ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Фонд
захисту житла та його реконструкції»,
третя особа - ОСОБА_4, про спонукання до
виконання договірних зобов'язань за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Придніпровського районного суду
м. Черкаси від 16 червня 2004 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 9 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2004 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Фонд
захисту житла та його реконструкції»
про спонукання до виконання договірних
зобов'язань, посилаючись на те, що 10
вересня 2001 року між ним та ТОВ
«Фонд захисту житла та його
реконструкції» був укладений договір
про фінансування реконструкції
квартири АДРЕСА_1. Відповідно до умов
договору відповідач зобов'язувався
здійснити реконструкцію вказаної
квартири 48,14 кв.м, ввести її в
експлуатацію та передати у власність
позивача, а відповідач зобов'язувався
сплатити відповідачу вартість
квартири. Термін виконання
відповідачем робіт та введення
квартири в експлуатацію відповідно з
умовами договору був встановлений до 26
грудня 2001 року. Відповідач свої
зобов'язання за договором не виконав,
квартиру після повної оплати її
вартості не ввів в експлуатацію і не
передав йому у власність. Також згідно
умов договору за порушення терміну
виконання робіт відповідач повинен
сплатити йому пеню в розмірі 0,5% від
сплаченої вартості квартири.
Невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань йому, як він вважає, завдано
моральної шкоди, як ним оцінюється у 5
тис. грн.

Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 червня 2004
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 9 грудня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Зобов'язано ТОВ
«Фонд захисту житла та його
реконструкції» виконати умови
договору від 10 вересня 2001 року на
фінансування реконструкції квартири
АДРЕСА_1 щодо реконструкції, введення в
експлуатацію та передати у власність
позивачу квартиру АДРЕСА_1. Стягнуто з
ТОВ «Фонд захисту житла та його
реконструкції» на користь ОСОБА_3 пеню
за порушення терміну виконання робіт
за договором від 10 вересня 2001 року на
фінансування реконструкції квартири
АДРЕСА_1 в сумі 2 386 грн. Вирішено питання
про судові витрати. У рахунок
відшкодування моральної шкоди
стягнуто з ТОВ «Фонд захисту житла та
його реконструкції» на користь ОСОБА_3
моральну шкоду в розмірі 1 500 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
судових рішень в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, з висновками якого
погодився апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що
відповідач не виконав умови договору
щодо своєчасної реконструкції
квартири та введення її в експлуатацію.
Позивачу спричинено моральну шкоду,
яка виразилася у тому, що позивач не має
можливості отримати оплачену ним
квартиру.

Відповідно до ст. 161 ЦК УРСР
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений
законом строк відповідно до вказівок
закону, акта планування, договору, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до вимог, що звичайно
ставляться.

Судами установлено, що 10 вересня 2001
року між позивачем та ТОВ
«Фонд захисту житла та його
реконструкції» був укладений договір
на фінансування реконструкції
квартири АДРЕСА_1.

Згідно з п. 1.6 вищевказаного договору
строк будівництва квартири складає 26
грудня 2001 року. Відповідно до п. 3.1.
вказаного договору виконавець повинен
своєчасно в строки, встановлені
проектною документацією, ввести в
експлуатацію вказану квартиру і в
місячний строк від дати вводу її в
експлуатацію передати квартиру у
власність замовника при наявності
повної її оплати згідно п. 2.3.

Позивач оплатив повну вартість
квартири в сумі 13 074 грн.

Відповідач у порушення умов договору
не виконав зобов'язання щодо
своєчасної реконструкції квартири та
введення її в експлуатацію.

Відповідно до п. 5.1 договору за
порушення терміну виконання робіт
відповідач повинен сплатити позивачу
пеню в розмірі 0,05% від сплаченої
вартості квартири.

За таких підстав, суди вирішуючи спір
на підставі доказів, наданих сторонами
й належним чином оцінених судами (ст. 212
ЦПК України), дійшли правильного
висновку про те, що оскільки відповідач
належним чином не виконує умови
договору щодо реконструкції квартири
та введення її в експлуатацію, то позов
у цій частині підлягає задоволенню. У
зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань суди також обґрунтовано
стягнули з останнього на користь
позивача пеню у розмірі 2 386 грн.

Разом із тим, звертаючись до суду
позивач указував на те, що внаслідок
неможливості отримати ним оплаченої
квартири, неможливістю придбання
іншого житла, у зв'язку з відсутністю
власного житла та необхідністю
постійної зміни місця проживання і
витратами на найм житла йому
спричинено моральну шкоду.

Згідно із ст. 440-1 ЦК УРСР моральна шкода,
заподіяна громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла моральну шкоду, якщо вона
не доведе, що моральна шкода заподіяна
не з її вини. Моральна шкода
відшкодовується в грошовій або іншій
матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової
шкоди.

З урахуванням викладеного, суди
обґрунтовано стягнули з відповідача у
рахунок спричиненої позивачу
моральної шкоди в розмірі 1 500 грн.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність висновків
судів, оскільки ОСОБА_5 не була стороною
договору на фінансування
реконструкції квартири АДРЕСА_1 від 10
вересня 2001 року, який був укладений між
ОСОБА_3 та ТОВ «Фонд захисту
житла та його реконструкції» та не була
стороною у справі На час розгляду
справи доказів недійсності чи
незаконності укладеного договору або
його розірвання між сторонами не
надано.

За таких підстав, доводи касаційної
скарги та зміст оскаржуваних судових
рішень, не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, тому
колегія суддів вважає за необхідне
касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 16 червня 2004
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 9 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко