Ухвала

іменем україни

02 квітня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Євграфової Є.П.,

суддів: Горелкіної Н.А.,
Журавель В.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг», третя
особа - первинна організація
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг», про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя
особа - первинна організація
профспілки трудящих металургійної і
гірничодобувної промисловості України
публічного акціонерного товариства
«АрселорМіттал Кривий Ріг», про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу Дніпропетровської
області від 08 листопада 2013 року
поновлено позивачу строк звернення до
суду, позов задоволено.

Визнати незаконним та скасовано наказ
від 05 серпня 2013 року № 814/л про
звільнення з підприємства за
скороченням штату.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в ПАТ
«АрселорМіттал Кривий Ріг» оператором
коптильної установки 5-го розряду
дільниці виробництва кулінарних і
копчених виробів куща дільниці № 9
управління громадського харчування і
торгівлі департаменту з персоналу.

Стягнуто із ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
сумі 9 693 грн 46 коп.

Покладено на директора департаменту по
персоналу ПАТ «АрселорМіттал Кривий
Ріг» Єфимчук І.П. обов'язок покрити
шкоду, заподіяну ПАТ «АрселорМіттал
Кривий Ріг» у зв'язку з оплатою ОСОБА_1
часу вимушеного прогулу.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, дійшов висновку, що відповідач
не мав права на звільнення позивача,
оскільки не отримав згоду виборного
органу первинної організації
профспілки. Відмова в наданні згоди на
звільнення була обґрунтованою і
відповідач не згоден тільки з мотивами
відмови. При цьому суд посилався на п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» та зазначав, що відмова
профспілкового органу в згоді на
звільнення є підставою для поновлення
працівника на роботі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення,
зазначав, що при оцінці обставин судом
не враховані вимоги ч. 7 ст. 43 КЗпП
України, яка передбачає, що рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації про відмову
в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації.

Зазначена норма передбачає право
власника звільнити працівника без
згоди виборного органу профспілкової
організації, якщо відмова в наданні
згоди на звільнення працівника була
необґрунтованою.

Під обґрунтованою відмовою
профспілкового органу слід розуміти
таку думку, яка ґрунтується на
відповідних нормах трудового
законодавства.

Необґрунтованою відмовою
профспілкового органу вважається
відмова, якщо в рішенні профспілки
немає посилань на порушення
роботодавцем норм трудового
законодавства щодо підстав і порядку
звільнення працівника.

Апеляційний суд, надаючи оцінку
рішенню виборного органу профспілки,
яким відмовлено в наданні згоди на
звільнення позивача (протокол від 18
липня 2013 року № 166), дійшов висновку, що
в рішенні профспілка посилається на
нормативні акти, які не регулюють
правовідносин між позивачем та
відповідачем, а стосуються відносин
між відповідачем та профспілкою.
Рішення профспілки не містить посилань
на порушення відповідачем п. 1 ст. 40 КЗпП
України та ст. 49-2 КЗпП України, тому
апеляційний суд вважав, що відповідач
не отримав обґрунтованої відмови в
наданні згоди на звільнення позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права; наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів cудової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Є.П. Євграфова

судді:
Н.А. Горелкіна

В.І. Журавель