У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.Суддів:Коротуна
В.М.,Маляренка А.В., Попович О.В.,Ступак
О.В., розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа - приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_10, про
визнання довіреності і договору
купівлі-продажу квартири недійсними та
повернення майна з чужого незаконного
володіння, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_10,
про визнання довіреності і договору
купівлі-продажу квартири недійсними та
повернення майна з чужого незаконного
володіння.

В обґрунтування позовних вимог
вказував на те, що він є братом ОСОБА_12,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2. У власності
останньої знаходилась квартира
АДРЕСА_1. Спадкоємців першої черги
померла не мала, тому позивач має право
спадкувати її майно, як спадкоємець
другої черги спадкування.

05 лютого 2011 року ОСОБА_12 підписала
довіреність, якою уповноважила
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 управляти та
розпоряджатися всім її майном. На
підставі вказаної довіреності
ОСОБА_7 уклав від імені ОСОБА_12 договір
купівлі-продажу спірної квартири від 18
березня 2011 року.

Посилаючись на те, що у момент
складання довіреності від 05 лютого 2011
року ОСОБА_12 не могла усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними,
позивач просив суд визнати недійсними
довіреність від 05 лютого 2011 року
та договір купівлі-продажу спірної
квартири від 18 березня 2011
року, як такі, що вчинені без волі
померлої на такі правочини.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 19 вересня 2013 року позов
задоволено.

Визнано недійсною довіреність, яка
посвідчена приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 за реєстровим № 464 від 05
лютого 2011 року, відповідно до якої
ОСОБА_12 уповноважила ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
які діють незалежно один від одного,
управляти та розпоряджатися всім її
майном.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 18 березня 2011 року між
ОСОБА_7, який діяв від імені ОСОБА_12, і
ОСОБА_9, та зареєстрований за № 646.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня
2013 року скасовано рішення Московського
районного суду м. Харкова від 19 вересня
2013 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року і залишення в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково на таких підставах.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_12, що підтверджено
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1.

ОСОБА_6 є братом ОСОБА_12 та спадкоємцем
другої черги спадкування за законом
після смерті останньої.

05 лютого 2011 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 було посвідчено
довіреність, зареєстровану в реєстрі
за № 464, відповідно до якої ОСОБА_12
уповноважила ОСОБА_7 та/або ОСОБА_8
управляти та розпоряджатися всім її
майном з чого б воно не складалося та де
б воно не знаходилось.

Згідно з договором купівлі-продажу
квартири від 18 березня 2011 року ОСОБА_12,
від імені якої на підставі довіреності
від 05 лютого 2011 року діяв ОСОБА_7,
передала у власність ОСОБА_9 квартиру
АДРЕСА_1.

02 червня 2011 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_14 було посвідчено заяву
ОСОБА_12 про скасування довіреності від
05 лютого 2011 року зареєстрованої в
реєстрі за № 464.

Як вбачається з акта № 394 посмертної
судово-психіатричної експертизи від 15
травня 2013 року відповідно до свого
психічного стану ОСОБА_12 в період
підписання довіреності від 05 лютого 2011
року та заяви про скасування цієї
довіреності від 02 червня 2011 року не
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною 1 статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203цього
Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК
України правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у момент
складання довіреності від 05 лютого 2011
року ОСОБА_12 не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, що відповідно до статті
225 ЦК України є підставою для визнання
недійсною цієї довіреності. Також, суд
визнав недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, як
такий, що не відповідав волі ОСОБА_12 на
його укладення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення у
справі, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідно до
довідки КП «Жилкомсервіс» № 32 від 14
червня 2011 року у спірній квартирі разом
із ОСОБА_12 була зареєстрована її дочка
ОСОБА_15, яка не була залучена до участі
у справі і тому позов ОСОБА_6 не
підлягає задоволенню.

Проте, з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.
97-100), під час розгляду справи у суді
першої інстанції було допитано свідка -
ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_2, яка була
попереджена про кримінальну
відповідальність за дачу неправдивих
показань та відмову від дачі показань.

З пояснень свідка ОСОБА_15 вбачається,
що вона є донькою позивача ОСОБА_6, а
ОСОБА_12 була її тіткою.

Вказане підтверджується копією
свідоцтва про народження ОСОБА_15
від 07 вересня 1968 року серії НОМЕР_2,
згідно з яким батьком ОСОБА_15 є ОСОБА_6,
а матір'ю - ОСОБА_18

Отже, ОСОБА_15 не є спадкоємицею першої
черги після смерті ОСОБА_12

Крім того, оскаржене рішення не
відповідає вимогам, що встановлені до
змісту мотивувальної частини рішення
апеляційного суду, що закріплені у
пункті 3 статті 316 ЦПК України.

Так, у мотивувальній частині рішення
суду апеляційної інстанції мають
зазначатися мотиви зміни рішення,
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення;
встановлені судом першої інстанції та
не оспорені обставин, а також
обставини, встановлені апеляційним
судом, і визначені відповідно до них
правовідносин; чи були і ким порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких особа
звернулася до суду; назва, стаття, її
частина, абзац, пункт, підпункт закону,
на підставі якого вирішено справу, а
також процесуального закону, яким суд
керувався.

Також, у цій частині рішення має
міститися обґрунтування щодо кожного
доводу сторін по суті справи, що є
складовою вимогою частини першої
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (РИМ,
04.XI.50).

Відмовляючи у позові, суд апеляційної
інстанції у порушення статей 213, 214, 303, 316
ЦПК України на зазначене уваги не
звернув, не в повній мірі визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, належним чином не
перевірив доводи апеляційної скарги
ОСОБА_9, не звернув уваги на те, що
ОСОБА_15 була залучена до розгляду
справи у суді першої інстанції та
давала пояснення, що не є дочкою
ОСОБА_12, а тому дійшов передчасного
висновку про скасування рішення суду
першої інстанції та відмову у позові.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 338 ЦПК
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом.

За таких обставин, рішення
апеляційного суду Харківської області
від 24 грудня 2013 року підлягає
скасуванню з підстав, передбачених
статтею 338 ЦПК України, з передачею
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Харківської області від 24 грудня 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.П. ШтеликСудді:В.М. Коротун
А.В. Маляренко О.В. Попович О.В. Ступак