Справа №592/410/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Чернобай О. І.Номер
провадження 22-ц/788/971/14 Суддя-доповідач -
Собина Ольга. Іванівна. Категорія - 55
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

Головуючого - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит»

про визнання несправедливими умови
пункту кредитного договору та визнання
недійсним пункту кредитного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 04 квітня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, на
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

Позивач зазначає, що рішення суду
першої інстанції повністю ігнорує той
факт, що застосування положень п.6.1
Кредитного договору №17/К-2008/169 від 05
вересня 2008 року, надає можливість
відповідачу стягувати із позивача
надмірні грошові суми як неустойку,
незалежно від розміру основної
заборгованості та часу її існування,
чим спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання, неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело невиправданих
додаткових прибутків кредитора.
Вважає, що дані умови є такими, що не
відповідають засадам справедливості,
добросовісності, розумності, є
несправедливими по відношенню до
нього, чим порушують його права як
споживача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
заперечення представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи 05
вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк
«Фінанси та кредит» було укладено
кредитний договір №17/К-2008/169, за умовами
якого позивач отримав споживчий кредит
в тимчасове користування на умовах
забезпеченості, строковості, платності
кредитні ресурси в сумі 58000,00 дол. США з
оплатою по процентній ставці 16% річних.

Пунктом 3.2. кредитного договору
передбачено, що позичальник
зобов'язується повністю повернути
кредитні ресурси до 05 вересня 2023 року.
Позичальник зобов'язується щомісяця, в
термін до 10 числа кожного місяця,
здійснювати погашення заборгованості
у розмірі 323 дол. США.

Умовами п.6.1. кредитного договору
визначено, що за прострочення
повернення кредитних ресурсів та/або
сплати процентів, позичальник сплачує
банку штраф 100 грн. та пеню з розрахунку
1% від простроченої суми за кожний день
прострочення. Штраф сплачується
боржником при кожному випадку
прострочки повернення кредитних
ресурсів. Зазначена пеня сплачується у
випадку порушення позичальником
строків платежів, передбачених п. 3.2.,
3.4., 4.3., 4.4., 4.6. цього договору, а також
будь-яких інших строків платежів,
передбачених цим договором. Сплата
пені не звільняє позичальника від
зобов'язання сплати процентів за весь
час фактичного користування
кредитними ресурсами (а.с.6-8).

Як вбачається з розрахунків суми
основної заборгованості по кредиту за
період з 05 вересня 2008 року по 17 грудня
2013 року, позивач припинив будь-які
розрахунки по кредитному договору
після внесення платежу 22 грудня 2011
року в розмірі 871,55 дол. США, а перестав
своєчасно виконувати умови кредитного
договору і утворив прострочену
заборгованість з 10 січня 2009 року, не
внісши шомісячний платіж в розмірі 323
дол. США (а.с.41-47).

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з того, що підстав
для визнання недійсними положень п.6.1.
кредитного договору, на які послався
позивач, немає, оскільки сторони
укладаючи договір не могли
передбачити, яка буде сума
заборгованості на перед і в якій період
позивач не буде виконувати свої
зобов'язання, які передбачені
кредитним договором.

Також рішення ухвалено на основі повно
і всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень, детально
проаналізовані всі посилання на
підтвердження вимог позову і наведені
переконливі мотиви щодо їх
спростування.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно
до ст. 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

При цьому, згідно ч. 6 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
споживач має право протягом
чотирнадцяти календарних днів
відкликати свою згоду на укладення
договору про надання споживчого
кредиту без пояснення причин. Перебіг
цього строку розпочинається з моменту
передачі споживачеві примірника
укладеного договору. Відкликання згоди
оформлюється письмовим повідомленням,
яке споживач зобов'язаний подати
особисто чи через уповноваженого
представника або надіслати
кредитодавцю до закінчення строку,
зазначеного в абзаці першому цієї
частини. З відкликанням згоди на
укладення договору про надання
споживчого кредиту споживач повинен
одночасно повернути кредитодавцю
кошти або товари, одержані згідно з
договором.

Проте, позивач цього не зробив, а
користувався споживчим кредитом,
відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договір із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків місцевого суду також не
спростовують і не містять посилань на
такі порушення, які б слугували
підставою для зміни чи скасування
рішення суду.

Таким чином, суд прийшов до вірного
висновку про те, що при укладенні
кредитного договору були дотримані
вимоги діючого на час його укладення
законодавства, зокрема, і Закону
України «Про захист прав споживачів», а
тому відсутні правові підстави для
визнання несправедливими та
недійсними умови пункту кредитного
договору.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 квітня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -