалів
перевірки за зверненням ОСОБА_3 від
24.10.2013 року, від 31.10.2013 року, від 05.11.2013
року, 06.11.2013 року, 04.11.2013 року фактів
протиправних дій ОСОБА_5 відносно
позивачів не було встановлено.
Працівниками міліцій відповідно до
Закону України „Про міліцію" ОСОБА_5
були винесені офіційне застереження
щодо недопущення антигромадської
поведінки. Однак за результатами
перевірки і відповідно до висновків
Алчевського МВ ГУМВС України в
Луганській області від 30.10.2013 року,
07.11.2013 року, 08.11.2013 року, 14.11.2013 року, факт
конфлікту на які посилалася ОСОБА_3
стосовно неправомірних дій ОСОБА_5 не
знайшли свого підтвердження.

За таких обставин, колегія суддів
судової палати вважає, що між
сторонами є конфлікт, виникли
неприязні взаємини, які самі по собі не
можуть бути підставою для виселення
тому висновок суду щодо
необґрунтованості заявлених вимог
ОСОБА_3 і ОСОБА_7 правильний. Крім того,
судом встановлено, що протягом
останніх двох років ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в
спірній квартирі не проживали. ОСОБА_3
проживала за адресою: АДРЕСА_2, а ОСОБА_7
мешкав на дачі, зазначені обставини
ОСОБА_3 не заперечувала в судовому
засіданні.

Колегія суддів судової палати
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо доцільності і
необхідності винести ОСОБА_5
офіційного застереження про
недопустимість вчинення дій щодо
руйнування, псування жилого
приміщення, порушень правил співжиття.

Посилання апелянта на те, що суд
першої інстанції залишив поза увагою
той факт, що 30.08.2011 року відповідачем
ОСОБА_5 були спричинені їй тілесні
ушкодження і ОСОБА_5, було винесено
офіційне застереження не заслуговують
уваги, оскільки з матеріалів справи
вбачається, що судом досліджувалися
матеріали про відмову в порушення
кримінальної справи від 30.08.20011 року. Як
вбачається із постанови про відмову в
порушенні кримінальної справи від
30.08.2011 року конфлікт між сторонами
виник не з приводу спільного
проживання в квартирі. Відповідно до ч.
1 ст. 116 ЖК виселення через неможливість
спільного проживання може мати місце
лише при систематичному порушенні
правил співжиття що робить неможливим
для інших проживання з ним в одній
квартирі, як встановлено в судовому
засідання ОСОБА_3 на час вказаного
конфлікту не проживала в спірній
квартирі, а мешкала за адресою: АДРЕСА_2

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновок суду першої
інстанції та не є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування судового
рішення, судом апеляційної інстанції
не встановлено.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційних скарг та скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 209, 308 ЦПК України
судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Алчевського міського суду
Луганської області від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: