У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мартинюка В.І.,Остапчука Д.О.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до Державної
казначейської служби України,
прокуратури Болградського району
Одеської області, Болградського
районного відділу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області,
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями та
діями органів досудового слідства та
прокуратури, за касаційними скаргами
ОСОБА_6 на рішення Болградського
районного суду Одеської області від
24 жовтня 2013 року та рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 10 грудня 2013 року,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області від 10 грудня 2013 року,
заступника прокурора Одеської області
на рішення Болградського районного
суду Одеської області від 24 жовтня 2013
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області від
10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до Державної
казначейської служби України (далі -
ДКС України), прокуратури
Болградського району Одеської області,
Болградського районного відділу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Одеській
області (далі - Болградський РВ ГУМВС
України в Одеській області), Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Одеській області (далі -
ГУ МВС України в Одеській області) про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями та діями органів досудового
слідства та прокуратури. Позовні
вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок
незаконного перебування під слідством,
тримання під вартою йому було завдано
матеріальні збитки, які виразились у
недоотриманій заробітній платі в
розмірі 121 716 грн, матеріальних збитках,
завданих позивачу як суб'єкту
підприємницької длявості в розмірі 4 852
990, 80 грн., збитках завданих
пошкодженням майна ПП «АЙС»,
власником якого був позивач та які він
оцінив у 125 тис. доларів США, що
еквівалентно 1 012 500 грн, інфляційні
витрати, пов'язані з несвоєчасним
отриманням грошових коштів за рішенням
господарського суду в розмірі 619 636, 30
грн та з урахуванням уточнених
позовних вимог позивач просив стягнути
з ДКСУ суму у розмірі 6 728 559,10 грн в
рахунок матеріальних збитків та 10 млн.
грн в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Болградського районного суду
Одеської області від 24 жовтня 2013
року позов ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної Казначейської служби
України на користь ОСОБА_6 суму
грошової компенсації матеріальної
шкоди у розмірі 119 288 грн та моральної
шкоди у розмірі 500 тис. грн. У
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_6 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 10 грудня 2013 року
вказане рішення суду першої інстанції
змінено в частині визначення розміру
компенсації матеріальної шкоди.
Стягнуто з Державного бюджету України
шляхом списання з відповідного рахунку
Державної Казначейської служби
України на користь ОСОБА_6 суму
грошової компенсації матеріальної
шкоди у розмірі 33 865, 29 грн. В іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі Головне управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У касаційній скарзі заступник
прокурора Одеської області просить
вказані судові рішення першої та
апеляційної інстанцій в частині
стягнення моральної шкоди скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає
частковому задоволенню, а касаційні
скарги Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області та заступника
прокурора Одеської області
задоволенню не підлягають виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідно до Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закону), до
стягнення підлягає сума заробітку,
який позивач втратив внаслідок
незаконних дій органів досудового
слідства за період перебування
позивача під слідством, тобто з 22
серпня 2002 року до прийняття постанови
про закриття провадження у
кримінальній справі до 04 квітня 2011
року, що становить 104 місяці із
розрахунку мінімальної заробітної
плати станом на час розгляду справи,
яка дорівнює 119 288 грн. Ухвалюючи
рішення про відшкодування на користь
позивача моральної шкоди в розмірі 500
тис. суд першої інстанції виходив із
засад розумності, виваженості і
справедливості. В іншій частині
позовних вимог суд першої інстанції
відмовив виходячи із недоведеності
таких позовних вимог.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині визначення розміру стягнутих
на користь позивача компенсації
матеріальної шкоди, апеляційний суд
погодився з тим, що на користь позивача
підлягає стягненню сума заробітку
проте не погодився з терміном за який
підлягає стягненню заробітна плата. З
огляду на те, що позивач перебував під
вартою з 22 серпня 2002 року до 10 лютого 2005
року, саме за зазначений період і
повинна стягуватися заробітна плата в
розмірі 33 884, 29 грн з розрахунку
мінімальної заробітної плати 1147 грн. в
місяць. Крім того, апеляційним судом в
рахунок відшкодування матеріальних
збитків стягнуто на користь позивача
грошові кошти в розмірі 981 грн, які були
вилучені у останнього під час
затримання. В іншій частині
апеляційний суд повністю погодився з
висновками суду першої інстанції.

Проте повністю погодитися з висновком
апеляційного суду не можна з таких
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, 31
липня 2002 року прокуратурою
Болградського району Одеської області
було порушено кримінальну справу
відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, за
скоєння злочину, передбаченого ч. 6
ст. 185 КК України (а.с. 18 т. 1).

22 серпня 2002 року за підозрою у скоєнні
даного злочину в порядку
ст. 115 КПК України позивача було
затримано.

Постановою місцевого суду
Болградського району Одеської області
від 31 серпня 2002 року ОСОБА_6
обрано запобіжний захід у вигляді
тримання під вартою (а.с. 44 т. 1).

Вироком Приморського районного суду м.
Одеси від 03 серпня 2004 року
ОСОБА_6 засуджений за скоєння злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України до
7 років позбавлення волі з
конфіскацією всього майна, яке
належить йому на праві приватної
власності.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у кримінальних справах апеляційного
суду Одеської області від 10 лютого 2005
року вказаний вирок скасований, а
кримінальну справу направлено
прокурору Одеської області для
організації додаткового розслідування
СУ УМВС України в Одеській області.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 змінено
на підписку про невиїзд за межі
Одеської області, шляхом звільнення
з-під варти з зали суду (а.с. 26-36 т. 1).

Постановою слідчого СУ ГУМВС України в
Одеській області від 28 березня 2011 року
кримінальну справу №0 в частині
пред'явленого обвинувачення ОСОБА_6
закрито на підставі ст. 213 КПК України
за недоведеністю участі
обвинуваченого у скоєному злочині
(а.с.9-11 т. 1).

Частинами 1, 2 ст. 1176 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» шкода,
завдана громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства, -
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 1-1) встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали чи постанови
суду чи іншому рішенні суду про
повернення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
розгляд) факту незаконного притягнення
як обвинуваченого, незаконного взяття
і тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину ; 3) відмови в
порушенні кримінальної справи; 4)
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» у наведених у ст. 1
цього Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): 1)
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій; 2)
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт; 3)
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; 4)
суми, сплачені громадянином у зв'язку з
наданням йому юридичної допомоги;
5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок
коштів державного бюджету. Розмір сум,
які передбачені пунктом 1 статті 3 цього
Закону і підлягають відшкодуванню,
визначається з урахуванням заробітку,
не одержаного громадянином за час
відсторонення від роботи (посади), за
час відбування кримінального
покарання чи виправних робіт як
адміністративного стягнення (ч. 1 ст. 4
Закону).

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині стягнення суми заробітку за
час перебування позивача під вартою,
апеляційний суд остаточно не з'ясував з
яких підстав позивачем заявлені
позовні вимоги щодо відшкодування
матеріальних збитків у вигляді
стягнення недоотриманої заробітної
плати, на підставі Закону чи виходячи з
положень ст. 22 ЦК України, зауваживши
лише, що при такому визначені слід
виходити з розрахунку мінімальної
заробітної плати станом на час
розгляду справи, залишивши поза увагою
положення ч. 1 ст. 4 Закону та п. 8, 9
Положення. Звертаючись з позовними
вимогами щодо відшкодування
заробітної плати позивач послався на
той факт, що на момент взяття його під
варту він здійснював керівництво ПП
«АЙС». Відповідно до повідомлення ДПІ у
Болградському районі від 25 липня 2011
року державну реєстрацію ПП «АЙС»
скасовано 13 червня 2003 року. Апеляційний
суд не з'ясував розмір заробітної плати
позивача на момент його затримання,
суму недоотриманої заробітної плати за
період з моменту взяття під варту і до
скасування державної реєстрації ПП
«АЙС».

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду апеляційної
інстанції в частині відшкодування
майнової шкоди у вигляді недоотриманої
заробітної плати повинно бути
скасовано, а справа в цій частині
направлена на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду ухвалено з дотриманням норм
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, касаційні скарги Головного
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області та
заступника прокурора Одеської області
відхилити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 10 грудня 2013 року в
частині позовних вимог про
відшкодування майнової шкоди у вигляді
недоотриманої заробітної плати
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 10 грудня 2013 року в
іншій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук