У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - Пустомитівська
міська рада про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та
встановлення і узгодження меж, за
касаційною скаргою ОСОБА_8, подану в
інтересах ОСОБА_6 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 30 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
суд зобов'язати відповідача не чинити
перешкод в користуванні земельною
ділянкою 0,08 га, яка перебуває в
користуванні позивача відповідно до
акту встановлення та узгодження меж
земельної ділянки, що розташована в
АДРЕСА_1: від А до Б землі загального
користування вул. Забудівська; від Б до
В землі міської ради (канава); від В до Г
землі ОСОБА_7; від Г до А землі ОСОБА_9,
складеного відповідно до будівельного
паспорту 1978 року, шляхом сприяння
знесення межової споруди та
встановленню твердих меж від В до Г
відповідно до акту встановлення та
узгодження меж земельної ділянки.

В обґрунтування позову посилався на те,
що згідно рішення №27 виконавчого
комітету Пустомитівської селищної
ради від 14 грудня 1977 року позивачу було
виділено земельну ділянку площею 800
кв.м під будівництво. Відповідно до
договору забудови від 10 січня 1978 року
позивачу надано на праві
безтермінового користування земельна
ділянка площею 800 кв.м відповідно до
плану земельної ділянки для будови
житлового одноповерхового будинку.

Згідно із відповіддю виконавчого
комітету Пустомитівської міської ради
Львівської області від 13 травня 2009 року
рекомендовано встановити межі між
земельною ділянкою позивача та
відповідача, шляхом поділу спірної
земельної ділянки в рівних частинах,
при умові влаштування позивачем
водовідвідної канави для забезпечення
стічних вод з межі суміжних
землекористувань. За викладених
обставин, позивач вважає, що спірна
земельна ділянка входить до загальної
площі, виділеної їй земельної ділянки
площею 0,08 га.

Посилаючись на вказані обставини
позивач звернувся з позовом до суду за
захистом порушеного права.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 17 вересня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із оскаржуваними
судовими рішеннями заявник звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
оскаржувані судові рішення скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд
виходив з того, що позивачем не надано
належних та допустимих доказів на
підтвердження тієї обставини, що
відповідачем чиняться перешкоди або
встановлюються будь-які обмеження у
користуванні позивачем її земельною
ділянкою.

З такими висновками судів колегія
суддів суду касаційної інстанції
погоджується та вважає їх такими, що
зроблені за повним та всебічним
з'ясуванням всіх обставин по справі та
з дотриманням вимог закону, виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що на підставі
рішення виконавчого комітету
Пустомитівської селищної ради від 14
грудня 1977 року №23 позивачу виділено
земельну ділянку для побудови
житлового будинку в АДРЕСА_2 площею 800
кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що
вказана земельна ділянка була вилучена
в ОСОБА_10 та передана позивачу в
користування на підставі вказаного
рішення виконавчого комітету
Пустомитівської селищної ради.

Відповідно до листа виконавчого
комітету Пустомитівської районної
ради від 05 січня 1979 року №16-352,
встановлено, що ОСОБА_10 користується
присадибною ділянкою площею 0,12 га.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Пустомитівської селищної
ради від 12 грудня 1985 року №447, вилучено
в ОСОБА_10 земельну ділянку площею 0,01 га
за її згодою та закріплено вказану
земельну ділянку за позивачем.
Вказаним рішенням зобов'язано також
позивача при будівництві
господарської будівлі передбачити
відвід води з присадибної ділянки
ОСОБА_10

Судами також встановлено, що після
смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на
належне їй майно, зокрема житловий
будинок по АДРЕСА_3.

Відповідно до свідоцтва про право
власності серії ЯЯЯ №850199 від 03 січня 2006
року право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_3 набув відповідач, а
відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯД №684251 від 30 травня 2011 року
виданого на підставі рішення
Пустомитівської міської ради від 26
жовтня 2010 року №1372 останній набув у
власність земельну ділянку на якій
розміщений вказаний будинок площею 0,10
га.

Відповідно до акту встановлення та
узгодження меж земельної ділянки, який
виготовлений ПП «РІК» встановлено, що
земельна ділянка якою користується
позивач відрізняється по розміру від
земельних ділянок, що були виділені їй
в користування рішеннями від 14 грудня
1977 року №23 та від 12 грудня 1985 року №447
відповідно площами 0,08 га та 0,01 га, та є
дещо більшою.

Відповідно до ст. ст. 179, 212 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Для встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

З врахуванням викладених вимог
процесуального закону та встановлених
по справі обставин суди попередніх
інстанцій дійшли обґрунтованих
висновків про недоведеність вимог
позивача щодо порушення відповідачем
меж земельної ділянки, якою
користується позивач та перебування у
відповідача частини земельної ділянки,
якою нібито користувався позивач,
оскільки всупереч вимог ст. ст. 58, 59, ч. 1
ст. 60 ЦПК України позивачем не надано на
підтвердження своїх доводів щодо
порушення відповідачем його прав
належних та переконливих доказів.

Щодо посилань заявника на висновок
будівельно-технічного дослідження від
24 травня 2013 року то колегія суддів суду
касаційної інстанції не приймає їх як
доказ на підтвердження
обґрунтованості позовних вимог, з
огляду на те, що вказаним висновком
встановлено відсутність накладення
земельної ділянки, площею 800 кв.м, якою
користується позивач на земельну
ділянку відповідача площею 1000 кв.м.
Крім того, вказаним висновком
встановлено, що межі земельної ділянки
площею 800 кв.м, що була виділена
позивачу на підставі рішення від
14 грудня 1977 року № 23 не співпадає з
межами земельної ділянки, якою
фактично користується позивач,
оскільки за «червоною лінією»
огороджено частину земельної ділянки
на якій розташована відвідна канава, що
служить для відводу дощових та талих
вод з власної та суміжних земельних
ділянок. Таким чином вказаним
висновком не встановлено, порушення
відповідачем прав позивача як
суміжного землекористувача.

З урахуванням викладених обставин
оскаржувані судові рішення ухвалено за
повним та всебічним дослідженням всіх
обставин по справі з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для визнання їх
незаконними та необґрунтованими
відсутні.

Доводи касаційної скарги правильних
висновків судів попередніх інстанцій
не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8, подану в
інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30 серпня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 17 вересня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
В.О. Савченко