РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/20652/13-ц

пр. № 2/759/1413/14

20 березня 2014 року. Святошинський
районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Наборозняка
М.І.

за участю секретаря Оленчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом органу опіки і піклування
Святошинської районної в м.Києві
державної адміністрації до ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав,

встановив:

Орган опіки і піклування
Святошинської районної в м.Києві
державної адміністрації звернувся у
серпні 2013 року до суду з позовом до
відповідача про позбавлення
батьківських прав, в якому просить суд
позбавити її батьківських прав
відносно її неповнолітнього сина
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи тим, що
вона не приймає участі в утриманні
та вихованні сина , веде аморальний
спосіб життя.

23.10.2013 року позов задоволено при
заочному розгляді справи (а.с.31).

Ухвалою суду від 25.12.2013 року заочне
рішення суду скасовано за заявою
представника відповідача (а.с.44).

В ході розгляду справи після перегляду
заочного рішення суду представник
позивача в судовому засіданні
вимоги підтримала, посилаючись на
викладені у позовній заяві
обставини.

Представвник відповідача позов
не визнала, пояснила, що позивач не
надав жодних доказів про ухилення
відповідачки від виконання своїх
обов*язків по утриманню та вихованню
дитини.

При розгляді справи суд допита в
якості свідків осіб, задовольнивши
клопотання представників сторін.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3
пояснила, що вона тривалий час
працює в Святошинському РУ ГУ МВС
України у м.Києві начальником відділу
у справах дітей кримінальної міліції.

У зв*язку зі службою в органах
міліції вона знає ОСОБА_1 давно, ще з
періоду її неповнолітнього віку,
оскільки остання неодноразово
затримувалась міліцією за крадіжки у
неповнолітньому віці. Також знає, що
ОСОБА_1 вживала наркотичні речовини,
не займалась вихованням дитини. На
запитання суду щодо притягнення
ОСОБА_1 до адміністративної
відповідальності за ст. 184 КУпАП щодо
ухилення від виховання дитини ОСОБА_3
пояснила, що не знає, їй необхідно
з*ясувати ці обставини у канцелярії
міліції. Також не пояснила конкретно:
хто конкретно із працівників міліції,
коли , яким чином, вживав відносно
ОСОБА_1 передбачені законодавством
заходи у зв*язку із порушенням нею (на
думку свідка) законодавства щодо
невиконання обов*язків по утриманню
та вихованню дітей.

Свідок ОСОБА_4 пояснила, що вона
працює у Центрі соціальних служб
сім*ї та молоді Святошинського району
м.Києва. Вперше у квітні 2013 року вона
у зв*язку із виконанням службових
обов*язків відвідувала родину, в якій
проживав неповнолітній ОСОБА_2 (син
ОСОБА_1) Під час неодноразових
відвідувань (після вказаного періоду
часу, в тому числі восени 2013 року та у
2014 році, всього вблизько 10 разів) вона
жодного разу не бачилда маму дитини
ОСОБА_2 - ОСОБА_1

Останню неодноразово запорошували до
Центру для бесіди, однак вона не
приходила. Також свідок пояснила, що
дитину в дитсадок завжиди приводила
та забирала з нього бабуся дитини
ОСОБА_2.

Судом були допитані в якості свідків,
особи, про яких просила долпитати їх
представник відповідача.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 є її
рідною дочкою, а її син ОСОБА_2 - внуком;
остання дійсно приділяла мало увагим
дитині ОСОБА_2 після його народження,
що спонукало звернення до органів
влади щодо припинення видачі їй
коштів у зв*язку із народженням дитини.
Однак в подальшому у 2012-2013 роках вона
належним чином (на думку свідка)
виконувала свої материнські
обов*язки; дитина ОСОБА_2 проживав
разом із нею (свідком), а дочка разом
зі своїм чоловіком (шлюб між ними не
зареєстрований) наймали інше житло у
м.Києві, де проживали однією сім*єю. У
зв*язку з тим, що дитина вже
відвідувала дитсадок, то мати дитини
вирішила не забирати її до себе у
зв*язку із незручностями з приводу
місця проживання та відстані до
дитсадка, який відвідував ОСОБА_2. Тому
дитина проживала у сім*ї із нею
(свідком) та з її матір*ю, а дитини -
прабабусею. Вони і відводили дитину в
дитсадок. ОСОБА_1 постійно проводила
час із дитиною, купувала для нього
продукти, інші необхідні речі, або
давала гроші на його утримання;
негативно по відношенню до дитини
впродовж останніх двох років себе не
вела. Під час відвідування їх
квартири працівниками служби у
справах дітей дійсно були
незадовільні умови проживання у
квартирі, де мешкала дитина, оскільки в
той час саме проводився ремонт у
квартирі. Ні вона, ні її мати не
звертались до органів влади з приводу
позбавлення батьківських прав ОСОБА_1
відносно сина ОСОБА_2. В поточний час
вихованнмя ОСОБА_2 займаються вони,
оскільки ОСОБА_1 перебуває у місцях
позбавлення волі.

Аналогічні показання надав свідок
ОСОБА_7, який пояснив, що він проживав
із ОСОБА_1 однією сім*єю (як чоловік),
вони знімали лише одну кімнату у
квартирі; ОСОБА_1 постійно турбувалась
про дитину ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює у
службі дільничних інспекторів
Святошинського РУ ГУ МВС України у
м.Києві. По роду служби він знає
ОСОБА_1 приблизно 8 років у зв*язку із
вчиненням нею правопорушень. Знає, що
її дитина ОСОБА_2 доглянутий, догляд
здійсню його бабуся. Також він бачив
у 2013 році (на вулиці), як ОСОБА_1 гуляла
зі своїм сином ОСОБА_2. Він достовірно
не знає: як виховувала дитину ОСОБА_1,
але йому невідомо, щоб з цього приводу
до міліції скаржилитсь сусіди за
місцем проживання ОСОБА_2, чи інші
особи. Житло, де проживає ОСОБА_2 і
зареєстрована ОСОБА_1, знаходиться на
території, яка закріплена за ним, як
працівником міліції служби дільничних
інспекторів міліції. Йому невідомо
про притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за ст. 184 КУпАП.

Суд, заслухавши пояснення
представника органу опіки та
піклування, представника відповідача,
показання свідків, дослідивши
матеріали справи, прийшов до висновку,
що позов не підлягає задоволенню за
такими підставами.

При вирішенні спору суд
керується вимогами ст.ст.10, 11, 60 ЦПК
України, розглядає справу у межах
заявлених вимог та наданих доказів.

Відповідно до ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов*язків по вихованню дітей.

Ст. 165 цього Кодексу передбачає
судовий розгляд справ про
позбавлення батьківства за заявою
одного із батьків.

Згідно з роз*ясненнями п.п. 15, 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про усиновлення,
позбавлення та поновлення
батьківських прав» Позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей. Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу. Зазначені фактори,
як кожен окремо, так і в сукупності,
можна розцінювати як ухилення від
виховання дитини лише за умови винної
поведінки батьків, свідомого
нехтування ними своїми обов'язками.

В матеріалах справи наявні докази,
які , на думку представника позивача,
обгрунтовують позовні вимоги: копія
свідоцтва про народження дититни,
паспортні дані відповідачки, довідки з
місця проживання, із дошкільного
закладу, хапрактеристика, акт
обслідування житлово-побутових умов.

Проте, суд не може прийняти
пояснення представника позивача та
надані ним докази за достовірні,
оскільки проти цього заперечує
представник відповідача, посилаючись
на те, що у зазначених доказах немає
інформації про ухилення відповідачки
від виконання обов*язків по
утриманню та вихованню дитини ОСОБА_2.

Суд погоджується із запереченнями
представника відповідача, оскільки
вони підтвердженні належними доказами
- показаннями допитаних свідків зі
столрони відповідача.

Суд не приймає до уваги наданий
представником органу опіки та
піклування письмовий висновок
вказаного органу, в якому вказано, що
відповідач може бути позбавлений
батьківських прав.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_1 не
була присутня при вирішенні питання,
коли складався такий висновок. Також
суд враховує, що позивач не надав
доказів про притягнення ОСОБА_1 до
відповідальності за ст. 184 КУпАП;
пояснення допитаних зі сторони
позивача свідків не містять
конктерної інформації про ухилдення
ОСОБА_1 від утримання та виховання
сина, а вчинення ОСОБА_1 певних
правопорушень і відбування нею
кримінального покарання не є
підставою для позбавлення її
батьківських прав відносно дитини.

Показання свідків зі сторони
відповідача є конкретними і не
спростовані відповідними належними
доказами зі сторони позивача.

Довідки, характеристики , наявні у
справі, на думку суду, також не
містять конкретної інформації, котра
могла б бути підставою для
позбавлення відповідачки
батьківських прав відносно дитини.

При розгляді справи суд неодноразово
оголошував перерви за клопотанням
представника позивача щодо надання
доказів, проте, в остаточному
результаті вона достовірних та
належниїх (допустимих) доказів
позовних вимог суду не надала.

При таких обставинах суд не вбачає
підстав для застосовання крайнього
заходу до відповідача - позбавлення
її батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного
суду м.Києва через районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя