АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Панченко О.М.
№ 22-ц/796/4716/2014
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

при секретарі
Шпируку О.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
який діє на підставі договору про
надання правової допомоги від імені та
в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
власності на частку в праві власності
на квартиру,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 14 лютого 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку в праві власності на квартиру.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням обставин,
що мають значення для справи. На думку
апелянта, суд дійшов помилкового
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2,
посилаючись на те, що частка
відповідача у майні, що перебуває у
спільній частковій власності є
значною. Наголошує на тому , що для
припинення права особи на частку у
спільному майні є необхідним наявність
будь-якої із обставин, передбачених ст.
365 ЦК України. Спільне володіння і
користування квартирою сторін є
неможливим, оскільки між ними склалися
неприязні відносини. Пропозиції ОСОБА_2
викупити належну їй частки або продаж
частки відповідача у спільній
сумісній власності були залишені
ОСОБА_3 без розгляду. Пропозиція
позивачки компенсувати відповідачу
вартість Ѕ частки в праві власності на
квартиру не порушує його права,
оскільки за отримані кошти він зможе
придбати собі інше житло. Судом також
не було прийнято до уваги тай факт, що
ОСОБА_2 мешкала в місті Севастополі, де
працювала приватним нотаріусом
Севастопольського міського
нотаріального округу. Проте, з 21
березня 2014 року з моменту затвердження
Радою Федерації Російської Федерації
рішення Державної Думи Російської
Федерації про анексію Криму, вона
фактично втратила місце роботи та
змушена повернутися до Києва, де
потребує житла.

В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та її
представник підтримали апеляційну
скаргу та просять її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
просять відхилити подану апеляційну
скаргу, а рішення суду залишити без
змін, посилаючись на його законність та
обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 14 серпня 2003 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири, відповідно
до якого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
продали, а ОСОБА_3 купив належну їм
квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 6).

31 січня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
було укладено договір дарування
частини квартири, відповідно до якого
ОСОБА_3 подарував та передав, а ОСОБА_2
прийняла в дар Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Вказана квартира складається з
чотирьох житлових кімнат, загальна
площа - 97,40 кв. м., житлова площа - 53,10 кв.
м. (а. с. 17).

30 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідно до Звіту про незалежну
оцінку, виконаного ТОВ «БЮРО ОЦІНОК»,
ринкова вартість чотирикімнатної
квартири, загальною площею 97,40 кв. м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом
на 15 квітня 2013 року становить 754 322,00
грн., або 94 373,00 доларів США (а. с. 13-56).

ОСОБА_2 порушила питання про припинення
права власності ОСОБА_3 на Ѕ частку
квартири АДРЕСА_1 на підставі ст. 365 ЦК
України з виплатою йому компенсації
вартості належної йому частки в
розмірі 377 161,00 грн. На депозитний
рахунок суду ОСОБА_2 внесла грошові
кошти в сумі 377 161,00 грн. (а. с. 74).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з положень ст. 365 ЦК України, а
також з того, що частка відповідача у
спільному майні є значною, припинення
його права власності на належну йому
частку завдасть істотної шкоди його
інтересам та інтересам членів його
сім'ї.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої
статті 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Відповідно до змісту вказаної статті
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Така правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові № 6-81цс11 від 16 січня 2012 року.

Як встановлено судом під час розгляду
справи по суті, ОСОБА_3 з 2003 року
постійно проживає в АДРЕСА_1, яка є
єдиним житлом для нього та його сім'ї.
Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, оскільки припинення права
власності ОСОБА_3 на належну йому
частку в спільному майні завдасть
істотної шкоди його інтересам.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1. В
матеріалах справи відсутні докази
чинення їй будь-яких перешкод у
користуванні квартирою, а тому
посилання ОСОБА_2 на те, що спільне
володіння і користування майном є
неможливим лише з огляду на те, що між
сторонами склалися неприязні стосунки,
є безпідставними.

Посилання апелянта на те, що вказана
квартира є неподільною не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції. ОСОБА_2 не надала суду
доказів того, що в судовому порядку
намагалася вирішити спірні питання
володіння і користування спільним
майном.

Колегія суддів також відхиляє
посилання ОСОБА_2 на події, які
відбувалися на півострові Крим,
починаючи з 21 березня 2014 року, оскільки
вказані події мали місце вже після
ухвалення рішення судом першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на
підставі договору про надання правової
допомоги від імені та в інтересах
ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 14 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді