Справа №333/1083/14-ц
Провадження № 2/333/1108/14
Комунарський районний суд м. Запоріжжя
головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі Комунарського
районного суду м. Запоріжжя цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, -
18.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом про стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, посилаючись на
те, що сторони 01.11.2003 року зареєстрували
шлюб, від якого народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між сторонами
розірвано. Відповідач є працездатною
особою, має можливість сплачувати
аліменти на утримання сина, але
добровільно надавати матеріальну
допомогу відмовляється.
Враховуючи, що позивач має тяжкий
матеріальний стан, знаходиться у
декретній відпустці, так як вагітна
другою дитиною, ОСОБА_1 просить суд
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання неповнолітнього
сина у розмірі 500 грн. щомісячно і до
У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася,
про дату, час та місце слухання справи
була повідомлена своєчасно та належним
чином у встановленому законом порядку,
але надала заяву, в якій просить
розглянути справу без її участі,
позовні вимоги підтримує у повному
обсязі, проти винесення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання не з'явився, про дату, час і
місце слухання справи був повідомлений
своєчасно та належним чином, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями.

Керуючись ст.ст. 169, 224-233 ЦПК України, суд
вважає можливим, за згодою позивача,
розглянути справу у відсутності
відповідача та постановити заочне
рішення.

Суд, вивчивши матеріали справи,
дослідивши письмові докази, приходить
до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

01.11.2003 року між сторонами укладено шлюб,
зареєстрований відділом реєстрації
актів громадянського стану
Комунарського районного управління
юстиції м. Запоріжжя (актовий запис №
663), видано Свідоцтво про одруження,
серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 22.08.2008 року шлюб
розірвано (а.с. 10). Зазначене також
підтверджено Свідоцтвом про
розірвання шлюбу, відповідно до якого
після розірвання шлюбу позивачу
присвоєно прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про
народження, серії НОМЕР_3, виданого
03.06.2004 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Комунарського
районного управління юстиції м.
Запоріжжя батьками неповнолітньої
дитини -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 і
ОСОБА_1 (а.с. 5).

З копії паспорту серії НОМЕР_4, виданим
Комунарським РВ у м. Запоріжжі УДМС
України в Запорізькій області 23.11.2013
року вбачається, що позивач 26.11.2011 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, 1979 року
народження (а.с. 3).

Таким чином, судом встановлено, що на
цей час неповнолітній ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 повністю знаходиться на
утриманні позивача та проживає разом з
останньою. Добровільно відповідач
ОСОБА_2 матеріальної допомоги на
утримання спільної дитини не надає,
хоча є працездатним.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції
про права дитини, ратифікованої
Постановою Верховної Ради України від
27.02.1997 року, ч.ч. 7,8 ст.7 Сімейного кодексу
України при вирішенні будь-яких питань
щодо дітей, суд повинен виходити з
якнайкращого забезпечення інтересів
дітей.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права
дитини, батько (батьки) або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

На підставі ст.180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу
України за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу
України встановлено, що аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

На підставі ч.1 ст.184 Сімейного кодексу
України, якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

За поданням Міністерства фінансів
України Законом України «Про Державний
бюджет 2014 року» встановлюються
прожиткові мінімуми для різних
категорій населення України, для
дитини віком до 6 років (з 01.01.2014 року по
30.06.2014 року) встановлено прожитковий
мінімуму 1032 гривень.

Таким чином, приймаючи до уваги
інтереси неповнолітнього ОСОБА_3, його
стан здоров'я та матеріальне становище
позивача, стан здоров'я і матеріальне
становище відповідача, той факт, що
відповідач має змогу сплачувати
аліменти, відсутність на утриманні у
відповідача інших осіб, враховуючи
прожитковий мінімум на дитину
відповідного віку, встановлений ЗУ
«Про Державний бюджет України на 2014
рік», суд вважає, що розмір аліментів на
утримання неповнолітнього ОСОБА_3, що
підлягає стягненню з ОСОБА_2 повинен
щомісячно складати 500 гривень,
починаючи з дати подачі позову.

Так як, позивач при подачі позовної
заяви був звільнений від сплати
судового збору, тому з відповідача
відповідно до ст.88
Цивільного-процесуального кодексу
України повинен бути стягнений судовий
збір на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись
Конвенцією про права дитини, ст.ст. 84,
180-184, 190, 191 СК України, ст.8 Закону
України «Про охорону дитинства», ст.ст.
10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 214-215, 224-233, 367 ЦПК України
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, 1982 року народження,
на користь ОСОБА_1, 1984 року народження,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на
утримання неповнолітньої дитини -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій
грошовій сумі у розмірі 500 (п'ятсот)
гривень щомісяця, починаючи з 18.02.2014
року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2, 1982 року народження, в
дохід держави судові витрати в розмірі
243 (двісті сорок три) гривні 60
(шістдесят) копійок.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод