Справа № 2/380/497/13 Головуючий у І
інстанції Кравець О.А.Провадження №
22-ц/780/1282/14 Доповідач у 2
інстанції КоцюрбаКатегорія 41
УХВАЛА

Іменем України

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Білоконь О.В.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Власенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Тетіївського районного суду Київської
області від 24 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та малолітньої ОСОБА_5, в особі
законного представника ОСОБА_4 про
усунення перешкод у користуванні
майном шляхом примусового виселення, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

Позивач звернувся до Тетіївського
районного суду Київської області з
вказаним позовом та просив усунути
перешкоди у користуванні майном, що
належить йому на праві приватної
власності, шляхом примусового
виселення колишніх мешканців -
відповідачів по справі, а саме: з
квартири АДРЕСА_1, що в м. Тетієві,
Київської області, посилаючись на те,
що дана квартира відповідачем ОСОБА_1
11.10.2006 року згідно договору іпотеки в
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору була передана ЗАТ
КБ «Приват Банк».

Після укладення договору іпотеки,
відповідач ОСОБА_1 08.02.2007 року
зареєстрував в даній квартирі свою
співмешканку ОСОБА_3 та 07.05.2008 року
зареєстрував відповідачів ОСОБА_4 з
дочкою ОСОБА_5

На дану квартиру, згідно виконавчого
напису Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу від 08.09.2010 року звернено
стягнення в рахунок погашення
кредитного боргу і згідно Свідоцтва,
виданого Державним нотаріусом
Тетіївської державної нотаріальної
контори Київської області 19.08.2013 року
дана квартира у відповідності до ст. 47
Закону України «Про іпотеку»
реалізована позивачеві, як покупцю і
він є власником даної квартири. На
офіційне звернення звільнити квартиру,
що є його власністю, відповідачі не
реагують, тому він змушений звернутись
до суду з даним позовом про примусове
їх виселення, який просив задовольнити.

Рішенням Тетіївського районного суду
Київської області від 24.12.2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив її в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, рішення Тетіївського
районного суду Київської області від 24
грудня 2013 року скасувати. ухвалити по
справі нове рішення про відмову ОСОБА_2
в задоволенні позовних вимог. Зазначив,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення тетіївського
районного суду Київської області від 24
грудня 2013 року в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 згідно договору від 06.10.2006 року
отримав кредит і уклав з ЗАТ КБ «Приват
Банк» договір іпотеки від 11.10.2006 року в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором. Згідно до
договору іпотеки, він передав належну
йому квартиру АДРЕСА_1

Згідно п. 17.12 даного договору ,
відповідач не мав права без письмової
згоди Іпотекодержателя реєструвати
будь - кого з осіб в квартирі, що здана в
іпотеку. Однак, ОСОБА_1, порушуючи
кредитний договір, не сплачував
кредиту і з метою недопущення
звернення на предмет іпотеки, без згоди
банку зареєстрував в даній квартирі
08.02.2007 року свою співмешканку ОСОБА_3,
яка його в даний час залишила, вийшла
заміж, змінивши прізвище на ОСОБА_3 та
07.05.2008 року зареєстрував відповідачів
ОСОБА_4 з дочкою ОСОБА_5, які жодного
разу не були в даній квартирі та не
проживали в ній.

На дану квартиру, згідно виконавчого
напису Приватного нотаріуса
Київського міського нотаріального
округу від 08.09.2010 року, звернено
стягнення в рахунок погашення
кредитного боргу і згідно Свідоцтва,

виданого Державним нотаріусом
ТетіївськоїІ державної нотаріальної
контори Київської області 19.08.2013 року
дана квартира у відповідності до ст. 47
Закону України «Про іпотеку»
реалізована позивачеві, як покупцю і
він є власником даної! квартири, згідно
з Витягу з Державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності. На
офіційну вимогу звільнити квартиру, що
є власністю позивача, відповідачі не
реагують, тому він просить винести
рішення про примусове їх виселення.

Встановлені в суді факти, об'єктивно
підтверджуються зібраними та
перевіреними в суді доказами.

Так із пояснень свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 встановлено, що вони живуть по
сусідству в одному будинку з
відповідачем ОСОБА_1

В квартирі він проживає сам,
співмешканка його покинула, а дочка
ОСОБА_4 з онукою ОСОБА_5 ніколи в даній
квартирі не проживали і вони їх тут не
бачили. Знають, що ОСОБА_1 веде
антигромадський спосіб життя.

Із копії Свідоцтва про власність від
04.09.2013 року, реєстр №2-1941, встановлено,
що власником квартири АДРЕСА_2, згідно
ст. 47 Закону України «Про іпотеку»
являється позивач. Дане свідоцтво
зареєстроване в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності 04.09.2013
року.

Викладене також підтверджується
копією договору іпотеки від 11.10.2006 року,
з якого вбачається, що відповідач
ОСОБА_1 згідно договору від 06.10.2006 року
отримав кредит і 11.10.2006 року в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором уклав з ЗАТ КБ
«Приват Банк» договір іпотеки.

Згідно договору іпотеки, він передав
належну йому квартиру АДРЕСА_1
Київської області. Згідно п. 17.12 даного
договору, відповідач не мав права без
письмової згоди Іпотекодержателя
реєструвати будь - кого з осіб в
квартирі, що здана в іпотеку.

На спірну квартиру, згідно
виконавчого напису Приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу звернено
стягнення в рахунок погашення
кредитного боргу.

Із довідки №815 від 24.12.2013 року
вбачається, що ОСОБА_1, який порушив
кредитний договір, не сплачував кредит,
з метою недопущення звернення на
предмет іпотеки, без згоди банку
зареєстрував в даній квартирі 08.02.2007
року свою співмешканку ОСОБА_3, а 07.05.2008
року, а 07.05.2008 року ОСОБА_4 з її дочкою
ОСОБА_5, які в квартирі не проживають.

В матеріалах справи міститься вимога
від 05.09.2013 року про звільнення ОСОБА_1
спірної квартири, яка була вручена йому
позивачем, але від підпису про її
отримання в присутності понятих він
відмовився.

В матеріалах цивільної справи також
міститься висновок представника
органу опіки та піклування, яким
встановлено, що малолітня дитина
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 в квартирі АДРЕСА_1
ніколи не проживала і не проживає, тому
її інтереси при виселені не
порушуються.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців.

Після прийнятті рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору, всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок, чи житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житлове
приміщення у встановлений строк
добровільно, то їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

В судовому засіданні позивач довів
той факт, що спірна квартира необхідна
йому та членам його родини для
проживання, тому, згідно ст. 391 ЦК
України він має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
належним йому майном.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з думкою суду першої
інстанції про задоволення позовних
вимог позивача.

Так як Тетіївським районний суд
Київської області розглядаючи спір
повно та всебічно дослідив обставини
справи, надані докази, правильно
визначився з законом, який регулює
спірні правовідносини, порушень закону
при розгляді справи не допустив, тому,
колегія суддів вважає що апеляційну
скаргу ОСОБА_1 необхідно відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду
Київської області від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: