22-ц/775/373/2014(м)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області у
складі:

головуючого Ігнатоля Т.Г.,

суддів Мироненко І.П., Попової
С.А.,

при секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про збільшення розміру
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Володарського районного суду
Донецької області від 27 січня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з даним позовом, посилаючись
на те, що з 04 січня 1997 року по 05
листопада 2002 року вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_2, від якого має сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Постановою
Володарського районного суду
Донецької області від 23 листопада 2001
року на її користь з відповідача
стягнуті аліменти на утримання сина
ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку відповідача. Рішенням
цього ж суду від 01 лютого 2002 року
розмір аліментів зменшено до 1/6
частини, оскільки відповідач сплачував
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання дитини від попереднього
шлюбу - сина ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2. У
зв'язку з досягненням старшим сином
відповідача повноліття, стягнення
аліментів з відповідача на його
утримання припинилося, поліпшився
матеріальний стан відповідача, а їх
сумісний син вже дорослий та на його
утримання потрібно більше коштів,
просила суд збільшити розмір аліментів
з 16 до 1/4 частини доходів відповідача.

Рішенням Володарського районного
суду Донецької області від 27 січня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка,
посилаюсь на незаконність та
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, просить його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги. Зокрема, посилається
на те, що суд безпідставно не врахував
факт покращення матеріального
становища відповідача у зв'язку з
припиненням стягнення аліментів на
утримання сина від попереднього
шлюбу. Висновки суду про те, що
відповідач продовжує систематично
надавати матеріальну допомогу ОСОБА_7
нічим не підтверджені, як і висновки
про те, що він утримує свою
непрацездатну матір, що орендує житло.
Вказує, що на її утриманні також
знаходяться батьки, які перебувають на
пенсії, і вона, працюючи медсестрою,
також зазнає матеріальних труднощів.
Крім того, з березня 2014 року її син, так
само буде мати потребу у орендованому
житлі, так як вступив до вищого
навчального закладу, тому, це потребує
додаткових витрат.

ОСОБА_4 в судове засідання
апеляційного суду не з»явився, просив
розглянути справу у його відсутність.
ОСОБА_3, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи. В судове засідання не
з»явилася, тому, відповідно до ч.2 ст.305
ЦПК України справа розглянута у їх
відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення ОСОБА_1, яка підтримала
доводи скарги та просила її
задовольнити, перевіривши матеріали
справи та обговоривши доводи скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає , що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
рішенням Володарського районного суду
Донецької області від 01 лютого 2002 року
ОСОБА_4, у зв'язку із утриманням сина
від першого шлюбу, зменшено розмір
аліментів, стягнутих на користь
ОСОБА_1, яка в подальшому змінила
прізвище на «Ковальова» на утримання
їх сумісного неповнолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 14 частини до 16
частини з усіх видів заробітної плати
відповідача.

Згідно довідки з місця роботи
відповідача в ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго» з лютого 2013 року по
листопад 2013 року із його заробітної
плати сума утриманих аліментів
становить 43 979, 29 грн., що в середньому
за місяць складає 4 397,93грн. (а.с. 137)

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні
позову про збільшення розміру
аліментів, суд виходив з того, що розмір
сплачуваних відповідачем аліментів на
користь позивачки, в декілька разів
перевищує встановлений законом
прожитковий мінімум для дитини
відповідного віку; що у відповідача є
інші утриманці та наявність життєвих
обставин, які потребують від нього
додаткових матеріальних витрат.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27
Конвенції ООН про права дитини від 20
листопада 1989 року, яка ратифікована
Постановою Верховної Ради України №
789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула
чинності для України 27 вересня 1991 року,
держава визнає право кожної дитини на
рівень життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 цього Кодексу
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Частина перша статті 192 даного
Кодексу передбачає, що розмір
аліментів, визначений за рішенням суду
або за домовленістю між батьками, може
бути згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року №3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справи щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
розмір аліментів, визначений судовим
рішенням або за домовленістю між
батьками, суд може змінити за позовом
платника або одержувача аліментів у
зв'язку зі зміною матеріального чи
сімейного стану, погіршення чи
поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК
України, розмір аліментів, визначений
рішенням суду, не вважається незмінним.
Отже, у зв'язку із значним покращенням
матеріального становища платника
аліментів матір дитини може подати до
суду заяву про збільшення розміру
аліментів. Значне погіршення
матеріального становища батька може
бути підставою для його вимоги про
зменшення розміру аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що
заробітна плата позивачки, яка працює
в комунальному закладі Маріупольське
територіальне об»єднання здоров»я
дитини та жінки за період з серпня 2013
року по січень 2014 року, включно,
становить, 13 522, 36грн, середньомісячна
- 2 253,73 грн., що підтверджується довідкою
№05/67 від 24 січня 2014 року (а.с. 156).

Згідно довідки з місця проживання
позивачка ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1
разом з сином ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та
батьками : матір»ю ОСОБА_9,ІНФОРМАЦІЯ_4
та батьком - ОСОБА_10,ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).

Відповідно до довідки
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ
ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 у 2013 році вступив
до даного університету і в теперішній
час навчається на 1 курсі денного
відділення. Під час навчання
знаходиться на повному державному
утриманні (безкоштовно забезпечується
проживанням, харчуванням, форменим
одягом,підручниками, надається грошове
забезпечення, медичне обслуговування).
Термін закінчення навчання - червень 2016
року ( а.с. 155).

Відповідач ОСОБА_4, згідно довідки
адресно-довідкового бюро підрозділу
ГУДМС УДМС України в Донецькій області,
зареєстрований в м. Горлівка по вул.
Курченко б. 8 кв. 49 ( а.с.11,79).

Відповідно до довідки про роботу,
відповідач ОСОБА_4 працює в ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго» ( а.с. 137).

Відповідно до договору оренди
ОСОБА_4 орендує для проживання жиле
приміщення в м. Павлоград
Дніпропетровської області з
щомісячною оплатою за проживання 4000
грн.( а.с. 100).

Син відповідача від першого шлюбу -
ОСОБА_7 навчається на 2 курсі в
Донецькому національному технічному
університеті, на денній формі
навчання за рахунок коштів фізичної
особи і, згідно договору про навчання
від 28 серпня 2012 року, вартість навчання
за весь час надання освітньої послуги
з підготовки бакалавра становить 45 000
грн. (а.с.141-142).

Відповідно до письмових пояснень
першої дружини ОСОБА_4- ОСОБА_11,
відповідач в добровільному порядку
продовжує надавати матеріальну
допомогу на утримання сина ОСОБА_7 (а.с.
94, 140)

Крім того, відповідач ОСОБА_4,
згідно нотаріально посвідченого листа
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_10, надає в
добровільному порядку матеріальну
допомогу своїй непрацездатній матері
щомісяця в розмірі близько 2 000 грн.(а.с.
143).

З 2011 року відповідач перебуває в
законному шлюбі з ОСОБА_13 (а.с. 138), яка
згідно довідки МСЕК, є інвалідом 3
групи загального захворювання (а.с. 139),
та має сина ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_9, який
проживає разом з матір»ю та
відповідачем, є студентом третього
курсу Донецького національного
медичного університету, загальна
вартість освітньої послуги становить 85
700 грв., що підтверджено довідкою №144
від 30 грудня 2013 року (а.с. 144 - 145)

Колегія суддів вважає, що
вирішуючи спір, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України,
оцінив представлені сторонами
матеріали за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному і
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів; оцінив належність,
допустимість та достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність та
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності і дійшов обґрунтованого
висновку про відмову ОСОБА_1 у
задоволенні позову, оскільки значного
покращення матеріального становища
відповідача у зв'язку з припиненням
виплати аліментів на утримання
старшого сина не відбулося і
збільшення розміру аліментів на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
значно погіршить права інших
утриманців та матеріальний стан
самого відповідача.

Крім того, розмір стягнутих на
користь позивачки аліментів більше
ніж в 4000 грв. перевищує прожитковий
мінімум для дитини від 6 до 18 років,
який становить 1286 грв., майже в три рази.

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі про те, що їх син - ОСОБА_4 також
навчається і потребує додаткових
витрат у зв'язку з навчанням, не
впливають на правильність висновків
суду за заявленими позивачкою
вимогами, оскільки ОСОБА_4 з 2013 року
навчається в університеті внутрішніх
справ і знаходиться на повному
державному утриманні. Частиною 2 ст.192
Сімейного Кодексу України передбачено,
що розмір аліментів може бути
зменшено, якщо дитина перебуває на
утриманні держави. Участь батьків в
додаткових витратах на неповнолітню
дитину регламентується ст.185 Сімейного
Кодексу України, а в утриманні
повнолітніх дітей, які продовжують
навчання - ст.199 Сімейного Кодексу
України і позивачка, як і ОСОБА_4 не
позбавлені можливості пред»явити до
позивача відповідний позов.

Посилання позивачки в скарзі на
те, що її матеріальне становище значно
гірше ніж відповідача, оскільки вона
надає допомогу непрацездатним батькам
та сплачує комунальні послуги, не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду, оскільки з довідки про
отримання заробітної плати вбачається,
що позивачка отримує в середньому 2
253,73 грн. на місяць, а з урахуванням
аліментів, які вона отримує на дитину в
розмірі 4 297, 93 грв., її дохід становить
близько 6 551, 66 грн. Крім того, батьки
позивачки,які проживають разом з нею,
отримують пенсію в розмірі більше 1000
грв. кожний. Відповідач ОСОБА_4, окрім
аліментів на сина ОСОБА_4, орендує
житло, утримує дружину, яка є інвалідом
3 групи, надає допомогу матері - ОСОБА_12,
сину ОСОБА_7, який продовжує навчання,
та сину дружини - ОСОБА_13 - студенту
Донецького національного медичного
університету. Тобто, на думку колегії
суддів, для висновку про поліпшення
матеріального становища відповідача,
підстав немає.

Доводи скарги позивачки про те,
що відповідач не надав доказів на
підтвердження сплати аліментів на
утримання сина від першого шлюбу, а
письмові пояснення ОСОБА_3 не є
належним доказом, не приймаються до
уваги, оскільки за законом способами
надання утримання є, як судове рішення
про стягнення аліментів так і
домовленість батьків. Пояснення
ОСОБА_3 щодо сплати відповідачем
аліментів на утримання сина ОСОБА_7,
який продовжує навчання, та надання
допомоги непрацездатній матері,
позивачкою ніякими доказами не
спростовані.

Ніяких інших доказів та
обставин, які не були предметом
розгляду суду першої інстанції та
могли вплинути на висновки суду
позивачка апеляційному суду не надала.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
процесуального права, у відповідності
з нормами матеріального права, в ньому
повно відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними, а тому,
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування рішення суду
немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів , -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Володарського районного
суду Донецької області від 27 січня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді