Справа №173/3217/13-ц
Провадження №2/173/159/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у
складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору:
Верхньодніпровський районний відділ
ГУ в Дніпропетровській області ДМС
України, ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про зняття з
реєстрації. До початку розгляду справи
по суті позивач змінив предмет та
підставу позову, про що подав
відповідну заяву. Змінену позовну
заяву було пред'явлено до ОСОБА_2 про
визнання її такою, що втратила право
користування житловим приміщенням. В
обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач та його брат,
ОСОБА_3, є власниками по ? частині
квартири АДРЕСА_1. У кожного з них є
окрема домова книга. В домовій книзі
ОСОБА_3 зазначено, що за даною адресою з
1 листопада 2011 року також зареєстрована
його донька - ОСОБА_2 Ані ОСОБА_3, ані
його донька, ОСОБА_2 в даній квартирі не
проживають. За місцем своєї реєстрації
з 2012 року ОСОБА_2 не з'являлася. Вона
добровільно визначила своїм місцем
проживання іншу адресу. Зважаючи, що
всі витрати по утриманню квартири
позивач несе самостійно, він просив суд
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив суд
задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснив, що ОСОБА_3 зареєстрував доньку
в квартирі, що їм належить без його
згоди. Він дізнався про це вже через
півтора роки після того, як вона була
зареєстрована. Всі витрати по
утриманню квартири він несе
самостійно, зокрема поміняв двері,
систему опалення тощо. Після того, як
він навів в квартирі лад племінниця
вирішила вселитися в цю квартиру. Коли
дізнався, що ОСОБА_2 зареєстрована в
квартирі, звернувся до начальника
міграційної служби, але йому відповіли,
що для вирішення цього питання
необхідно звернутися до суду. Також
позивач додав, що ніколи не чинив
перешкод у користуванні квартирою, а
відповідач добровільно не захотіла там
жити, оскільки в кімнаті брата не має
ремонту та опалення. Ніхто не
перешкоджав жити в квартирі, брат має
ключі і в нього є власна кімната в
квартирі, де він іноді ночував.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнала, проти задоволення
позовних вимог заперечувала. Суду
пояснила, що в неї виникла необхідність
зареєструватися і батько вирішив її
зареєструвати. Спочатку вона дійсно не
проживала в цій квартирі, але потім
вирішила там жити, проте позивач не
погодився та виганяв її, кожного разу
як вона приходила. Позивач сказав, що не
пустить її туди жити поки не вони не
сплатять кошти за ремонт. Так було
тричі. Вона не зверталася до суду,
міліції, та інших органів, оскільки
вважала, що вони зможуть вирішити це
питання мирним шляхом. Також
відповідач зауважила, що сплачує
комунальні послуги за утримання
будинку.

Представник відповідача також
позов не визнала, проти задоволення
позовних вимог заперечувала. Суду
пояснила, що відповідач не проживає в
квартирі, в якій вона зареєстрована з
поважних причин, а саме через
неправомірну поведінку позивача.

Третя особа, ОСОБА_3, суду пояснив,
що вирішив зареєструвати в квартирі
свою доньку, оскільки він є власником
половини квартири. Під час реєстрації
ніхто не запитував про згоду іншого
співвласника, тому з братом ніхто це
питання не погоджував. Приходили до
позивача та казали, що вона буде жити в
квартирі, проте співмешканка сказала,
що не пустить її жити. Він не має ключів
від квартири.

Представник третьої особи,
Верхньодніпровського районного
відділу ГУ в Дніпропетровській області
Державної міграційної служби України,
в судове засідання не з'явився, про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, подав заяву про розгляд
справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлені наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

На підставі договору дарування
від 21 січня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є
власниками по ? частини квартири
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування, витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
(а.с.10-11) та інформаційною довідкою з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно (а.с.77). В даній квартири окрім
власників з 1 листопада 2011 року
зареєстрована також донька ОСОБА_3 -
ОСОБА_2.

ОСОБА_2 з моменту реєстрації
ніколи не жила в цій квартирі, її речей
в квартирі не має, витрат по утриманню
житла, окрім сплати комунальних
платежів за вивіз сміття та утримання
будинку, не несе. Дані обставини
підтверджуються актом обстеження
житлово-побутових умов від 12 лютого 2014
року, складеного депутатом
Верхньодніпровської міської ради
Кузнєцовим Г.В., згідно з яким ОСОБА_5
мешкає в квартирі АДРЕСА_1 разом із
співмешканкою, зі слів сусідів ОСОБА_2 з
1 листопада 2011 року в квартирі не
проживала (а.с.33) та показами свідків.

Так свідок ОСОБА_6 суду пояснила,
що мешкає по сусідству з ОСОБА_5 Він
мешкає разом із співмешканкою. Окрім
них ніхто в квартирі більше не жив.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що
мешкає разом з ОСОБА_5 Він не знав, що в
квартирі зареєстрована ОСОБА_2, згоди
на це не давав. Дізнався про те, що
племінниця зареєстрована в квартирі
вже через два роки, після того, як вона
була зареєстрована, коли принесли
запрошення на вибори. ОСОБА_2 не
проживає в квартирі, оскільки в кімнаті
її батька не має умов для проживання: не
має ремонту та опалення.

Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного
кодексу України, член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Отже судом встановлено, що
ОСОБА_2 не проживає за своїм місцем
реєстрації, а саме в квартирі АДРЕСА_1
більше року без поважних причин,
оскільки належними та допустимими
доказами в судовому засіданні не
підтверджено, що їй чинилися перешкоди
для проживання в цьому приміщенні.

При цьому суд не приймає до уваги
покази свідка ОСОБА_8, яка суду
пояснила, що ОСОБА_3 вирішив прописати в
квартирі на свою половину доньку -
ОСОБА_2 Через 6 місяців після того, як
вона прописалася, вона вирішила там
жити, проте позивач її не пускав в
квартиру, ключів вона від квартири не
має. Хотіли вирішити це питання мирним
шляхом. В листопаді 2013 року позивач
побив ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що не хотів
пускати ОСОБА_3 з донькою жити до
квартири. Суд вважає дані покази
неналежним доказом, оскільки свідок не
була очевидцем подій, про які давала
покази, а розповідала про них лише зі
слів доньки, ОСОБА_2 Події ж свідком
яких була ОСОБА_8, а саме сварки між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не спростовують
обставин, які було встановлено судом, а
саме те, що ОСОБА_2 не проживає за своїм
місцем реєстрації більше року без
поважних причин.

Також суд вважає неналежним
доказом довідку Верхньодніпровського
РВ Дніпропетровської області від 24
лютого 2014 року № 28, згідно з якою ОСОБА_3
5 листопада 2013 року звертався до
чергової частини Верхньодніпровського
РВ із заявою про те, що його брат ОСОБА_1
з липня 2012 року не впускає його в їх
спільну квартиру, оскільки дана
довідка підтверджує лише факт
звернення до міліції ОСОБА_3 та не
підтверджує протиправність дій з боку
ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 З тих
самих підстав суд не приймає як доказ
виписку з історії хвороби ОСОБА_3,
оскільки вона не стосується
правовідносин, які склалися між
позивачем та відповідачем у справі.

Домовленості між власником житла,
ОСОБА_1, та ОСОБА_2 про збереження за нею
права користування житлом за її
відсутності, не було. Більше того, судом
встановлено, що в порушення
встановленого порядку реєстрації
місця проживання особи, згідно з яким у
заяві про реєстрацію місця проживання
обов'язково має зазначатися підстава
для реєстрації (ордер, свідоцтво про
право власності та інші документи) або
ж згода власника/співвласників житла
на реєстрацію місця проживання, ОСОБА_2
була зареєстрована в квартирі без
згоди ОСОБА_1, що підтверджується
заявою про реєстрацію місця проживання
ОСОБА_2 (а.с.70). та не заперечувалось
сторонами в судовому засіданні. А тому
суд вважає, що за відсутності згоди
обох власників квартири, ОСОБА_2 була
зареєстрована в даному житловому
приміщенні неправомірно.

Таким чином судом встановлено, що
ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1
більше одного року, а тому вона є такою,
що втратила право на користування цим
житлом.

Враховуючи вищевикладене суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання ОСОБА_2 такою, що втратила
право користування квартирою
законними та обґрунтованими, а тому
позов підлягає задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що
рішення суду про визнання особи такою,
що втратила право на користування
жилим приміщенням є підставою для
зняття її з реєстраційного обліку та є
обов'язковим для виконання
відповідними органами, уповноваженими
на зняття такої особи з реєстраційного
обліку.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, суд приймає до уваги, що
позивачем було сплачено судовий збір
за подання позовної заяви, який
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст. 450 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, судові
витрати в сумі 229 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко