Справа № 441/1826/13
Головуючий у 1 інстанції:
Маланова-Онуфер А.М.
Провадження № 22-ц/783/1188/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Струс Л.Б.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю
представника Державної казначейської
служби України - Ожибка П.І., прокурора
Лящука Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Державної казначейської служби
України та прокуратури Львівської
області на рішення Городоцького
районного суду Львівської області від
16 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до прокуратури Львівської
області, Державної казначейської
служби України, третя особа Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області,
про відшкодування моральної шкоди
завданої внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, -

в с т а
н о в и л а:

03 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся в
суд з позовом до прокуратури
Львівської області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування 500 000,00 грн. моральної
шкоди, завданої внаслідок незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності. Вимоги обґрунтовує
тим, що 26 листопада 2004 року заступником
прокурора Львівської області відносно
нього було порушено кримінальну справу
№ 181-0598 за ознаками ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 157 КК
України, а 24 січня 2005 року його
притягнуто до кримінальної
відповідальності за ознаками ч. 2 ст. 157,
ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365 КК України, і в цей же
день обрано запобіжний захід у виді
підписки про невиїзд. Кваліфікація
злочину неодноразово змінювалась та в
кінцевому результаті його дії були
кваліфіковані за ч. 3 ст. 157 КК України.
Вказана кримінальна справа
розглядалася кількома районними
судами Львівської області.
Постановлені вироки районних судів
неодноразово скасовувалися судами
вищих інстанцій та поверталися як на
новий судовий розгляд, так і на
додаткове розслідування. Як наслідок,
07.05.2012 року Самбірським міськрайонним
судом Львівської області по
кримінальній справі ухвалено
виправдувальний вирок, який ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 13.11.2012 року залишено без змін.
Ухвалою колегії суддів судової палити
у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ касаційну скаргу прокурора на
вирок Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 07 травня 2012
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 13.11.2012 року
залишено без задоволення. Враховуючи
вищезазначене, він перебував під судом
і слідством з 24 січня 2005 року по 13
листопада 2012 року, тобто 93 місяці.
Внаслідок незаконних дій органів
прокуратури та суду йому завдано
значних моральних страждань та
переживань, що відобразились на його
самопочутті, стосунках з оточуючими та
рідними, здоров?ї, кар?єрі, загалом на
всіх сферах його життя, які полягали в
наступному. В ході розслідування
справи він піддавався психічному
впливу з боку працівників прокуратури,
його постійно викликали на допити,
ставки віч-на-віч. На численні слідчі
дії та судові засідання він їздив майже
по всій Львівській області (Городок,
Миколаїв, Мостиська, Самбір), на що ним
було потрачено значну суму коштів та
часу. З нього була взята підписка про
невиїзд, внаслідок чого він не міг
вільно пересуватись і був позбавлений
можливості нормально працювати та
належним чином забезпечувати
достатній рівень життя своєї сім?ї. З
органів податкової міліції його було
звільнено, на жодну нормальну роботу
влаштуватись не міг, оскільки весь час
перебував під слідством. Органом
досудового слідства була виставлена
відповідна карта в базу даних УІТ
ГУМВСУ, а тому всі 93 місяці він значився
таким, що перебуває під слідством і
судом, а тому жодної спецперевірки при
прийнятті на роботу пройти не міг.
Зазначена кримінальна справа завдала
йому значних душевних хвилювань,
оскільки до того він працював в органах
податкової міліції, був дотичний до
розслідування кримінальних справ та
фактично сприяв засудженню інших осіб,
а тут сам опинився в ролі
обвинуваченого та підсудного. Цей факт
пригнічував його та ставив в незручне
положення при спілкуванні, як з
оточуючими, так і з колишніми
підлеглими, оскільки після порушення
кримінальної справи він втратив
авторитет, довіру та повагу. Факт
порушення проти нього кримінальної
справи був висвітлений в засобах
масової інформації, як друкованих, так
і в інтернет-виданнях. Зазначені
обставини, враховуючи політичні події
2004-2005 років, набули широкого розголосу.
Завдану моральну шкоду оцінює у 500 000,00
грн., які просить стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Стягнуто в
користь ОСОБА_3 за рахунок Державного
бюджету України завдану йому моральну
шкоду в сумі 105 966 грн. (сто п'ять тисяч
дев'ятсот шістдесят шість гривень). В
задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду оскаржили позивач ОСОБА_3,
відповідачі - Державна казначейська
служба України та прокуратура
Львівської області.

ОСОБА_3 у своїй скарзі зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що його кримінальне
переслідування припинилось 07 травня 2012
року, тобто в день винесення
виправдувального вироку судом першої
інстанції. З огляду на це, судом було
розраховано розмір моральної шкоди за
87 місяців його перебування під судом і
слідством (з 24.01.2005 року по 07.05.2012 року).
Стверджує, що судом безпідставно не
враховано до цього періоду ще 6 місяців,
протягом яких прокуратура Львівської
області оскаржувала виправдувальний
вирок до суду апеляційної інстанції.
Вважає, що у зв'язку з тим, що вирок суду
від 07 травня 2012 року набрав законної
сили лише після його перегляду судом
апеляційної інстанції в листопаді 2012
року, він продовжував в цей період
перебувати під слідством і судом.
Просить скасувати рішення
Городоцького районного суду
Львівської області від 16 грудня 2013 року
та ухвалити нове, яким його позовні
вимоги задовольнити повністю.

Державна казначейська служба України в
скарзі зазначає, що судом першої
інстанції в рішенні зазначено про те,
що моральна шкода позивачу
заподіювалась на протязі 87 місяців (з
24.01.2005 року по 07.05.2012 року). Вважає дані
доводи суду необґрунтованими, оскільки
позивач не зазначав ні в позовній
заяві, ні в поясненнях під час розгляду
справи про те, що моральна шкода
заподіяна йому незаконними діями суду
чи суддів Городоцького, Мостиського
районних чи Самбірського
міськрайонного судів, які розглядали
кримінальну справу щодо нього. Звертає
увагу на те, що з оголошених в судовому
засіданні матеріалів кримінальної
справи, із 87 місяців справа 74 місяці
перебувала на розгляді саме у судах, а
не в органах досудового слідства. У
зв'язку з тим, що позивачем не подано
доказів про незаконність дій суду та не
залучено останнього до розгляду даної
справи в якості відповідача, вважає, що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог при вирішенні даної
справи. Зазначає також, що судом
безпідставно завищено розмір
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача, оскільки відповідач
міг заподіяти шкоду позивачу лише на
протязі 13 місяців, коли ним проводились
заходи досудового слідства, а не під
час перебування справи у судах. Просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Прокуратура Львівської області
зазначає, що судом першої інстанції в
оскаржуваному рішенні не наведено
жодного факту незаконності дій органів
досудового слідства, а тому в суду не
було підстав для відшкодування на
користь позивача моральної шкоди. У
зв'язку з тим, що позивачем не подано
доказів про незаконність дій суду та не
залучено останнього до розгляду даної
справи в якості відповідача, вважає, що
суд першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог при вирішенні даної
справи. Стверджує також, що судом
безпідставно завищено розмір
відшкодування моральної шкоди на
користь позивача, оскільки відповідач
міг заподіяти шкоду позивачу лише на
протязі 13 місяців, коли ним проводились
заходи досудового слідства, а не під
час перебування справи у судах. Просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Державної казначейської
служби України - Ожибка П.І., прокурора
Лящука Т.І., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційні скарги
Державної казначейської служби
України та прокуратури Львівської
області слід відхилити, а скаргу ОСОБА_3
- задовольнити частково з огляду на
наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
права громадян.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадках закриття кримінальної справи
за відсутністю події злочину,
відсутністю у діянні складу злочину
або недоведеністю участі
обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно до положень ст. 4 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться за рахунок коштів
Державного бюджету у разі, коли
незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв?язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

За результатами судового розгляду
справи встановлено, що 17 грудня 2004 року
слідчим в особливо важливих справах
слідчого відділу слідчого управління
прокуратури Львівської області було
винесено постанову про порушення
кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за
ознаками злочинів передбачених ч. 2 ст.
15, ч. 2 ст. 157, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365 КК
України (а.с. 10).

24 січня 2005 року слідчим в особливо
важливих справах СВСУ прокуратури
Львівської області було винесено
постанову про притягнення ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як обвинуваченого та
пред?явлено обвинувачення у вчиненні
злочинів передбачених ч. 2 ст. 157, ч. 3 ст.
364, ч. 3 ст. 365 КК України (а.с. 11-13).

Відповідно до постанови державного
обвинувача - помічника прокурора
Львівської області про зміну
обвинувачення від 15.05.2006 року, ОСОБА_3
пред?явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 157
КК України (кримінальна справа - т. 5 а.с.
172-175).

Постановою прокурора Львівської
області про перекваліфікацію
злочинних дій та порушення
кримінальної справи від 14 лютого 2008
року, дії ОСОБА_3 перекваліфіковано із
ч. 2 ст. 157 КК України (в ред. від 05.04.2001 р.)
на ч. 3 ст. 157 КК України (в ред. від 23.02.2006
року) (кримінальна справа - т. 7 а.с. 171-172).

07.05.2012 року вироком Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області, який залишено без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
кримінальних справах апеляційного
суду Львівської області від 13
листопада 2012 року, ОСОБА_3 за
недоведеністю у вчиненні ним злочину
передбаченого ч. 3 ст. 157 КК України -
виправдано (а.с. 43-49, 50-55).

Ухвалою Колегії суддів судової палати
у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18.07.2013 року, касаційну скаргу
прокурора на вирок Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 07 травня 2012 року та ухвалу
Апеляційного суду Львівської області
від 13 листопада 2012 року, залишено без
задоволення (а.с. 25-27).

Враховуючи наведене, міськрайонний суд
дійшов обґрунтованого висновку щодо
задоволення позову стосовно стягнення
в користь позивача завданої йому
моральної шкоди з огляду на
доведеність прямого зв??язку між
неправомірними діями органів
досудового слідства та вказаними
позивачем наслідками.

При вирішенні питання розміру завданої
ОСОБА_3 моральної шкоди, суд першої
інстанції вірно врахував ступінь його
моральних страждань, душевних
переживань внаслідок порушення проти
нього кримінальної справи, перебування
під слідством, притягнення до
кримінальної відповідальності,
порушення нормальних життєвих
зв?язків, пов?язаних з вищевказаними
обставинами, ступінь зниження
престижу, час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану, інші
моральні негаразди, на які позивач
покликався в суді.

Разом з тим, районний суд визначив
моральну шкоду, яка підлягає
відшкодуванню за період з 24.01.2005 року по
07.05.2012 року, тобто 87 місяців, в розмірі 105
966 грн. і вважав такий розмір достатнім
та співмірним. В решті вимог щодо
стягнення моральної шкоди
міськрайонний суд відмовив з огляду на
ту обставину, що позивачем не наведено
спричинення йому шкоди у такому
розмірі.

Проте погодитись з визначеним розміром
- 105 966,00 грн. за 87 місяців у
відшкодування позивачу моральної
(немайнової) шкоди не можна з огляду на
наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що
стосовно позивача порушено
кримінальну справу у грудні 2004 року, 24
січня 2005 року його притягнуто в якості
обвинуваченого, а 07 травня 2012 року
вироком Самбірського міськрайонного
суду Львівської області його
виправдано.

Проте виправдувальний вирок набрав
законної сили 13 листопада 2012 року,
після постановлення Апеляційним судом
Львівської області ухвали про
залишення вироку без змін, а не після
ухвалення 07 травня 2012 року судом першої
інстанції виправдувального вироку.

ОСОБА_3 посилався в позові на те, що він
незаконно перебував під слідством і
судом з 24 січня 2005 року по 13 листопада
2012 року - 93 місяці, і саме за цей період
просив стягнути моральну (немайнову)
шкоду.

Розмір мінімальної заробітної плати на
час розгляду справи склав 1218 грн.

Зібраними та перевіреними доказами
доведено вірне посилання позивача на
те, що він перебував під слідством та
судом у період з січня 2005 року до
листопада 2012 року, тобто 93 місяці, а
тому розмір моральної шкоди, завданої
ОСОБА_3, має складати не менше 113 274,00 грн.
(93 міс. х 1218 грн. = 113 274 грн.).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині визначення розміру
моральної шкоди, що підлягає до
відшкодування, у сумі 105 966 грн., є
незаконним, а тому підлягає зміні.

Також колегія судів не може погодитись
з висновком районного суду щодо
визначення порядку відшкодування
завданої позивачеві моральної шкоди
лише «шляхом стягнення коштів за
рахунок Державного бюджету України»,
оскільки чинним законодавством
України передбачено спеціальний
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Так, згідно з Положенням про Державне
казначейство України, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1232 Державне
казначейство України є юридичною
особою.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні
особи, створені державою, не
відповідають за зобов?язаннями
держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу
України в Україні застосовується
казначейська форма обслуговування
Державного бюджету України, яка
передбачає здійснення Державним
казначейством України операцій з
коштами державного бюджету. Проте
Державне казначейство України не є
розпорядником бюджетних коштів та не
уособлює державу в бюджетних
відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, пп. 1, 2 ст. 23
Бюджетного кодексу України, бюджетні
кошти використовуються тільки на цілі,
визначені бюджетними призначеннями,
які встановлюються Законом України
«Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, провадиться з
Державного казначейства України за
рахунок Державного бюджету України,
шляхом списання коштів з єдиного
казначейського рахунку.

За таких підстав, колегія суддів
вважає, що рішення районного суду
підлягає зміні і в частині
формулювання резолютивної частині
рішення, тобто резолютивна частина
рішення суду підлягає викладенню в
новій редакції.

В решті рішення слід залишити без змін.

Доводи апеляційних скарг Державної
казначейської служби України та
прокуратури Львівської області
спростовані вищенаведеним, а їхні
посилання на те, що суд не залучено до
розгляду даної справи в якості
відповідача, не заслуговує на увагу з
огляду на виправдання позивача саме
судом.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

На підставі вищенаведеного, апеляційні
скарги Державної казначейської служби
України та прокуратури Львівської
області слід відхилити, а скаргу ОСОБА_3
- задовольнити частково, оскаржуване
рішення як таке, що ухвалене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, змінити та
викласти в новій редакції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2. 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
відхилити.

Апеляційну скаргу прокуратури
Львівської області - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Городоцького районного суду
Львівської області від 16 грудня 2013 року
в частині стягнення в користь ОСОБА_3 за
рахунок Державного бюджету України
завдану йому моральну шкоду в сумі 105 966
грн. (сто п'ять тисяч дев'ятсот
шістдесят шість) - змінити, виклавши
його в наступній редакції:

Стягнути з Державного казначейства
України за рахунок Державного бюджету
України, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку, на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду в
розмірі 113 274,00 грн. (сто тринадцять
тисяч двісті сімдесят чотири гривні).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Струс Л.Б.