Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1707/14Головуючий у 1-й
інстанції Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач Гончар М.С.УХВАЛА
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
(надалі - ФОП ОСОБА_3), третя особа:
Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області про
порушення прав споживача шляхом
продажу фальсифікованої продукції, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
ФОП ОСОБА_3, в якому просив зобов'язати
ФОП ОСОБА_3: відшкодувати йому
матеріальні збитки, повернувши
сплачені за фальсифікований товар
(NTL-39SR) грошову суму у розмірі 1 650,00 грн.,
відшкодувати йому моральну (немайнову)
шкоду у сумі 1 000,00 грн., а також
притягнути ФОП ОСОБА_3 до
відповідальності за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про продукцію у
розмірі тридцяти відсотків вартості
одержаної для реалізації партії
товару, але не менше п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону ФОП ОСОБА_4 не веде обов'язковий
облік доходів і виплат, - у розмірі п'яти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначав наступне. 11 липня 2009 року він
придбав у крамниці « ІНФОРМАЦІЯ_1», що
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
стаціонарний модем NTL-39SR. Продавцем в
документах було зазначено фізичну
особу-підприємця ОСОБА_3 Вдома, за
допомогою диска для інсталяції він
встановив програмне забезпечення
модему на свій комп'ютер. При
ознайомленні з інструкцією по
настроюванню та експлуатації він
побачив, що нібито придбав модем ZTE MY39.
Наступного дня він завітав до крамниці
і запитав у менеджера, чому в
інструкції по настроюванню та
експлуатації зазначена інша модель
модему, який відповів, що придбаний ним
стаціонарний модем виготовлений на
основі модему ZTE MY39, а також запевнив
про наявність гарантійних зобов'язань
по безкоштовному ремонту впродовж 1
(одного) року, а також забезпечення
післягарантійного обслуговування.

У червні 2011 року виникла перша поломка
і 25 червня 2011 року він звернувся до
крамниці « ІНФОРМАЦІЯ_1» для
післягарантійного ремонту модему. В
цей же день модем відремонтували,
замінивши плату. Проте в липні 2012 року
виникла аналогічна несправність, тому
19 липня 2012 року він знов звернувся до
крамниці « ІНФОРМАЦІЯ_1» для ремонту.
Наступного дня йому повідомили, що
модем ремонту не підлягає, оскільки
постачальник більше не постачає
необхідних для ремонту комплектуючих.
Всі спроби віддати в ремонт модем в
інший сервісний центр були марними,
оскільки всі вважали цей модем виробом
невідомого виробника. У зв'язку з цим,
позивач звернувся до ФОП ОСОБА_3 з
проханням надати інформацію про
виробника цього модему, проте усі
спроби виявилися марними, ні менеджери
в крамниці, ні сам ОСОБА_3 такої
інформації йому не надали.

У зв'язку з цим позивач вважає, що
придбаний ним стаціонарний модем NTL-39SR
є фальсифікованим товаром.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 лютого 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_2 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
третя особа: Інспекція з питань захисту
прав споживачів у Запорізькій області
про порушення прав споживача шляхом
продажу фальсифікованої продукції
відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_2 у
своїй апеляційній скарзі, посилаючись
на порушення норм процесуального права
та неправильне застосування норм
матеріального права судом першої
інстанції, просив останнє скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення позивача, дослідивши зміст
та доводи апеляційної скарги і
матеріали справи, колегія суддів
апеляційного суду дійшла до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову
позивача ОСОБА_2 у цій справі у повному
обсязі, керувався положеннями Закону
України «Про захист прав споживачів»,
ЦПК України та виходив із того, що
позивач не надав суду жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження своїх позовних вимог (п.
п. 1, 2 позовної заяви), а тому відсутні
правові підстави для задоволення
позивних вимог позивача про
відшкодування майнової та моральної
шкоди; накладання та стягнення штрафів
з фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, що
провадять господарську діяльність на
території України, у разі виявлення
порушення законодавства про захист
прав споживачів здійснюється
уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів (п. 3 позовних
вимог).

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права, які б призвели до
неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 11 липня 2009
року позивач ОСОБА_2 придбав у ФОП
ОСОБА_3 стаціонарний модем NTL-39SR (а.с. 4).

Згідно з гарантійним талоном (а.с. 5)
забезпечується гарантійне
обслуговування придбаного модему у
крамниці « ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: м.
Запоріжжя, пр. Леніна, 166, протягом 12
місяців з дня придбання.

В обґрунтування своїх вимог щодо
порушення Закону України «Про захист
прав споживачів» позивач ОСОБА_2
посилався на те, що придбаний ним
стаціонарний модем NTL-39SR є
фальсифікованим товаром, який має
істотні недоліки, інформація про
виробника йому не надана.

Разом з тим, жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
своїх позовних вимог позивачем суду
першої інстанції надано не було.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
захист прав споживачів» продавець
(виробник, виконавець) зобов'язаний
передати споживачеві продукцію
належної якості, а також надати
інформацію про цю продукцію. Продавець
(виробник, виконавець) на вимогу
споживача зобов'язаний надати йому
документи, які підтверджують належну
якість продукції.

Статтею 7 цього Закону встановлено, що
виробник (виконавець) забезпечує
належну роботу (застосування,
використання) продукції, в тому числі
комплектуючих виробів, протягом
гарантійного строку, встановленого
нормативно-правовими актами,
нормативними документами чи договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про захист прав споживачів» у разі
виявлення протягом встановленого
гарантійного строку недоліків
споживач, в порядку та у строки, що
встановлені законодавством, має право
вимагати:

1) пропорційного зменшення ціни;

2) безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк;

3) відшкодування витрат на усунення
недоліків товару.

У разі виявлення протягом
встановленого гарантійного строку
істотних недоліків, які виникли з вини
виробника товару (продавця, виконавця),
або фальсифікації товару,
підтверджених за необхідності
висновком експертизи, споживач, в
порядку та у строки, що встановлені
законодавством і на підставі
обов'язкових для сторін правил чи
договору, має право за своїм вибором
вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення
сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же
товар або на аналогічний, з числа
наявних у продавця (виробника), товар.

Аналогічні положення містяться у ст. 708
ЦК України.

Закон України «Про захист прав
споживачів» в п. 12 ч. 1 ст. 1 визначає, що
істотним є недолік, який робить
неможливим чи недопустимим
використання товару відповідно до його
цільового призначення, виник з вини
виробника (продавця), після його
усунення проявляється знову з
незалежних від споживача причин і при
цьому наділений хоча б однією з
нижченаведених ознак: а) він взагалі не
може бути усунутий; б) його усунення
потребує понад 14 календарних днів; в)
він робить товар суттєво іншим, ніж
передбачено договором.

У суді першої інстанції було
встановлено, що протягом гарантійного
строку будь-яких поломок, неполадок у
придбаного позивачем товару не було, з
приводу проведення гарантійного
ремонту він до відповідача не
звертався. Вперше поломка модему
виникла у червні 2011 року, у зв'язку з чим
позивач звертався до крамниці «
ІНФОРМАЦІЯ_1» із заявкою на проведення
післягарантійного ремонту (а.с. 8).

Також позивач протягом гарантійного
строку не звертався до продавця з
вимогою про наявність будь-яких
недоліків у придбаному товарі. При
цьому позивач не звертався також і до
інших фахівців і спеціалістів для
огляду і надання висновків щодо якості
придбаного модему і наявності у ньому
істотних недоліків. Саме ж по собі
ствердження позивача про наявність в
товарі істотних недоліків не є доказом,
а є суб'єктивним його судженням.

Позивач не надав доказів на
підтвердження того, що недоліки,
виявлені ним в процесі експлуатації
модему, є істотними в розумінні Закону
України «Про захист прав споживачів»,
вину виробника (продавця) у виникненні
недоліку, неможливість подальшого
використання модему за призначенням.

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
споживач має право на відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок недоліків продукції (дефекту
в продукції), відповідно до закону.

Проте наявність таких недоліків
позивачем не доведена, тому суд першої
інстанції правильно не встановив
правових підстав для задоволення
позивних вимог про відшкодування
майнової та моральної шкоди.

Крім того, суд першої інстанції вважав
безпідставними, необґрунтованими та
такими, що не ґрунтуються на законі,
вимоги позивача в частині притягнення
ФОП ОСОБА_3 до відповідальності за
відсутність необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про продукцію.

Так, Закон України «Про захист прав
споживача» крім цивільно-правової
відповідальності, яка є основним видом
відповідальності за порушення прав
споживачів, передбачає застосування до
порушників законодавства про захист
прав споживачів ще й адміністративної,
кримінальної відповідальності та
фінансово-економічних санкцій.

Стаття 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» передбачає чіткій
перелік порушень законодавства про
захист прав споживачів, за які настає
відповідальність суб'єктів
господарської діяльності сфери
торгівлі, громадського харчування і
послуг, у тому числі і
громадян-підприємців у вигляді
фінансово-економічних санкцій у
вигляді штрафів. Цією ж статтею
визначено, що порядок застосування
фінансово-економічних санкцій
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Такий порядок визначений постановою
КМУ № 1177 від 17 серпня 2002 року «Про
затвердження Положення про порядок
накладення та стягнення штрафів за
порушення законодавства про захист
прав споживачів», за якою накладення та
стягнення штрафів з суб'єктів
господарської діяльності -
підприємств, установ, організацій (їх
філій, представництв, відділень)
незалежно від форми власності,
іноземних юридичних осіб (їх філій,
представництв, відділень) і фізичних
осіб - суб'єктів підприємницької
діяльності, що провадять господарську
діяльність на території України, за
порушення законодавства про захист
прав споживачів здійснюється
уповноваженими особами
Держспоживінспекції та її
територіальних органів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не
ґрунтуються на законі та є такими, що не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
позивача, висловлену ним у позові у цій
справі, яку він вважає такою, що є єдино
вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції надав належну
оцінку усім наявним у справі доказам
позивача в обґрунтування його позовних
вимог у цій справі, у тому числі й
інформації представника «ЗТЄ
Корпорейшн» ОСОБА_5 від 12.11.2013 року
(а.с.36), зазначивши, що позивач не надав
суду першої інстанції жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження своїх позовних вимог
(а.с.42).

Інформацію «ЗТЄ Корпорейшн» ОСОБА_5 від
12.11.2013 року про те, що корпорація ЗТЄ
ніколи не виробляла модем NTL-39SR як на
території України та й в будь-якій
іншій країні (а.с.36) на підтвердження
того, що модем NTL-39SR є фальсифікованим
товаром, не може вважатись належним та
допустимим доказом у цій справі.

Оскільки, дана інформація не містить
фірмового бланку чи печатки установи,
до неї не надано документів (статуту,
свідоцтва, сертифікату тощо), що ОСОБА_5
дійсно є представником «ЗТЄ
Корпорейшн», де саме (не зазначено
адреси установи), не підтверджено
повноваження ОСОБА_5 станом на дачу
такої інформації (працює, не працює,
наказ тощо) та інше.

Належним доказом на підтвердження
позовних вимог позивача у цій справі
міг би бути відповідний висновок
спеціаліста або висновок експертної
установи за результатами проведення
відповідної експертизи щодо визнання
модему NTL-39SR фальсифікованим товаром.

Проте, позивач клопотання про
залучення спеціаліста чи проведення
будь-якої експертизи у цій справі не
заявляв.

Інспекція з питань захисту прав
споживачів у Запорізькій області ФОП
ОСОБА_3 до відповідальності за
порушення будь-яких прав ОСОБА_2, як
споживача, не притягала, докази
останнього у справі відсутні.

Суд першої інстанції при вирішенні
цієї справи діяв відповідно до вимог
ст. 10-11, 60-61 ЦПК України, а саме вважав, що
відсутні підстави для звільнення
позивача ОСОБА_2 від доказування та
розглядав справу в межах заявлених
позивачем у цій справі вимог на
підставі доказів сторін, наявних у
матеріалах даної справи.

Посилання позивача ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі на те, що відповідач
ФОП ОСОБА_3 визнав буд-які обставини,
зазначені у позові позивачем у цій
справі, не ґрунтуються на законі,
оскільки встановлено, що ФОП ОСОБА_3
участі у судових засіданнях у цій
справі взагалі не приймав (а.с.18, 22, 26, 30,
37) та будь-яких заяв суду про часткове
чи повне визнання позову позивача у цій
справі не подавав.

Позивач ОСОБА_2 знав вже наступного дня
після придбання модему 11.07.2009 року, що
він придбав інший модем, ніж хотів.

Але протягом встановленого Законом
України "Про захист прав споживачів"
строку позивач ОСОБА_2 не звернувся до
ФОП ОСОБА_3 з будь-якою передбаченою
зазначеним законом вимогою, у тому
числі, яка заявлена ним зараз у цій
справі, щодо повернення сплаченої за
товар грошової суми 1 650,0 грн.

Вищезазначений позов було подано
позивачем у цій справі лише 08.07.2013 року
(а.с.1).

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального права; відсутні
порушення процесуального права, які б
призвели до неправильного вирішення
цієї справи; також суд першої інстанції
прийняв рішення, яким спір знайшов своє
належне вирішення.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 25 лютого 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.