АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1091/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 41 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. РІШЕННЯ
15 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагда Л. Ф. суддівСіренко Ю.
В. , Трюхан Г. М. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 11 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя
особа без самостійних вимог: Орган
опіки та піклування виконкому
Черкаської міської ради, про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням, вивчивши
матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 10 січня 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, третя особа
без самостійних вимог: Орган опіки та
піклування виконкому Черкаської
міської ради, про встановлення порядку
користування житловим приміщенням.
В позовній заяві вказувала, що сторони
є співвласниками квартири АДРЕСА_1.
Кожній із сторін належить по ? частині
зазначеної квартири.
Квартира складається із трьох
ізольованих кімнат: літ. 4 площею 9,3 мІ,
літ. 5 площею 16,9 мІ, літ. 8 площею 11,4 мІ,
кухні площею 8,1 мІ, ванної кімнати
площею 2,6 мІ, вбиральні площею 1,0 мІ,
двох коридорів площею 7,5 та 3,7 мІ,
кладової площею 1,2 мІ та двох лоджій,
У квартирі зареєстровано троє осіб -
позивач, відповідач та їх малолітня
дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Позивачка зазначила, що на даний час
стосунки між сторонами вкрай
ускладнено, що зумовлено постійними
конфліктами, ініціатором яких стає
відповідач унаслідок чого вона з
дитиною змушена проживати у іншому
місці, що порушує їх охоронювані
законом права та інтереси.
Тому позивачка просила суд встановити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 виділивши в користування їй з
сином ОСОБА_8 кімнати літ. 4 площею 9,3 мІ
та літ. 8 площею 11,4 мІ з лоджією. Кімнату
літ. 5 площею 16,9 м2 з лоджією виділити у
користування відповідача ОСОБА_6
Підсобні приміщення: кухню, кладовку,
ванну, вбиральню, коридори залишити у
загальному користуванні. Також просила
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати по справі.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 11 березня 2014 року
позов задоволено. Встановлено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділивши в користування ОСОБА_7 та
малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
житлову кімнату «4» площею 9,3 мІ,
житлову кімнату «8» площею 11,4 мІ з
лоджією, у користування ОСОБА_6
виділено житлову кімнату «5» площею 16,9
мІ з лоджією.

Підсобні приміщення: кухню, кладову,
ванну, вбиральню, коридори - залишено у
загальному користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7
судовий збір в сумі 236,41 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій просить
про його скасування та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт посилається на те, що
визначений судом порядок користування
квартирою порушує його право власності
на спірну квартиру, а також порушує
право користування квартирою
малолітнього сина сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта
та його представника, які підтримали
апеляційну скаргу, заперечення проти
доводів апеляційної скарги позивачки
та її представника, думку представника
органу опіки і піклування, яка просила
вирішити спір з урахуванням інтересів
малолітньої дитини сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення, а рішення суду повинно
бути скасовано з ухваленням нового
рішення по справі виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам закону
в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що позовні вимоги ОСОБА_7
відповідають вимогам закону, є
доведеними й підлягають задоволенню.

Проте погодитися з такими висновками
суду не можна.

Судом встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 належить сторонам у справі на
праві спільної часткової власності по ?
частині кожному.

Право власності у позивачки на ?
частину квартири виникло на підставі
договору купівлі-продажу від 3 жовтня
2012 р., за яким ОСОБА_9 - батько
відповідача та ОСОБА_9 - брат
відповідача продали їй належну їм
частину спірної квартири.

Право власності на ? частину квартири у
відповідача виникло на підставі акту
приватизації на ? частину квартири та
на підставі договору дарування від 3
жовтня 2012 р., за яким мати відповідача
ОСОБА_10 подарувала йому ? частину цієї
квартири.

Сторони по справі проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, мають
малолітнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає з позивачкою в АДРЕСА_3.

Звернувшись до суду з позовом про
визначення порядку користування
квартирою, ОСОБА_7 обґрунтовуючи
позовні вимоги, зазначала, що між нею та
відповідачем склалися складні
стосунки, що зумовлено конфліктами,
ініціатором яких є відповідач,
внаслідок чого вона змушена проживати
з дитиною в іншому місці, що порушує її
та дитини інтереси.

Сторони не можуть прийти до згоди
стосовно порядку користування
квартирою, тому вона просила суд
визначити порядок користування
квартирою, посилаючись на вимоги ст. 156
ЖК України, якою передбачені права і
обов'язки членів сім'ї власника жилого
будинку (квартири).

Саме цією нормою закону та ст. 150 ЖК і
керувався суд, ухвалюючи рішення про
задоволення позову.

Між тим, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їхнього порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що
особа вільно, на власний розсуд, обирає
способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способи захисту цивільних
прав та інтересів визначені ч. 2 цієї
статті.

Частинами 1, 2 ст. 358 ЦК України
визначено, що право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відомості про те, що позивачка
зверталася до відповідача з
пропозицією домовитись про порядок
користування квартирою в матеріалах
справи відсутні.

Відомостей про те, що відповідачем
порушуються права позивачки та сина
сторін матеріали справи також не
містять.

Під час розгляду справи в апеляційному
суді відповідач навпаки пояснив, що він
просив і просить позивачку повернутися
та проживати в спірній квартирі,
надавати йому можливість приймати
участь у спілкуванні та вихованні їх
сина, якого він дуже любить.

Крім того, визначаючи порядок
користування квартирою, що є спільною
частковою власністю сторін по справі
за нормами житлового законодавства,
суд також невірно застосував і
положення ст. 156 ЖК України, якою
встановлено, що члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Визначаючи в користування позивачки та
сина сторін дві кімнати в квартирі,
загальною житловою площею 20,7 кв. м, а
відповідачу кімнату житловою площею 16,9
кв. м, суд не прийняв до уваги, і не
вказав в рішенні з яких підстав, ту
обставину, що таким порядком
користування квартирою суттєво
порушуються житлові права члена сім'ї
власників квартири - малолітнього сина
сторін ОСОБА_8, якому фактично в
користування виділяється 10,35 кв. м
житлової площі в квартирі, тоді як він
має право на користування в цій
квартирі житловою площею 12,53 кв. м.

За наведених обставин у суду не було
визначених чинним законодавством
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
задовольнити, рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 11 березня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя
особа без самостійних вимог: Орган
опіки та піклування виконкому
Черкаської міської ради, про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
третя особа без самостійних вимог:
Орган опіки та піклування виконкому
Черкаської міської ради, про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :