Справа
№263/25/14ц
Провадження №2/263/1558/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області у складі: судді Ікорської Є.С.
при секретарі Корзініній О.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом
до Публічного акціонерного товариства
«Азовзагальмаш», в обґрунтування
заявлених вимог зазначив, що з 29.08.2013 р.
його було прийнято у цех №155 ПАТ
«Азовзагальмаш» на посаду
слюсаря-електрика. У нього виникло
право на щорічну відпустку, однак
відповідач відмовляється надати йому
відпустку з 31.03.2014 р., мотивуючи тим, що
за графіком відпусток його щорічна
відпустка запланована на пільговий
період - у серпні 2014 р. У зв'язку з
вищенаведеним просив суд зобов'язати
відповідача надати йому повну
відпустку не за графіком та стягнути з
відповідача моральну шкоду через
порушення трудового законодавства в
розмірі 1000 грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в
судовому засіданні просив відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши подані сторонами документи,
повно і всебічно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки. У разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи або організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи або
організації або уповноваженим ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

З трудової книжки позивача вбачається,
що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з
29.08.2013 р. у цех 155 з ремонту
електродвигунів і монтажу
електроустаткування ПАТ
«Азовзагальмаш» (а.с.8).

Відповідно до вимог ст. 79 КЗпП України
та ст.10 Закону України «Про відпустки»
щорічні основна та додаткові відпустки
повної тривалості у перший рік роботи
надаються працівникам після
закінчення шести місяців безперервної
роботи на даному підприємстві, в
установі, організації. Черговість
надання відпусток визначається
графіками, які затверджуються
власником або уповноваженим ним
органом за погодженням з виборним
органом первинної профспілкової
організації (профспілковим
представником), і доводиться до відома
всіх працівників. При складанні
графіків ураховуються інтереси
виробництва, особисті інтереси
працівників та можливості їх
відпочинку. Конкретний період надання
щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом, який
зобов'язаний письмово повідомити
працівника про дату початку відпустки
не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

З матеріалів справи вбачається, що
25.12.2013 р. на 2014 р. по працівникам цеху №155
ПАТ «Азовзагальмаш» протоколом №4
засідання цехового комітету було
узгоджено графік відпусток, згідно з
яким відпустка ОСОБА_1 запланована на
серпень 2014 р.

З пояснень позивача в судовому
засіданні вбачається, що перед
складанням графіку відпусток по цеху з
ним узгоджувалося питання про надання
йому відпустки саме у серпні 2014 р.,
оскільки це пільговий період, і саме
він наполіг на тому, щоб йому відпустка
була надана у серпні.

Крім того, позивач в судовому засіданні
підтвердив, що графік відпусток
вивішений на стенді в цеху №155 в
загальнодоступному місці, він з ним був
також ознайомлений.

Згідно зі ст. 80 КЗпП України, ст.11 Закону
України «Про відпустки» допускається
перенесення щорічної відпустки на
вимогу працівника на інший період у
разі:

1) порушення власником або
уповноваженим ним органом терміну
письмового повідомлення працівника
про час надання відпустки (частина
п'ята статті 79 цього Кодексу);

2) несвоєчасної виплати власником або
уповноваженим ним органом заробітної
плати працівнику за час щорічної
відпустки (частина третя статті 115
цього Кодексу).

Щорічна відпустка повинна бути
перенесена на інший період або
продовжена у разі:

1) тимчасової непрацездатності
працівника, засвідченої у
встановленому порядку;

2) виконання працівником державних або
громадських обов'язків, якщо згідно із
законодавством він підлягає
звільненню на цей час від основної
роботи із збереженням заробітної
плати;

3) настання строку відпустки у зв'язку з
вагітністю та пологами;

4) збігу щорічної відпустки з
відпусткою у зв'язку з навчанням.

Щорічна відпустка за ініціативою
власника або уповноваженого ним
органу, як виняток, може бути
перенесена на інший період тільки за
письмовою згодою працівника та за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником) у разі,
коли надання щорічної відпустки в
раніше обумовлений період може
несприятливо відбитися на нормальному
ході роботи підприємства, установи,
організації, та за умови, що частина
відпустки тривалістю не менше 24
календарних днів буде використана в
поточному робочому році. У разі
перенесення щорічної відпустки новий
термін її надання встановлюється за
згодою між працівником і власником або
уповноваженим ним органом.

Таким чином, зазначених у законі
підстав для перенесення запланованої
за графіком відпустки позивача з
серпня на інший місяць не вбачається.

Суд дійшов висновку про
безпідставність вимог позивача про
зобов'язання надати йому відпустку у
період, не передбачений графіком
відпусток, оскільки ці вимоги не
знайшли свого підтвердження в ході
розгляду справи.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

За змістом указаного положення закону
підставою для відшкодування моральної
шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є
факт порушення прав працівника у сфері
трудових відносин, яке призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку про необґрунтованість
позову і відсутність порушень
трудового законодавства з боку
відповідача, тому суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню і в частині
вимог про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.79, 80, 232, 233, 237-1 КЗпП,
ст.10,11 Закону України «Про відпустки»,
ст.ст.10, 11, 59-60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Азовзагальмаш» про зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя:
Є.С.
Ікорська