У х в а л а

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором
відступлення права вимоги, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Богунського районного суду м. Житомира
від 3 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 11 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором відступлення права
вимоги.

Позовні вимоги мотивував тим, що він є
членом кредитної спілки «Християнська
злагода» й відповідно до договору про
залучення внеску на депозитний
рахунок, передав спілці 126 193 грн, які
були стягнуті зі спілки на його користь
згідно з рішенням Рівненського
міського суду Рівненської області від 5
червня 2012 року.

5 жовтня 2012 року між ним та кредитною
спілкою «Християнська злагода» було
укладено договір про відступлення
права вимоги, за умовами якого він
набув право вимоги до боржника ОСОБА_4
на суму 126 193 грн, які відповідач винен
за кредитним договором від 25 липня 2007
року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3
просив позов задовольнити в повному
обсязі та стягнути зі ОСОБА_4 126 193 грн.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 3 жовтня

2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 11 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 126 193
грн. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 3 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 11 листопада 2013 року
скасувати й передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у
справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позовні вимоги, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що через неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором виникла кредитна
заборгованість, яка підлягає стягненню
на користь позивача, до якого перейшло
право вимоги первісного кредитора
згідно з умовами договору від 5 жовтня
2012 року.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна виходячи з
наступного.

Судом установлено, що відповідно до
кредитного договору № 27, укладеного 25
липня 2007 року між кредитною спілкою
«Християнська злагода» та ОСОБА_4,
останній отримав кредит у розмірі 350 000
грн зі сплатою 60% річних з кінцевим
терміном повернення 25 липня 2008 року,
який своєчасно не повернув, унаслідок
чого утворилася кредитна
заборгованість.

Згідно з рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 5
червня 2012 року задоволено позов ОСОБА_3
до кредитної спілки «Християнська
злагода» про стягнення коштів за
депозитним договором й стягнуто на
його користь 126 193грн.

5 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та кредитною
спілкою «Християнська злагода»
укладено договір про відступлення
права вимоги, за яким позивач отримав
усі права первісного кредитора,
зокрема право вимоги за кредитним
договором № 27 від 25 липня 2007 року,
укладеним зі

ОСОБА_4 на суму 126 193 грн.

Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено за договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 516 ЦК України, якщо
боржник не був письмово повідомлений
про заміну кредитора у зобов'язанні,
новий кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням.

У чч. 1, 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
посилався на безпідставність позовних
вимог, оскільки у самої кредитної
спілки відсутнє право вимоги до нього
через пропущення строку позовної
давності, а також зазначав, що спірна
сума вже стягнута на користь позивача
судовим рішенням.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України встановлено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суди попередніх інстанцій на
зазначені положення закону уваги не
звернули; не встановили фактичних
обставин справи, що мають значення для
правильного її вирішення, дійсних прав
і обов'язків сторін, які випливають із
укладених між ними договорів; не
перевірили заперечення відповідача,
належним чином не з'ясували, чи
виконувалися останнім зобов'язання за
кредитним договором, а встановивши
наявність кредитної заборгованості -
не з'ясували її дійсного розміру й не
дослідили її розрахунку; не з'ясували,
чи мала сама кредитна спілка право
вимоги з урахуванням строку позовної
давності.

Крім того, слід зазначити, що в
матеріалах справи містяться не
завірені копії договорів та відсутні
відомості про те, що судом було
оглянуто в судовому засіданні
оригінали таких договорів.

Усупереч вимог закону ухвалені у
справі судові рішення ґрунтуються на
припущеннях.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення справи, судові
рішення не можуть залишатися в силі й
підлягають скасуванню на підставі ч. 2
ст. 338 ЦПК України, а справа −? передачі
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м.
Житомира від 3 жовтня

2013 року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від

11 листопада 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором
відступлення права вимоги передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

О.Д. Остапчук