Дата документу Справа №
Апеляційний суд
Провадження №22-ц/778/732/14
Головуючий у 1 інстанції: Дубина Л.А.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
Головуючого: Боєвої В.В.,
Суддів: Коваленко А.І.,
При секретарі: Хомяк К.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 листопада 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа: Відділ по Ленінському
району служби у справах дітей
Запорізької міської ради, про
визначення місця проживання дитини і
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Відділ по Ленінському
району служби у справах дітей
Запорізької міської ради, про
визначення місця проживання дитини, -
У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення
місця проживання дитини.
У позові зазначалось, що з весни 2005 року
вона перебувала з відповідачем у
фактичних шлюбних відносинах, від яких
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5
З жовтня 2012 року з відповідачем родиною
позивачка не проживає через те, що
відповідач застосовував до неї фізичну
Відповідач повідомив позивачку про те,
що не віддасть їй дитину і з тих пір
перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною.
Позивачка вважає, що агресивна
поведінка відповідача щодо неї,
вчинення скандалів та сварок у
присутності дитини негативно впливає
на розвиток та психіку дитини.
Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила суд визначити місце
проживання малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з нею за адресою:
У січні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4
про визначення місця проживання
У зустрічному позові зазначав, що
протягом літа 2005 року - 06 жовтня 2012 року
проживав разом з ОСОБА_4 У них народився
син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також
зазначив, що ОСОБА_4 неналежним чином
виконувала свої батьківські обов'язки.
Після того, як припинилися відносини
між сторонами по справі, син залишився
проживати разом з батьком. Мати дитини
припинила спілкування з ним та
перестала цікавитися його вихованням.
Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визначити місце
проживання малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з ним за адресою: АДРЕСА_1.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю - ОСОБА_4

Відмовлено у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення
місця проживання дитини з батьком.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
його зустрічний позов та відмовити у
задоволенні первісного позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом установлено, що з весни 2005 року
сторони перебували у фактичних шлюбних
відносинах, від яких мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З жовтня 2012 року сторони проживають
окремо через те, що відповідач
застосовував до позивачки фізичну
силу та завдав їй побоїв, після чого
вона змушена була перейти проживати до
своїх батьків по АДРЕСА_2, де проживає
до теперішнього часу (а.с. 7, 8, 29).

Сторони досягли тимчасової
домовленості щодо проживання
неповнолітнього сина з матір'ю та
порядку спілкування батька з дитиною,
його відвідування, тому з лютого 2013
року син проживає з позивачкою.

Предметом спору обох батьків є
визначення місця проживання дитини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Статтею 160 СК України передбачено, що
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Згідно зі ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно.

Відповідно до ст. 161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом. При
вирішенні спору щодо місця проживання
дитини суд бере до уваги ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Із матеріалів справи вбачається, що
обидві сторони відповідально
ставляться до виконання своїх
батьківських обов'язків, мають
позитивні характеристики, належні
матеріально-побутові умови для
забезпечення потреб малолітньої
дитини.

За конкретизованим висновком органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району від 08.05.2014
року, який наданий суду апеляційної
інстанції, вважається за доцільним
визначити проживання малолітнього
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю за
адресою: АДРЕСА_2.

Суд першої інстанції, з'ясувавши
обставини справи та давши належну
оцінку зібраним у справі доказам,
врахувавши інтереси неповнолітньої
дитини дійшов обґрунтованого висновку
про неможливість розлучення
малолітньої дитини з матір'ю за
відсутності виняткових обставин та
визначення місця проживання
малолітнього сина з матір'ю, оскільки
позивачка за місцем проживання та
колишнім місцем роботи
характеризується позитивно, має
відповідні матеріально-побутові умови
для виховання дитини, в суді не було
встановлено істотних обставин, які б
перешкоджали проживанню дитини з
матір'ю та зашкодити розвитку та
вихованню дитини та відмовив у
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що у
висновках судово-психологічної
експертизи та у висновку служб,
призначених контролювати та
координувати відносини між батьками та
дітьми відображена наявність набагато
більшого психологічного зв'язку сина з
ним, ніж з матір'ю не є підставою для
скасування рішення суду.

Згідно із ст. 9 Конвенції
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалася з батьками
всупереч їх бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Судом не встановлено фактів жорстоко
відношення позивачки до дитини,
ухилення її від виконання своїх
материнських обов'язків, зловживання
спиртними напоями або наркотичними
засобами, аморальної поведінки матері
дитини, що може суттєво зашкодити
розвитку та вихованню дитини, та не
містять таких даних і матеріали справи.
На теперішній час ОСОБА_4 не працює, але
перебуває на обліку як безробітна в
Правобережному РЦЗ та отримує дохід.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з'ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, не встановлено
будь-яких виняткових обставин, які б
викликали необхідність розлучення
малолітньої дитини зі своєю матір'ю,
ухвалено законне і обґрунтоване
рішення, а доводи апеляційної скарги є
неспроможними і необґрунтованими та не
заслуговують на увагу, тому підстав для
скасування рішення суду та задоволення
зустрічного позову ОСОБА_3 не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 29 листопада 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: