Провадження №2/748/416/14
Єдиний унікальний № 748/1439/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року Чернігівський
районний суд Чернігівської області у
складі :

головуючої - судді Майбороди С.М.,

при секретарі Головач О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Глібко В.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Чернігові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства "Чернігівторф"
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою, в якій просила
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за весь час
затримки розрахунку з 29 липня 2013 року
по 17 квітня 2014 року з урахуванням
уточнених позовних вимог в сумі 12 350 грн
60 коп. Заявлені вимоги позивач
обґрунтовує тим, що її звільнено 26
липня 2013 року та по даний час не
виплачена заборгованість по
заробітній платі, а тому з відповідача
підлягає стягненню середній заробіток
за весь час затримки розрахунку. Також,
просила стягнути моральну шкоду в сумі
5000 грн, оскільки своєчасна невиплата
заробітної плати призвела її до
душевних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та просила
їх задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача позов визнав
частково на суму середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні. В задоволенні позовних
вимог щодо моральної шкоди просив
відмовити за її недоведеністю.

Заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

ОСОБА_1 працювала у філії Смолинський
торфозавод ДП «Чернігівторф» та
звільнена 26 липня 2013 року у
відповідності до п.1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно положень ст. 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

В судовому засіданні
представником відповідача не
заперечувалось, що позивачу не
виплачена заробітна плата після її
звільнення.

Заборгованість по заробітній платі
ОСОБА_1 стягнута з ДП «Чернігівторф» за
судовим наказом від 18 квітня 2014 року в
сумі 6321,90 грн.

Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови
Пленуму ВСУ "Про практику застосування
судами законодавства про працю" від 24
грудня 1999 року № 13, установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП
Українистягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Як роз'яснено в п.6 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» від 24
грудня 1999 року №13, задовольняючи
вимоги про оплату праці, суд має
навести в рішенні розрахунки, з яких
він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння та сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, про що зазначає
в резолютивній частині рішення.

Розмір середньої заробітної плати за
час затримки розрахунку при звільненні
обчислюється згідно з Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
який затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100.

Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку
середньомісячна заробітна плата
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 календарні місяці роботи, що
передують події, з якою пов'язана
відповідна виплата, але якщо протягом
цих місяців працівник не відпрацював
жодного робочого дня, середня
заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту
4 цього Порядку, в якому передбачено, що
розрахунки проводяться виходячи з
установлених працівнику в трудовому
договорі тарифної ставки, посадового
(місячного) окладу.

Після визначення середньоденної
заробітної плати як розрахункової
величини для нарахування виплат
працівнику здійснюється нарахування
загальної суми середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні, яка обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати на середньомісячне число робочих
днів у розрахунковому періоді.

Суд, розраховуючи суму коштів, що
належить до виплати ОСОБА_1 враховує
межі заявлених позовних вимог та
виходить з наведеної відповідачем
середньоденної заробітної плати в сумі
66,76 грн.

За таких підстав оплаті підлягають 3
робочих дня за липень 2013 року, 21 робочий
- за серпень 2013 року, 21 робочий день - за
вересень 2013 року, 23 робочих дня - за
жовтень 2013 року, 21 робочий день - за
листопад 2013 року, 22 робочих дня за
грудень 2013 року, 21 робочий день - за
січень 2014 року, 20 робочих днів - за лютий
2014 року, 20 робочих днів - за березень 2014
року, 13 робочих днів - за квітень 2014
року. Таким чином, сума до стягнення з
відповідача коштів становить (185
робочих днів х 66,76 грн) 12 350,60 грн.

Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд бере до уваги
обсяг моральних страждань позивача,
втрату нормальних життєвих зв'язків з
іншими особами, додаткові зусилля,
прикладені позивачем для забезпечення
достатніх умов проживання, тривалість
невиплати заробітної плати, а тому
приходить до висновку, що позов в
частині відшкодування моральної шкоди
слід задовольнити частково і стягнути
з ДП «Чернігівторф» на користь ОСОБА_1 у
відшкодування завданої моральної
шкоди в сумі 500 грн.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягають стягненню судові витрати в
сумі 243 грн 60 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212, 213, 215
ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП
України -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного
підприємства "Чернігівторф" про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної шкоди
- задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Чернігівторф" на користь ОСОБА_1 12 350
(дванадцять тисяч триста п`ятдесят) грн
(сума вказана без утримання
прибуткового податку й інших
обов"язкових платежів) середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні за період з 29 липня 2013
року по 17 квітня 2014 року включно.

Стягнути Державного підприємства
"Чернігівторф" на користь ОСОБА_1 500 (
п`ятсот) грн моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
"Чернігівторф" на користь держави
судовий збір в сумі 243 гривень 60
копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя
С.М.
Майборода