Номер провадження 22-ц/775/4348/2014
Головуючий в 1 інстанції Цукуров В.П.
Доповідач Пономарьова О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів:
Соломахи Л.І., Кіянової С.В.,

при секретарі
Сачко І.В.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Мащенко Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Донецькміськводоканал» про
припинення дій, поновлення права,
зобов'язання компенсувати моральну
шкоду, з апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Ворошиловського
районного суду м. Донецька від 20
березня 2014 року,-

в с т а н о в и в:

Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 20 березня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Донецькміськводоканал» про
припинення дій, поновлення права,
зобов'язання компенсувати моральну
шкоду відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про задоволення його
вимог і стягнення з відповідача на його
користь моральної шкоди та понесених
судових витрат. Апелянт посилається на
те, що між сторонами у справі не було
укладено жодних угод щодо
водопостачання, послуги ним
сплачуються в повному обсязі, виходячи
з показників лічильника.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Представник відповідача Мащенко Є.В.
заперечував проти доводів апеляційної
скарги і просив залишити рішення суду
без змін, як правильне та законне.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Перевіряючи справу в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
апеляційний суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в
грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача та
зазначав, що відповідач, при
відсутності договору, надаючи суду
некоректні довідки ЖЕД про стан його
родини та свої роздруківки без підпису
та печатки, з 10 березня 2006 року
намагається стягнути з нього одну і ту
саму штучно створену заборгованість,
хоча він сплачує за послуги регулярно:
до 2006 року - за нормами водоспоживання,
а з 2006 року - за показниками квартирного
лічильника, що підтверджується
квитанціями банку за період з 2009 по 2012
рік. Після надання ним доказів
відсутності цієї заборгованості, суд
тричі приймав ухвали про скасування
судових наказів, пропонуючи
відповідачу звернутися до суду у
позовному провадженні. Просив суд
припинити абсурд та витрати часу суду,
державної виконавчої служби та його
часу і поновити його у його правах,
зобов'язати відповідача компенсувати
моральну шкоду, яку він завдавав йому
та померлій ОСОБА_3 та продовжує
завдавати у розмірі штучно створеної
заборгованості у сумі 1 202,28 гривень або
1 761,69 гривень.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив з того, що обраний
позивачем спосіб захисту не
передбачений законом, а факт
заподіяння діями відповідача
моральної шкоди позивачем не
доведений.

Такий висновок суду першої інстанції
апеляційний суд вважає правильним і
таким, що відповідає встановленим у
справі обставинам.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач зареєстрований та проживає за
адресою: АДРЕСА_1 і між позивачем та
відповідачем існують фактичні
договірні відносини, оскільки укладено
угоду на оплату за користування
послугами водопостачання шляхом
видачі розрахункової книжки.

Звертаючись до суду, позивач зазначає,
що відповідач вимагає від нього сплати
безпідставно нарахованої
заборгованості, заперечує її
наявність.

Відповідач зазначає, що позивач
користуючись послугами КП
«Донецькміськводоканал» з
водопостачання та водовідведення,
плату за отримання послуги не здійснює
або здійснює не в повному обсязі, що
підтверджується розрахунком
заборгованості станом на 01 лютого 2014
року, згідно якого борг позивача перед
відповідачем складає 1 018,22 гривень .

Суд першої інстанції обґрунтовано в
рішення зазначив, що позивачем не
надано суду належних та допустимих в
розумінні ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів
спростування наявності вказаної
заборгованості, а також на
підтвердження незаконності дій
відповідача щодо нарахування плати за
надання послуг водопостачання і дійшов
висновку про те, що дії відповідача є
обґрунтованими та такими, що не
порушують прав відповідача.

Відповідно до статті 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свобод та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
порушеного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту наведеної норми
захист - це правовий засіб, що настає за
порушенням і тягне за собою поновлення
відповідного суб'єктивного права, і
включає реалізацію наданих законом
можливостей щодо здійснення приватною
особою на свій розсуд захисту своїх
прав та інтересів з обранням
відповідних способів та засобів
захисту.

Перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів міститься в статті 16
ЦК України. Цей перелік не є вичерпним,
і суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений законом або договором.

Враховуючи вказані вимоги закону, суд
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що такого способу захисту, як
припинення в судовому порядку
правовідносин абсурду та витрати часу
суду, Державної виконавчої служби та
час позивача і поновити позивача у його
правах, законодавством України не
передбачено, а тому підставно відмовив
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про припинення дій та поновлення права.

Розглядаючи вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що позивачем не доведено ні
протиправності дій відповідача, ні
його вини, ні наявності інших правових
підстав для відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених даної статтею.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31 березня 1995 року
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, повинен з'ясувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями вони заподіяні,
в якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач здійснює
йому шкоду та з чого він при цьому
виходить, а також інші обставини, що
мають значення для вирішення спору.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив в
задоволенні вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди.

Посилання апелянта на неправильність
та необгрунтованість висновків суду є
безпідставними та голослівними.

Доводи апелянта про те, що договір з
відповідачем ним та його померлою
дружиною не укладався не можуть бути
взяті до уваги, оскільки сама по собі
відсутність письмового договору між
сторонами не свідчить про те, що
послуги фактично не надаються.

Апеляційний суд вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені правовідносини, що
склалися між сторонами і їм надана
належна правова оцінка, в судовому
рішенні повно відображені обставини,
що мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Апеляційний суд визнає, що наведені в
апеляційній скарзі позивача доводи є
необґрунтованими і не належать до тих
підстав, із якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

С.В. Кіянова