АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2000/14
Головуючий 1-ї інстанції
Справа № 638/8014/13
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного
Р.М., Тичкової О.Ю.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 15 січня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, Відділу державної реєстрації
актів цивільного стану по м. Харкову
Харківського міського управління
юстиції про визнання батьківства,
внесення змін до актового запису про
народження дитини даних про батька та
стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилалася на те,
що на початку жовтня 2004 року вона
познайомилася з відповідачем по справі
- ОСОБА_4, вони почали зустрічатися, та
вже через тиждень вона переїхала зі
своїми речами проживати до квартири
відповідача за адресою: АДРЕСА_1. Весь
цей час між ними були інтимні стосунки
та вони фактично вели сімейне життя без
укладання шлюбу.

Проте, наприкінці грудня 2004 року
вони з відповідачем посварилися та
розірвали свої відношення, у зв'язку з
чим позивачка повернулася проживати
додому до батьків.

ОСОБА_2 зазначила, що у березні 2005
року вона потрапила до лікарні та вже
там дізналася про свою вагітність.
Строк запліднення був встановлений
початком листопада 2004 року, тобто в
період сумісного життя з відповідачем,
про що повідомила останнього.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 народила
хлопчика, ОСОБА_5, про що ВРАЦС
Фрунзенського районного управління
юстиції м. Харкова було зроблено
актовий запис 496 від 17.08.2005 року та
видано свідоцтво про народження серії
НОМЕР_1 від 14.02.2006 року. Відомості про
батька до свідоцтва про народження
були внесені на підставі ст.135 СК
України.

Відповідач визнав своє
батьківство, однак він відмовився
подати в органи РАЦС заяву про
реєстрацію батьківства.

На підставі викладеного ОСОБА_2
просила визнати відповідача ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язати відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції внести
зміни до актового запису № 496 від 17.08.2005
року та вказати в графі відомості про
батьківство батьком дитини ОСОБА_4;
стягнути з ОСОБА_4 на її користь
аліменти на утримання дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частини від
усіх видів заробітку, але не менше 30 %
від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісяця, починаючи
від дні подання позову до суду і до
досягнення дитиною повноліття.

Відповідач, в особі свого представника,
проти позову заперечував та просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на безпідставність
заявлених позовних вимог,
обґрунтовуючи це тим, що факти,
наведені в позові, не підтверджені
жодним доказом.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Харків від 15 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 -
відмовлено .

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_2, в особі свого представника
ОСОБА_3 подала на нього апеляційну
скаргу, в якій, з посиланням на
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким її позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного:

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

В даному ж випадку рішення суду
першої інстанції, ухвалене по справі,
не відповідає цим вимогам
процесуального закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України,
якщо мати та батько дитини не
перебувають у шлюбі між собою,
походження дитини від батька може бути
встановлено за рішенням суду.

Підставою для визнання
батьківства є будь-які відомості, що
засвідчують походження дитини від
певної особи, зібрані у встановленому
законом порядку, як це передбачено, ч. 2
ст. 128 СК України.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що остання не
довела, що відповідач ОСОБА_4 є батьком
її сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2, виходячи з
того, що для встановлення біологічного
походження дитини від відповідача по
справі було призначено
судово-генетичну експертизу, від
проведення якої відповідач
відмовився, а інших доказів, на
підтвердження ведення сторонами
спільного господарства, позивачем
надано не було.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки він не
відповідає обставинам справи та
наявним в ній доказам.

Так, ухвалою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 24 жовтня
2013 року по вказаній цивільній справі
було призначено судово-генетичну
експертизу, проведення якої доручено
експертам Бюро судово-медичної
експертизи МОЗ України в
Дніпропетровській області. Відібрання
зразків крові доручено імунологічному
відділенню Харківського обласного
бюро судово-медичної експертизи.

23 грудня 2013 року відповідачем
було надано до Дзержинського
районного суду м. Харкова заяву про
відмову надати кров для експертного
дослідження.

03.01.2014 року ухвала суду про
призначення експертизи була повернута
без виконання у зв'язку з неявкою
відповідача ОСОБА_4 до ХОБСМЕ.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції позивачем та її
представником також було заявлено
клопотання про призначення по справі
судово-генетичної експертизи, однак
відповідач ОСОБА_4 відмовився від її
проведення та надання зразків крові,
про що надав суду відповідну заяву, в
якій вказав, що йому роз'яснені
наслідки відмови від проведення
експертизи.

За правилами ч. 1 ст. 146 ЦПК України,
передбачено, що у разі ухилення особи,
яка бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

За змістом ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

В матеріалах справи маються також
показання свідків стосовно того що
ОСОБА_2 проживала у жовтні - листопаді
2004 року разом з ОСОБА_4 та вели спільне
господарство, які суд повинен
оцінювати у сукупності з іншими
доказами по справі.

Відповідно до п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15.05.2006 року « Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
питання щодо походження дитини суд
вирішує на підставі будь-яких доказів
про це. Висновки експертизи, у тому
числі судово-генетичної, необхідно
оцінювати з урахуванням положень ст. 212
ЦПК України, згідно з якою жоден доказ
не має для суду наперед установленого
значення, він оцінює докази в їх
сукупності, а результати оцінки
відображає в рішенні з наведенням
мотивів їх прийняття чи відхилення.

Посилання ОСОБА_4 та його
представника в судовому засіданні суду
апеляційної інстанції на той факт, що
він не є батьком ОСОБА_5 , оскільки вони
з ОСОБА_2 не вели спільного
господарства, він не приймав участь у
вихованні та утриманні дитини, судова
колегія вважає безпідставним.
Необхідність встановлення вказаних
обставин, а саме, ведення спільного
господарства, участь у вихованні та
утриманні дитини є підставою для
задоволення позову лише за ст. 53 КпШС,
яка була чинна до 01.01.2004 року. Так як
спірні правовідносини виникли під час
дії СК України, то основним доказом
батьківства є висновок
судово-генетичної експертизи.

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, судова колегія вважає,
що в даному випадку слід вважати
доведеним факт того, що відповідач
ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
тому, на підставі ст. 180 СК України, у
нього виникає обов'язок утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі викладеного,
враховуючи, у відповідності до ст. 182 СК
України, судова колегія приходить до
висновку про необхідність стягнення з
ОСОБА_4, на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання неповнолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 14 частини усіх
видів його доходів, починаючи з 03.06.2013
року і до досягнення дитиною
повноліття, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму для однієї
дитини.

За таких обставин, враховуючи
наведене вище, рішення Дзержинського
районного суду м. Харків від 15 січня 2014
року, як таке, що постановлене без
повного та всебічного з'ясування усіх
істотних обставин справи, не може бути
визнане законним, обґрунтованим, а тим
більш справедливим, у зв'язку з чим
судова колегія вважає за необхідне на
підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання
батьківства та про стягнення аліментів
на утримання дитини задовольнити
частково.

Таким чином, керуючись 303, 304, 307,
п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 15 січня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції про
визнання батьківства, внесення змін до
актового запису про народження дитини
даних про батька та стягнення
аліментів задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 батьком ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Змінити відомості про батька
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в актовому
записі № 496 від 17.08.2005 року № 203 від
29.07.2009 року, виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану по м. Харкову Харківського
міського управління юстиції, вказавши
в графі батько: ОСОБА_4 1962 року
народження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
розмірі 14 частини усіх видів його
доходів, починаючи з 03 червня 2013 року і
до досягнення дитиною повноліття, але
не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку.

Рішення набирає законної сили
після проголошення але протягом 20 днів
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -