Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 429/756/13-ц
Провадження № 22ц/782/1556/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді - Околота
Г.М.,

суддів - Коротенка Є.В.,
Коновалової В.А.,

при секретарі - Веселові С.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Слов'яносербського
районного суду Луганської області від
06 березня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності та
ділової репутації , стягнення
моральної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом , який
уточнив у ході судового засідання та в
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що більш ніж три троки між ним та
відповідачем, який є його сусідом,
тривають постійні сварки, відповідач
знаходячись у стані алкогольного
сп'яніння докучає йому, а також
мешканцям вулиці, висловлюється на
його адресу нецензурною лайкою,
контролює хто приходить до його двору,
записує номера автомашин та фотографує
їх. Крім того, відповідач написав на
нього більш двохсот скарг адресованих
начальнику Слов'яносербського РВ
ГУМВС, прокурору Слов'яносербського
району, начальникам податкової ,
екологічної, санітарної інспекції, а
також до органів місцевої виконавчої
влади , в яких звинувачує його у
незаконній підприємницькій
діяльності, пов'язаній з ремонту
автомобілів. Безпідставні перевірки з
боку контролюючих та правоохоронних
органів , образи та розповсюдження
недостовірної інформації з боку
відповідача принизили його честь та
гідність, призвели до погіршення стану
його здоров'я , тому позивач просить
суд зобов'язати відповідача вибачитися
перед ним в присутності мешканців
вулиці Советська смт. Металіст
Слов'яносербського району Луганської
області та стягнути з відповідача на
його користь спричинену йому моральну
шкоду у сумі 20000 грн. ( т.1 а.с.2-5, 114-116)

Рішенням Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 06 березня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 були
задоволені частково. Зобов'язано
ОСОБА_2 в присутності мешканців
вул.Советська смт. Металіст
Слов'яносербського району Луганської
області вибачитися перед ОСОБА_3 за
розповсюдження щодо нього неправдивої
інформації та стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди 5000 грн. В іншій частині
позовних вимог було відмовлено за
необґрунтованістю. ( т.1 а.с. . 265-267)

Не погоджуючись з рішенням суду ,
відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу у якій просить скасувати
зазначене рішення суду та ухвалити по
справі нове рішення , яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити. В обґрунтування своєї
скарги відповідач посилається на
неповне з'ясування судом першої
інстанції обставин, що мають значення
для справи, та порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
що призвело до ухвалення по справі
незаконного рішення.

При цьому апелянт вказує на те, що суд
першої інстанції не взяв до уваги те, що
викладена ним в скаргах та зверненнях
інформація мала місце як реалізація
свого конституційного права, так як між
сторонами виникли неприязні стосунки
на побутовому рівні з приводу ведення
позивачем підприємницької діяльності
з ремонту автомобілів. Апелянт також
вказує, що позивачем не доведено, що
поширенням недостовірної інформації,
відповідач спричинив йому моральну
шкоду, оскільки позивач не подав суду з
цього приводу жодного доказу. Крім
того, вважає, що він не принижував
позивача честь і гідність позивача , а
просив лише перевірити правомірність
заняття відповідачем діяльності з
надання послуг з ремонту автомобілів,
яка спричиняє йому незручності та
небезпечна для природного середовища
та здоров'я людей.

Також апелянт вважає, що суд першої
інстанції не взяв до уваги позицію
Пленуму Верховного Суду України , де
зазначено, що суди повинні мати на
увазі, що у випадку, коли особа
звертається до зазначених органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, якщо цей орган
компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації. Крім того,
суд у порушення вимог ст.. 16, 277 ЦК
України зобов'язав його вибачитися
перед мешканцями вулиці, однак такий
спосіб захисту не передбачений діючим
законодавством, тому з вище наведених
підстав просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч.1. ст.303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом, обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, під
час ухвалення рішення суд у числі інших
вирішує також питання, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване рішення не відповідає
вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що на
протязі 2011-2013 років відповідач ОСОБА_2
багаторазово звертався з заявами до
Славяносербського РВ УМВС в Луганській
області, прокуратури
Слов'яносербського району Луганської
області , прокуратури Луганської
області з проводу незаконного на його
думку зайняття позивачем ОСОБА_3
підприємницької діяльності з надання
послуг по ремонту автомобілів у себе на
дому. З цього приводу УМВС проводилися
перевірки і факти, які були викладені у
заявах відповідача, не підтвердилися.
З аналогічним заявами відповідач
звертався до податкової, санітарної та
екологічної інспекції Луганської
області , а також до виконавчих органів
влади, які також проводили перевірки .

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції дійшов висновку про те, що
зазначена відповідачем у заявах до
правоохоронних органів інформація є
результатом нагляду за його особистим
життям, вона не відповідає дійсності,
поширена з метою приниження честі та
гідності позивача через особисті
неприязні стосунки в побуті та
призвела до погіршення немайнових
прав позивача, його стану здоров'я,
внаслідок чого позивачу спричинена
моральна шкода, яка визначена судом у
розмірі 5000 грн.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись неможливо,
оскільки судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 275 ЦК України фізична
особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.
Захист особистого немайнового права
здійснюється способами, встановленими
главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права
може здійснюватися також іншим
способом відповідно до змісту цього
права, способу його порушення та
наслідків, що їх спричинило це
порушення.

Згідно ст. ст. 270, 297 ЦК України до
особистих немайнових прав фізичної
особи відносяться в тому числі і право
на повагу до честі і гідності. Гідність
та честь фізичної особи є
недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

У частині 1 ст. 277 ЦК України зазначено,
що фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв"язку з
каліцтвом або іншими ушкодженнями
здоров"я; у приниженні честі, гідності,
а також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Судом встановлено, що між відповідачем
та позивачем склались неприязні
стосунки стосовно звернення
відповідача до Словяносербського РВ
УМВС, прокуратури Словяносербського
району , прокуратури Луганської
області, санітарної, екологічної,
податкової інспекції , а також до
органів виконавчої влади району з
заявами , щодо здійснення перевірок
неправомірних на його думку дій
позивача з приводу ведення ним
підприємницької діяльності з надання
послуг по ремонту автомобілів, а також
конфлікту стосовно поведінки
відповідача по відношенню к позивачу
та членам його родини.

Докази, надані позивачем, які
містяться в матеріалах справи, та були
досліджені апеляційним судом ,
свідчать про звернення відповідача до
правоохоронних та інших контролюючих
державних органів . Ці звернення
викликані наміром відповідача ОСОБА_2
захистити свої права та повідомити про
обставини, які потребують додаткової
перевірки, в т.ч. в порядку, визначеному
КПК України. ( т.1 а.с. 6.9, 15,17,18, 19, 30, 42-67,
68-71, 169,170,217, 228-234)

Як вбачається з матеріалів справи ,
звертаючись до суду із зазначеним
позовом, позивач ОСОБА_3 вказував, що
відповідач ОСОБА_2 своєю поведінкою
скоює небезпеку життю та здоров'ю
оточуючих його людей, а подаючи
вищезазначені заяви та скарги ставив
перед собою мету поширити інформацію
яка не відповідає дійсності з приводу
надання ним платних послуг з ремонту
автомобілів та принизити його честь та
гідність, однак на думку колегії суддів
жодних доказів з цього приводу позивач
не представив.

Крім того, не представив позивач і
будь-яких доказів в обґрунтування
стягнення з відповідача грошового
відшкодування моральної шкоди.

Згідно із роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про захист гідності
та чести фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи" від 27 лютого 2009 року,
викладеними у п. 15 постанови № 1, при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є
вивішування (демонстрація) в
громадських місцях плакатів, гасел,
інших творів, а також розповсюдження
серед людей листівок, що за своїм
змістом або формою порочать гідність,
честь фізичної особи або ділової
репутації фізичної та юридичної особи.

Згідно п. 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
роз'яснено, що відповідно до статті 40
Конституції України усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у
випадку, коли особа звертається до
зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про
поширення відомостей).

Як зазначено у ч.3 зазначеного
рішення, Конституційний Суд України
вважає, що звернення громадян до
правоохоронного органу, що містять
певні відомості про недодержання
законів посадовими або службовими
особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення за змістом частини першої
статті 7 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) не
можуть вважатися поширенням
відомостей, які порочать честь,
гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи правоохоронного
органу.

Крім того, згідно з п. 26 постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», роз'яснено, що суд не вправі
зобов'язувати відповідача вибачатися
перед позивачем у тій чи іншій формі,
оскільки примусове вибачення як
спосіб судового захисту гідності,
честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації
не передбачено у статтях 16, 277 ЦК
України.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, заслухавши
пояснення сторін, дослідивши докази,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що у відповідача були підстави для
звернення до правоохоронних органів ,
інших державних органів та органів
влади з заявами і це викликано наміром
захистити свої права та інтереси і у
відповідача не було наміру принизити
честь, гідність та ділову репутацію
позивача .

У даному випадку мала місце реалізація
відповідачем конституційного права,
передбаченого статтею 40 Конституції, а
не поширення недостовірної інформації.

В судовому засіданні не доведено, що
відповідач ОСОБА_2 діяв неправомірно
щодо звернення з заявами до
правоохоронних органів та державних
органів про перевірку діяльності
позивача з приводу можливого надання
ним послуг з ремонту автомобіля та те,
що ці дії принижують честь, гідність та
ділову репутацію позивача, а також
завдали йому моральної шкоди.

Тому особисті немайнові права позивача
ОСОБА_3 у цьому не порушені
відповідачем і у відповідності до ст.
ст. 15, 16 ЦК України не підлягають
судовому захисту.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що звернення
відповідача ОСОБА_2 до правоохоронних
органів, та інших контролюючих
державних органів та органів місцевої
влади не можуть оцінюватися, як
поширення ним недостовірної
інформації, а відтак і спричинення
моральної шкоди. Однак суд першої
інстанції наведеного не врахував та
ухвалив рішення з порушенням вимог
закону.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не може залишатися в силі і
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 325 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
-задовольнити.

Рішення Слов'яносербського районного
суду Луганської області від 06 березня
2014 року -скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності та ділової репутації ,
стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: