справа № 2/489/1064/14
09 квітня 2014 року м.Миколаїв
Ленінський районний суд м. Миколаєва у
головуючого судді Коваленка І.В.
при секретарі Коденко К.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
У березні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом про
стягнення із відповідача кредитної
вимоги мотивовані тим, що 01.11.2006 між
сторонами було укладено договір №
DNH4KP47620231, відповідно до якого ОСОБА_1
отримав кредит у розмірі 6399,89 грн. зі
сплатою процентів у розмірі 25,08
Грошові зобов'язання станом на 03.02.2014
відповідач не виконав, внаслідок чого
утворилася заборгованість на загальну
грн. фіксованого штрафу та 2153,55 грн.
штрафу (процентна складова).
Частково вказану заборгованість
стягнуто судовим наказом Ленінського
районного суду м.Миколаєва від 16.04.2009. У
зв'язку із цим, заборгованість
У судове засідання представник
позивача не з'явилася, до суду надала
письмову заяву про розгляд справи за її
відсутності, в якій позов підтримала та
просила задовольнити, проти заочного
вирішення справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений неодноразово.
Заяву про розгляд справи за своєї
відсутності та письмових заперечень
проти позову до суду не надав.
У відповідності до статей 224, 225
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) судом
ухвалено про проведення заочного
розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи і
оцінивши зібрані в ній докази, вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 01.11.2007 між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено
договір, який оформлено заявою
позичальника № DNH4KP47620231, яка разом із
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Рострочка»)
(Стандарт) та Тарифами банку
складають кредитно - заставний
договір, що обумовлено умовами заяви.
Відповідно до умов договору відповідач
отримав кредит у розмірі 6399,89 грн., зі
сплатою 2,09 відсотків місячних з
кінцевим терміном повернення по 03.11.2008.
Станом на 03.02.2014 відповідач грошові
зобов'язання не виконав, внаслідок чого
виникла заборгованості по кредитному
яка частково стягнута судовим наказом
Ленінського районного суду м.Миколаєва
Згідно судового наказу з відповідача
стягнуто 6222,83 грн. заборгованості по
кредиту, 6389,57 грн. - процентів, 2984,87 -
пені, 500,00 грн. фіксованого штрафу та 779,86
грн. штрафу (процентної складової),
Таким чином, фактична заборгованість,
за виключенням заборгованості
вказаної в судовому наказі, становить
заборгованості по кредиту (6222,83 - 6222,83),
штрафу та 404,48 грн. штрафу процентної
складової (8089,68 х 5% х 100%).
При визначені заборгованості, суд
виходить із наведеного власного
розрахунку, оскільки розрахунок
позивача є помилковим.
Так, позивач заборгованість по тілу
кредиту, процентам і пені зменшив на
заборгованість з цих платежів і
розміри штрафів, вказаних в судовому
наказі. Після чого додатково нарахував
новий розмір фіксованого штрафу та
штрафу (фіксованої складової),
фактично застосувавши подвійну
відповідальність за одне і теж
порушення, що не відповідає статті 61
Конституції України.
Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Згідно із положеннями статті 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання. У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки
(пункт 3 частини першої статті 611 ЦК
Частиною другою статті 1054 ЦК України
передбачено, що до відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 71 цього
Кодексу, яким врегульовано відносини
позики. Згідно частини першої статті
1050 ЦК України якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень статті 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти у розмірі,
встановленому договором.
Водночас, відповідно до частини
третьої статті 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При вирішенні питання про зменшення
неустойки необхідно враховувати
конкретну ситуацію, інтереси обох
сторін та їх майновий стан сторін,
ступінь виконання зобов'язання,
причини неналежного виконання
зобов'язання та форму вини боржника,
співрозмірність розміру неустойки
наслідкам порушення.

З цього приводу Конституційний Суд
України в рішенні від 11.07.2013 N 7-рп/2013
зазначив, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

З розрахунку банку видно, що розмір
заявленої до стягнення пені значно
(більше ніж у чотири рази) перевищує
заборгованість відповідача за основою
заборгованістю, до складу якої входять
проценти.

У той же час, відповідно до пункту 6
частини першої статті 3 ЦК України
одними із загальних засад цивільного
законодавства України є
справедливість, добросовісність і
розумність, а також судовий захист
цивільного права та інтересу.

За таких обставин, враховуючи указані
засади цивільного права, інтереси
банку та відповідача, нарахована
позивачем станом на 03.02.2014 пеня
підлягає зменшенню до рівня
заборгованості по процентам - 8089,68 грн.

З огляду на наведені норми
матеріального та процесуального права,
враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, які свідчать про
порушення відповідачем взятих
грошових зобов'язань та наявність
заборгованості, вказаної у позові,
вимоги банку підлягають частковому
задоволенню шляхом стягнення з
відповідача заборгованості в сумі
16583,84 грн. (8089,68 + 8089,68 + 404,48).

Відповідно статті 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню пропорційно
задоволеному розміру позовних вимог
сплачений при подачі позову судовий
збір в розмірі 165,83 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 - 214, 224, 225,
228 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором від 01.11.2006 №
DNH4KP47620231, яка складається із 8089,68 грн.
заборгованості по процентам, 8089,68 грн. -
пені та 404,48 грн. штрафу (процентної
складової), разом 16583,84 грн.
(шістнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят
три гривні 84 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 (іден.номер НОМЕР_1)
на користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» 165,83 грн (сто шістдесят
п'ять гривень 83 коп.) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто
Ленінським районним судом м. Миколаєва
за письмовою заявою відповідача,
поданою протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в загальному порядку.

суддя