АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/1199/14
Головуючий у 1-й інстанції Сорока К. М.
Доповідач Хіль Л. М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтава від 15 квітня 2013 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
звернення стягнення

зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" про
визнання договору поруки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся до суду із вказаним позовом
та просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитно-заставним
договором №КТН3АК00570094 від 27 лютого 2008
року витребувати у ОСОБА_1. та передати
йому автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_1; комплект ключів та
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу ВАЗ 21114,
реєстраційний номер НОМЕР_1; звернути
стягнення на предмет застави
автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
солідарно 200 грн.

В обґрунтування позову вказував на те,
що ОСОБА_1 згідно із кредитно-заставним
договором № КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року
отримала кредит у розмірі 53594.00 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15, 48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення
26.02.2013року. В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ПАТ КБ «Приватбанком» та ОСОБА_1 було
укладено договір застави від 27.02.2008
року згідно якого вона надала в іпотеку
рухоме майно, а саме автомобіль ВАЗ,
модель: 21114 2008 року випуску,
реєстраційний номер: НОМЕР_1, що
належить їй на праві власності.

У зв'язку з неналежним виконанням
ОСОБА_1 умов кредитного договору станом
на 20 липня 2012 року утворилась
заборгованість на суму 25 917,89 грн, що є
підставою для звернення стягнення на
предмет застави.

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зустрічним позовом до . ОСОБА_2,
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання договору поруки №КТН3АК00570094-П
від 29 жовтня 2009 року, укладеного між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, недійсним.

Ухвалою суду від 1 жовтня 2012 року
вказані позови об'єднані для спільного
розгляду.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтава від 15 квітня 2013 року позов
ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду
Полтавської області від 25 лютого 2014
року вказану ухвалу Октябрського
районного суду м. Полтава від 15 квітня
2013 року скасовано, а справа направлена
до суду першої інстанції для розгляду
по суті.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтава від 15 квітня 2013 року позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитно-заставним договором №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року в сумі
25917.89 грн. витребувано у ОСОБА_1 та
передано в заклад (володіння) шляхом
вилучення ПАТ КБ «ПриватБанк»:

-Предмет застави- автомобіль ВАЗ,
модель: 21114 рік випуску: 2008, тип ТЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_1

-Комплект ключів, свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу

Звернуто стягнення на предмет застави:.
автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить на праві власності
ОСОБА_1, шляхом продажу вказаного
автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, зі
зняттям вказаного автомобіля з обліку
в органах ДАІ України, а також наданням
ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу та
зняття вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАІ України.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Дане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_1 та прохала його
скасувати, ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» - відмовити. Її позов
задовольнити в повному обсязі.

Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
а також неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
а саме неврахування судом
безпідставної зміни позивачем
процентної ставки по кредиту та
належного виконання відповідачем умов
кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що ОСОБА_1 згідно умов
кредитно-заставного договору №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року отримала
кредит у розмірі 53594.00 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,48 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 26.02.2013року. В
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір застави від 27.02.2008 року згідно
якого відповідач передала в заставу
автомобіль ВАЗ 21114, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належить їй на праві
власності.

На забезпечення виконання умов
кредитного договору 29.10.2009 року між
позивачем та ОСОБА_2 було укладено
договір поруки на суму 200 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» суд першої інстанції
виходив з неналежного виконання ОСОБА_1
умов кредитно-заставного договору №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року, що є
підставою звернення стягнення на
предмет застави.

Колегія суддів не погоджується з такою
позицією місцевого суду.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу»
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет застави
в разі, якщо в момент настання терміну
виконання зобов'язання, забезпеченого
заставою, воно не буде виконано, якщо
інше не передбачено законом чи
договором.

Таким чином, необхідною умовою набуття
права на звернення стягнення на
предмет застави є невиконання або
неналежне виконання умов кредитного
договору.

Відповідно до ч.1 ст. 60 кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ
КБ «ПриватБанк» не надало суду жодних
доказів неналежного виконання ОСОБА_1
умов кредитно-заставного договору №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається з наданих відповідачем
квитанцій про сплату сум за кредитним
договором, ОСОБА_1 належним чином
виконувала умови кредитного договору
№ КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року у
відповідності із графіком погашення
кредиту визначеному у додатку №1 до
Кредитно-заставного Договору №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року.

Крім того, визначаючи заборгованість
відповідача, позивач виходив з того що
з 1 лютого 2009 року процентна ставка
складає 27,12 %, що суперечить умовам
договору та унеможливлює встановлення
колегією суддів наявності у ОСОБА_1
заборгованості за догоговром.

Так, відповідно до 17.1.6
кредитно-заставного договору №
КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року процентна
ставка за кредитом складає 15,48% річних.

Відповідно до п.6.3.1 Кредитно-заставного
Договору № КТН3АК00570094 від 27.02.2008 року
банк має право в односторонньому
порядку збільшувати розмір процентів у
разі зміни кон'юнктури ринку грошових
ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу
долара США до гривні більше ніж на 10 %
порівняно з курсом долара США до
гривні, установленим НБУ на момент
укладення договору, а також у разі
зміни облікової ставки НБУ.

При цьому банк надсилає Позичальникові
письмове повідомлення про зміну
процентної ставки протягом семи
календарних днів з дати вступу в
чинність зміненої процентної ставки.

Відповідно до ч.4 ст. 1056-1 ЦК України у
разі застосування змінюваної
процентної ставки кредитор самостійно,
з визначеною у кредитному договорі
періодичністю, має право збільшувати
та зобов'язаний зменшувати процентну
ставку відповідно до умов і в порядку,
встановлених кредитним договором.
Кредитодавець зобов'язаний письмово
повідомити позичальника, поручителя та
інших зобов'язаних за договором осіб
про зміну процентної ставки не пізніш
як за 15 календарних днів до дати, з якої
застосовуватиметься нова ставка.

Згідно із роз'ясненнями наданими у п. 28
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ №5 від 30
березня 2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» При
вирішенні спорів щодо правомірності
підвищення процентної ставки згідно зі
статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям
Закону України від 12 грудня 2008 року №
661-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку", яким передбачено, що
встановлений кредитним договором
розмір фіксованої процентної ставки не
може бути збільшений банком в
односторонньому порядку, а також, що
умова договору щодо права банку
змінювати розмір фіксованої
процентної ставки в односторонньому
порядку є нікчемною, суди мають
виходити з того, що цей закон набрав
чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку в
будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Ні в суді першої, ні апеляційної
інстанції позивачем не було надано
належних доказів надсилання на адресу
ОСОБА_1 повідомлення про зміну з 1
лютого 2009 року процентної ставки за
кредитним договором.

Таким чином, підвищення процентної
ставки за Кредитно-заставним Договором
№ КТН3АК00570094 від 27.02.2008 було
неправомірним, а отже виконання ОСОБА_1
умов вказаного договору з урахуванням
первісної процентної стави слід
вважати правомірним, а отже підстави
для звернення стягнення на предмет
застави відсутні.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
задоволення її позову до ОСОБА_2 та ПАТ
КБ «ПриватБанк» про визнання договору
недійсним не може бути задоволена.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» не був розглянутий по
суті у суді першої інстанції, а тому
апеляційна скарга в цій частині не
може бути розглянута апеляційним
судом.

Виходячи з викладеного, в наслідок
неправильного застосування норм
матеріального права та неповного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, судом першої інстанції було
ухвалено помилкове рішення про
звернення стягнення на предмет
застави, яке у відповідності до вимог
ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.1,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтава від 15 квітня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про
звернення стягнення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

В.А. Чічіль