Справа № 369/6429/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2015/14 Доповідач у 2
інстанції Гуль В.В.Категорія 47
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Гуль В.В.,

суддів Антоненко В.І,
Касьяненко Л.І.,

при секретарі Ромашині І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: служба у
справах дітей Києво-Святошинської РДА
Київської області про визначення місця
проживання дитини та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа:
служба у справах дітей
Києво-Святошинської РДА Київської
області про стягнення аліментів,
визначення місця проживання дитини та
способів участь батька у вихованні
дитини,-

в с т а н о в и л а:

у липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з даним позовом посилаючись на те,
що під час перебування у шлюбних
відносинах між ним та відповідачем з
11.06.2005 року по 04.07.2012 року у них
народився син, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під
час вирішення справи про розлучення
питання місця проживання дитини було
не вирішено. Оскільки проживання
дитини разом з матір'ю суперечить
інтересам дитини одночасно створює
загрозу для здоров'я та розвитку
дитини, просив визначити місце
проживання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з
батьком - ОСОБА_3.

ОСОБА_4 в свою чергу звернулася до суду
із зустрічним позовом, посилаючись на
те, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3
вона проживає зі своїм малолітнім
сином за місцем її реєстрації. Оскільки
син хворий та перебуває на Д - обліку,
потребує домашнього режиму та
індивідуального догляду матері, а
відповідач не несе матеріальні витрати
по утриманню дитини в повному обсязі,
відвідує сина у вечірні години,
дозволяє йому абсолютно все, тим самим
висвітлюючи її в ролі суворої матері,
просила стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліменти на утримання сина для
його подальшого лікування у розмірі 3000
грн. щомісячно з моменту набрання
рішенням законної сили та до
досягнення дитиною повноліття;
визначити місце проживання дитини
ОСОБА_5 з матір'ю, ОСОБА_4; визначити
способи участі ОСОБА_3 у вихованні
малолітньої дитини ОСОБА_5 за
узгодженням з ОСОБА_4 у денні години, а
саме у суботу з 10 год. до 18 год. у
присутності працівника органу опіки та
піклування.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
січня 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено
частково.

Визначено місце проживання дитини -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір'ю -
ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини всіх
видів заробітку, але не менше 30%
прожиткового мінімуму доходів
громадян, щомісячно, до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 17.09.2013
року.

В решті позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на неправильний висновок
суду перешої інстанції щодо визначення
місця проживання малолітньої дитини
ОСОБА_5, тому просить скасувати рішення
суду першої інстанції з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3
задовольнити, а зустрічний позов
ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі
перебували в зареєстрованому шлюбі з 11
червня 2005 року .

На підставі рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 04 липня 2012 року
шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народився син - ОСОБА_5.

Малолітній - ОСОБА_5 в даний час
проживає разом з матір'ю - ОСОБА_4.

Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина.

ОСОБА_4 знаходиться у декретній
відпустці у зв'язку з захворюванням
сина, який перебуває на Д - обліку та
потребує індивідуального догляду.

Згідно розпорядження
Києво-Святошинської РДА від 05 серпня 2013
року про визначення місця проживання
малолітньої дитини, визначено місце
проживання малолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю - ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку
Києво-Святошинської РДА Київської
області від 14.11.2013 року на підставі
рішення комісії з питань захисту прав
дитини від 10 вересня 2013 року № 10 орган
опіки та піклування вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю- ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову та задовольняючи зустрічний
позов суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги ОСОБА_3 є
необґрунтованими, останній не довів, та
не надав безспірних доказів, щодо
доцільності проживання малолітньої
дитини разом з ним а не з ОСОБА_4

Такий висновок відповідає обставинам
справи та вимогам закону.

У відповідності до частини 1 ст. 161 СК
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 р. визначено,
що в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" (Згідно Постанови № 3 Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
р. "Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів" п.
24 залишений в силі), вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається, суд
виходячи із рівності прав та обов'язків
батька й матері щодо своїх дітей
повинен постановити рішення, яке
відповідало б інтересам неповнолітніх.
При цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Посилання ОСОБА_3 в ст. 141 СК України на
те, що мати та батько мають рівні права
та обов'язки спростовуються
матеріалами справи з яких вбачається,
що заборони на виконання свого
батьківського обов'язку у позивача за
первісним позовом немає, а згідно
положень принципу 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли маються виключні
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції при вирішення даного спору
вірно враховував стать та вік дитини,
необхідність постійного спілкування з
матір'ю та ухвалюючи рішення про
визначення місця проживання дитини з
матір"ю виходив з найвищих інтересів
дитини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції про визначення місця
проживання малолітньої дитини з
матір"ю, не призвели до порушення
основних принципів цивільного
процесуального законодавства та
охоронюваних законом прав та інтересів
осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає обставинам справи, ухвалене
з додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасовано з підстав викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: