У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» ім. Данила
Галицького, третя особа - профспілковий
комітет державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького» про поновлення на
роботі та виплату середнього заробітку
за час вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди, за касаційною скаргою
державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького» на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 30 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 03 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що перебувала у трудових відносинах
з ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького», з 02 серпня 2004 року
на посаді юрисконсульта юридичного
відділу, а з 17 жовтня 2005 року - помічника
Генерального директора. 17 лютого 2012
року позивачку було повідомлено про
майбутнє вивільнення, а 17 квітня 2012
року було звільнено із займаної посади
у зв'язку з скороченням штату.

Позивачка вважає своє звільнення
незаконним з тих підстав, що на
підприємстві не було фактичного
скорочення, а її звільнення викликане
особистим безпідставним небажанням
нового керівника підприємства
працювати з нею; при скороченні було
грубо порушено законодавство про
працю, оскільки існувала можливість
переведення позивача на інші посади,
які їй не були запропоновані. Так при
введенні на підприємстві посади
фахівця з державних закупівель
порушено переважне право позивачки на
зайняття вказаної посади та прийнято
на цю посаду іншу особу. З 18 квітня 2012
року вона не працює, кількість днів
вимушеного прогулу за період з 18 квітня
2012 року по 18 вересня 2013 року становить
357 робочих днів, розмір
середньої заробітної плати 4 444 грн. 15
коп. та розмір середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, який
відповідач зобов'язаний їй сплати
становить 3 125 грн. 93 коп. Крім того,
позивачка вважає, що їй заподіяно
моральну шкоду у розмірі 8 439 грн. 84 коп.
У зв'язку з цим позивачка просила
поновити її на роботі, здійснити
виплату за час вимушеного прогулу та
стягнути моральну шкоду.

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від
30 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 03 грудня 2013 року, позов
задоволено частково. Визнано
незаконним та скасовано наказ ДП
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького» від 17 квітня 2012 року
№ 282-о про звільнення ОСОБА_3 Поновлено
ОСОБА_3 на роботі на посаді
помічника генерального директора ДП
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького» з 17 квітня 2012 року.
Стягнуто з ДП «Міжнародний аеропорт
«Львів» ім. Данила Галицького» на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 18 квітня 2012
року до дня поновлення на роботі, який
станом на 18 вересня 2013 року складає 43 125
грн. 93 коп. Стягнуто з ДП «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького» на користь ОСОБА_3
відшкодування за заподіяну моральну
шкоду в сумі 2 500 грн. Вирішено питання
судового збору.

У касаційній скарзі ДП «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького», посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що відповідачем не
було дотримано вимоги ст. 40 КЗпП
України щодо недопустимості
звільнення працівника у разі
можливості переведення працівника за
його згодою на іншу роботу.

Такі висновками судів відповідають
вимогам закону та ґрунтуються на
матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
перебувала у трудових відносинах з ДП
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького», з 02 серпня
2004 року на посаді юрисконсульта
юридичного відділу, а з 17 жовтня 2005 року
- помічника Генерального директора (а.
с. 7, 47-48 т. 1).

17 лютого 2012 року позивачку було
повідомлено про майбутнє вивільнення
(а. с. 12 т. 1), а 17 квітня 2012 року було
звільнено із займаної посади у зв'язку
зі скороченням штату (а. с. 8 т. 1).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовій договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва праці, у тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 49-2 КЗпП
України одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Суди, задовольняючи частково позов,
виходили з того, відповідачем не було
надано доказів, що ДП «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького» запропоновувало позивачці
відповідно до вимог ст. ст. 40, 42 КЗпП
України вакантні посади після змін у
штатному розписі.

Згідно з абз. 1 п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 розглядаючи
трудові спори, пов'язані зі звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Як вбачається з акту від 17 лютого 2012
року, складеного 5 працівниками ДП
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького», у день
попередження про майбутнє звільнення
ОСОБА_3 було запропоновано
працевлаштування на наявні вакантні
посади і список вакантних посад
станом на 13 березня 2012 року було у цей
день вручено ОСОБА_3 для ознайомлення
та надання згоди на переведення (а. с. 67
т. 1).

Разом з тим, за період з 13 березня 2012
року по 17 квітня 2012 року мали зміни у
штатному розписі ДП «Міжнародний
аеропорт «Львів» ім. Данила
Галицького», а саме, з 01 квітня 2012 року
вводився у дію штатний розпис
затверджений Генеральним директором
ДП «МА «Львів» ім. Данила Галицького» 05
квітня 2012 року (а. с. 87 - 99), згідно якого
кількість вакантних посад у ДП
«Міжнародний аеропорт «Львів» ім.
Данила Галицького» змінювалася.

Проте відповідач не надав доказів, що
позивачці було запропоновані посади,
введені після змін у штатному розписі.

За таких обставин суди дійшли вірного
висновку, що відповідачем було
порушено передбачений ст. 49-2 КЗпП
України порядок вивільнення
працівників та обґрунтовано
задовольнили позовні вимоги.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Оскільки судові рішення у справі
ухвалені з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
викладені в них висновки судів
доводами касаційної скарги не
спростовані, підстав для їх зміни чи
скасування не має.

Керуючись ст. ст. 333, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
підприємства «Міжнародний аеропорт
«Львів» ім. Данила Галицького»
відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 30 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Львівської області від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко