Справа № 442/4717/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/433/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дрогобицької міської ради, КП
«Берізка» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
індексації по нарахованій та
невиплаченій заробітній платі,
стягнення середньомісячного заробітку
за період з 01.02.2013 року по 27.06.2013 року,
визнання незаконним запису в трудовій
книжці та зобов'язання виправити такий,
стягнення моральної шкоди та стягнення
судових витрат (витрат на правову
допомогу), -

в с т а н
о в и л а:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з вищезазначеним позовом, в
підтвердження вимог якого посилається
на те, що 13 (правильно - 10) серпня 1999 року
була прийнята на роботу в Комунальне
підприємство (далі - КП) «Берізка» на
посаду виготовлювача напоїв 4-розряду
кафе «Надія» згідно контракту, про що
видано наказ № 3 від 13 (правильно - 10)
серпня 1999 року та зроблено запис в
трудовій книжці № 13. Наказом № 9 від
01.02.2013 року її звільнено з посади на
підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв?язку
із скороченням штату працівників, про
що в трудовій книжці зроблено запис № 14
від 01.02.2013 року. Після звільнення з
роботи з нею не було проведено усіх
необхідних розрахунків, внаслідок чого
заборгованість становить 13 838,44 грн.
Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних і фізичних
осіб-підприємців, засновником КП
«Берізка» є Дрогобицька міська рада, а
відтак все рухоме і нерухоме майно
закріплене за КП «Берізка» належить на
праві комунальної власності
Дрогобицькій міській раді. У
відповідності до ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата. Також слід
стягнути індексацію нарахованої та
невиплаченої заробітної плати за весь
час затримки невиплати за період з
липня по грудень включно 2011 року в сумі
58 грн. 73 коп., та за період з січня по
травень включно 2012 року в сумі 64 грн. 90
коп., а всього - 123 грн. 63 коп. Такими
діями відповідача їй було завдано
моральну шкоду, яка полягає у
незаконній затримці невиплати
заробітної плати, що позначилося на
матеріальному та душевному стані її та
членів сім?ї, вона змушена була
позичати гроші, необхідні для
харчування та оплати комунальних
послуг, розмір якої вона оцінює в 4000
грн. Також просить стягнути в її
користь з відповідача 400 грн. витрат на
оплату правової допомоги адвоката.

Під час розгляду справи позивачка
подала доповнення та уточнення до
позовної заяви, згідно з якими вважає,
що її звільнення від 01.02.2013 року є
незаконним, оскільки таке слід вважати
з 27 червня 2013 року згідно рішення № 1052
Дрогобицької міської ради «Про
ліквідацію КП «Берізка», прийнятого
ХХХІІІ сесією шостого скликання з
підстав ліквідації підприємства за п. 1
ст. 40 КЗпП України, у зв?язку з чим
вважає, що з відповідача слід стягнути
середньомісячний заробіток за весь час
невиплати заробітної плати по день
ліквідації. Крім того, оскільки згідно
запису № 14 від 01.02.2013 року в трудовій
книжці її було незаконно звільнено з
підстав скорочення чисельності штату
без ознайомлення з наказом, то має бути
зроблений запис у трудовій книжці
відповідно до фактичного звільнення,
тобто за п. 1 ст. 40 КЗпП України на
підставі ліквідації КП «Берізка».

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з КП «Берізка» на користь
ОСОБА_2 13 638 (тринадцять тисяч шістсот
тридцять вісім) гривень 44 коп.
заборгованості по заробітній платі.

Стягнуто з КП «Берізка» на користь
ОСОБА_2 123 (сто двадцять три) гривні 63
коп. індексації по нарахованій та
невиплаченій заробітній платі.

Стягнуто з КП «Берізка» на користь
ОСОБА_2 500 (п'ятсот) 00 коп. моральної
шкоди та 400 (чотириста) грн. 00 коп. витрат
на правову допомогу.

Стягнуто з КП «Берізка» на користь
держави 229 (двісті двадцять дев'ять)
гривень 40 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення заробітної
плати за один місяць допущено до
негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка
зазначає, що судом першої інстанції при
ухваленні рішення не застосовано
закон, який підлягав застосуванню,
судом помилково не залучено
відповідачем у справі Дрогобицьку
міську раду, як власника комунального
майна, неповністю з'ясовано обставини
справи, не в повній мірі задоволено
вимоги, що підлягали задоволенню, не
наведено мотивів щодо підстав та
причин відмови в заявлених вимогах, а
при вирішенні вимоги щодо
відшкодування розміру моральної шкоди
не враховано вимоги справедливості та
інших обставин, які мають істотне
значення для справи. Просить скасувати
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити, стягнувши всю
заборгованість не з КП «Берізка», а з
Дрогобицької міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов?язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми
зобов?язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов?язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов?язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

В судовому засіданні міськрайонного
суду встановлені наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 10.08.1999 року
прийнята на роботу в Комунальне
підприємство «Берізка» на посаду
виготовлювача напоїв 4-розряду кафе
«Надія» згідно контракту, про що КП
«Берізка» видано наказ № 3 від 10.08.1999
року та зроблено запис в трудовій
книжці № 13 (а.с. 6-10).

Згідно наказу № 9 від 01.02.2013 року
директора КП «Берізка» позивачку було
звільнено із вказаного підприємства на
підставі ст. 40 п. 1 КЗпП України у зв`язку
із скороченням штату працівників 1
лютого 2013 року (а.с. 52).

Як вбачається з матеріалів справи,
зібраних судом першої інстанції та
перевірених судом апеляційної
інстанції доказів, позивачка ОСОБА_2 в
суді першої інстанції підтримала свої
уточнені і доповнені вимоги та
пояснила, що Дрогобицьким
міськрайонний судом видавались судові
накази про стягнення в її користь з КП
«Берізка» заборгованостей по
заробітній платі в розмірах 4547,25 грн. та
10099,04 грн. (а.с. 72, 73), та погодилась з
розміром своєї заборгованості по
заробітній платі, яка зазначена в
довідці голови ліквідаційної комісії
КП «Берізка» № 263 від 01.10.2013 року, а саме
в сумі 10928,64 грн., однак, зазначила, що в
даній довідці не враховано суму
заборгованості в розмірі 2709,80 грн., яка
утворилась за листопад, грудень 2012 року
та січень 2013 року. Даний факт
підтвердила наявністю довідки, виданої
головним бухгалтером ОСОБА_4, де
зазначено, що згадану суму по балансу
не проведено (а.с. 12). Також ствердила, що
з наказом № 9 від 01.02.2013 року про своє
звільнення з причини скорочення штату
ознайомилась та отримала на руки
трудову книжку в той же день. Директор
КП «Берізка» Кирилів Н.З. видав їй
картку про скорочення за два місяці до
звільнення.

Міськрайонним судом вірно встановлено,
що засновником КП «Берізка» являється
Дрогобицька міська рада, однак цей
орган місцевого самоврядування згідно
з положеннями статті 96 ч. 3 Цивільного
кодексу України та п. 1.5 Статуту КП
«Берізка» не може нести
відповідальність по боргах
заснованого ним підприємства (а.с. 16, 17,
61-64).

Представником відповідача КП
«Берізка» не заперечується, що
заборгованість Підприємства перед
позивачкою по заробітній платі станом
на 01.10.2013 року складає 10928,64 грн., що
підтверджується довідкою за № 263 від
01.10.2013 року, виданою головою
ліквідаційної комісії КП «Берізка»
(а.с. 71).

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що до вищезгаданої
довідки не входить сума заборгованості
по заробітній платі позивача за
листопад, грудень 2012 року та січень 2013
року в сумі 2709,80 грн., яка була включена
в табелі виходу на роботу, що
підтверджується довідкою про
заробітну плату та показаннями свідка.
Дану обставину про те, що позивачка у
вищезгадані місяці виходила на роботу,
однак табель виходів не був проведений
по балансу, підтвердила свідок ОСОБА_4 -
бухгалтер та член ліквідаційної
комісії КП «Берізка».

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника, виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи організації проводяться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Зважаючи на вищенаведене,
міськрайонний суд вірно визначив, що
сума заборгованості відповідача перед
позивачкою становить 13638,44 грн.
(10926,64+2709,80), а тому позов підлягає до
задоволення шляхом стягнення даної
суми з КП «Берізка».

Відповідно до вимог ст. 95 КЗпП України,
ст. 33 Закону України «Про оплату праці»,
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» заробітна
плата працівника підлягає індексації у
встановленому Законом порядку.

Стаття 4 Закону України «Про індексацію
грошових доходів
населення»передбачає, що індексація
грошових доходів населення
провадиться в разі, коли величина
індексу споживчих цін перевищила поріг
індексації, який установлюється в
розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу
споживчих цін для індексації грошових
доходів населення провадиться
наростаючим підсумком, починаючи з
місяця введення в дію цього Закону. Для
проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, у якому індекс споживчих цін
перевищив поріг індексації, зазначений
у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення
у зв?язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

У пп. 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року
зазначено, що: «у справах, пов?язаних із
вирішенням спорів про індексацію
заробітної плати або компенсацію
працівникам втрати її частини у зв?язку
із затримкою її виплати, суди мають
враховувати, що індексація заробітної
плати провадиться згідно зі ст. 33
Закону в період між переглядами
Верховною Радою України розміру
мінімальної заробітної плати і
здійснюється відповідно до Закону «Про
індексацію грошових доходів
населення» і тих положень Порядку
проведення індексації грошових
доходів громадян, затвердженого
постановою Кабміну України від 7 травня
1998 року № 663 (із внесеними змінами та
доповненнями), котрі йому відповідають,
підприємством, установою чи
організацією, які виплачують заробітну
плату, при її нарахуванні починаючи з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, в якому офіційно опубліковано
індекс споживчих цін, який перевищив 105
відсотків (величину порогу
індексації)».

Тобто, право позивачки на індексацію
заробітної плати передбачено Законом.
У даному випадку суд першої інстанції
встановив, що в порушення
вищезазначених правових норм
відповідач не здійснював індексацію
заробітної плати позивачки, чим
порушив її право на отримання
відшкодування подорожчання споживчих
товарів. Згідно наданого розрахунку
сума несплаченої індексації зарплати
позивачки становить 123,63 грн. Така
визнається сторонами по справі, а отже
підлягає до задоволення та стягнення з
КП «Берізка».

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача моральної шкоди суд першої
інстанції прийняв до уваги те, що
позивачка дійсно пережила моральні
страждання внаслідок неправомірних
дій відповідача, зумовлених своєчасною
невиплатою заробітної плати. Проте нею
належно не обґрунтований вказаний
розмір моральної шкоди, а тому прийшов
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог в цій частині виходячи з
принципів розумності та
справедливості, та визначив такий до
стягнення з КП «Берізка» в сумі 500
гривень.

Також суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що наказ № 9 від
01.02.2013 року «Про звільнення ОСОБА_2»,
згідно з яким позивачку було звільнено
з роботи є чинним, ніким не скасований
та не оспорений. Запис в трудову книжку
позивачки вносився на підставі
згаданого наказу, відтак її вимога щодо
визнання незаконним запису в трудовій
книжці та зобов?язання виправити такий
без скасування самого наказу, з
урахуванням вимог частин 1 та 2 ст. 11 ЦПК
України, не підлягає до задоволення. А
оскільки наказ про звільнення
позивачки з роботи є законним і жоден з
учасників судового розгляду не ставив
питання про його скасування, то вимога
про стягнення середньомісячного
заробітку в розмірі 5822,41 грн. за період
з 01.02.2013 року по 27.06.2013 року (тобто після
його видання) також до задоволення не
підлягає.

Судові витрати стягнуто у
відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України правильно.

Колегія суддів погоджується з
висновками міськрайонного суду,
оскільки суд правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по
суті рішення, дійшовши його на основі
повно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Як убачається доводів апеляційної
скарги та пояснень апелянта, їхня суть
зводиться в основному до того, що
стягнення заборгованих сум слід
провести з відповідача - Дрогобицької
міської ради, як власника комунального
майна. Однак такі до задоволення не
підлягають, так-як спростовуються
матеріалами справи і додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального і
процесуального права. Зокрема,
міськрайонний суд правильно послався
на ч. 3 ст. 96 ЦК України, яка передбачає,
що учасник (засновник) юридичної особи
не відповідає за зобов?язаннями
юридичної особи, а юридична особа не
відповідає за зобов?язаннями її
учасника (засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом, а також на п.п. 1.5 Статуту
Комунального підприємства «Берізка», у
якому зазначено аналогічне, що
свідчить про відсутність
відповідальності Дрогобицької міської
ради по зобов?язаннях Комунального
підприємства «Берізка», яке відповідно
до п.п. 1.3 цього Статуту являється
юридичною особою та у встановленому
законом порядку не ліквідоване.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
зміст оскаржуваного судового рішення,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішення, тому
підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.