Номер провадження: 22-ц/785/5048/14
Головуючий у першій інстанції Єршова
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Бабія А.П., Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Одеської міської ради
про визнання права власності за
набувальною давністю за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 23 січня 2014
року, -

встановила:

У жовтні 2013 року позивачі звернулися з
позовом до Одеської міської ради, про
визнання права власності за
набувальною давністю за ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 по 1/10 частині квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 100,7 кв.м., житловою
площею 69,2 кв.м., яка в цілому
складається з чотирьох кімнат площею
16,7 кв.м., 19,7 кв.м., 18,2 кв.м., 14,6 кв.м.; кухні
площею 8,8 кв.м.; ванної кімнати площею 2,9
кв.м.; туалету площею 1,6 кв.м.; коридору
площею 6,1 кв.м. та 7,2 кв.м.; кладовок
площею 1,5 кв.м., 1,4 кв.м., 1,4 кв.м.; балкону
площею 0,6 кв.м.; а також, про роз'яснення
порядку виконання рішення суду,
відповідно до якого воно є підставою
для реєстрації за ними права власності.

Позивачі обґрунтували свої вимоги тим,
що вони є співвласниками 4/5 частин
АДРЕСА_1, інша 1/5 частина зазначеної
квартири зареєстрована за ОСОБА_4,
померлою ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 була
рідною сестрою прадіда позивача ОСОБА_2
з боку батька. Після смерті ОСОБА_4
ніхто не вступив в права спадкування на
її майно, оскільки за діючим на той час
законодавством у неї не було родичів,
які б входили до кола спадкоємців за
законом, а заповіту ОСОБА_4 не залишила.
Після смерті ОСОБА_4 на протязі понад 19
років позивачі відкрито мешкають та
користуються квартирою, жодних
претензій до них, як з боку державних чи
комунальних органів або ж з боку
фізичних осіб, висловлено не було. В 2013
році ОСОБА_3 звернулася до приватного
нотаріуса Одеського міського
нотаріального округу з питання видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_4 У відповідь на цю заяву
їй було роз'яснено щодо неможливості
вступу у спадщину в зв'язку з тим, що за
ЦК України 1963 року, який був чинним на
момент смерті спадкодавця, вона не
входить до кола спадкоємців за законом
та рекомендовано звернутися до суду.
Таким чином, позивачі були змушені
звернутися до суду з проханням визнати
за ними право власності на вище
зазначену квартиру за набувальною
давністю.

Представник Одеської міської ради
позовні вимоги не визнав та просив суд
відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 23 січня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, сторони, що
з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції посилався на те, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками 4/5
частин квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на житло від 12.07.1993 року право
власності на іншу 1/5 частину зазначеної
квартири зареєстроване за ОСОБА_5.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Померла ОСОБА_4 була рідною сестрою
прадіда ОСОБА_2 з боку батька.

Згідно з довідкою про склад сім'ї № 201
від 21.05.2013 року та довідкою № 371 від
18.09.2012 року, виданими ВП УЖКГСР ВАТ
«Чорноморгідробуд», ОСОБА_4 була
зареєстрована та мешкала разом із
позивачами у якості члена сім'ї в
квартирі АДРЕСА_1.

Після смерті ОСОБА_4 на протязі понад 19
років позивачі відкрито мешкають та
користуються квартирою АДРЕСА_1.

В 2013 році ОСОБА_6 звернулася до
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу з
питання видачі свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_4 У
відповідь на цю заяву їй було
роз'яснено щодо неможливості вступу у
спадщину в зв'язку з тим, що за ЦК
України 1963 року, який був чинним на
момент смерті спадкодавця, вона не
входить до кола спадкоємців за законом
та рекомендовано звернутися до суду.
(а.с.38)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень правила ст. 344 ЦК України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що ЦК України набув
чинності з 01 січня 2004 року (п. 1
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України), норми ст. 344 ЦК України
поширюються на правовідносини, що
виникли з 01 січня 2001 року, а відтак,
визнання судом права власності за
набувальною давністю не може мати
місця раніше 01 січня 2011 року.

До зазначених спірних правовідносин
необхідно застосувати положення
законодавства України на час смерті
ОСОБА_4, а саме ст. 137 ЦК УРСР 1963 року.

Питання про визнання права власності у
порядку набувальної давності ЦК УРСР
1963 року на передбачено та, крім того,
позивачі не позбавлені права
звернутися з позовом до суду у порядку
спадкування.

Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР 1963 року,
спадкове майно за правом спадкоємства
переходить до держави:

якщо спадкодавець все майно або
частину його заповідав державі;

якщо у спадкодавця немає спадкоємців
ні за законом, ні за заповітом;

якщо всі спадкоємці відмовилися від
спадщини;

якщо всі спадкоємці позбавлені права
спадкування;

якщо ні один із спадкоємців не прийняв
спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що до
нотаріальної контори із заявами про
прийняття спадщини, відмову від
спадщини та про видачу свідоцтв про
право на спадщину від спадкоємців
ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, окрім
позивача ОСОБА_3, якій було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на підставі того, що вона не
входить до кола спадкоємців за законом,
не надходили.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції прийшов до висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
позивачі не набули права власності в
порядку набувальної давності та до
зазначених правовідносин слід
застосувати ст. 555 ЦК УРСР 1963 року.

Колегія вважає, що доводи апеляційної
скарги не містять підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог
позивачів.

Право власності належить до числа
таких суб'єктивних прав, які можуть
виникнути при наявності певного
юридичного факту, а то й їх сукупності.
Тому, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК,
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є:

- законний об'єкт володіння;

- добросовісність володіння;

- відкритість володіння;

- давність володіння та його
безперервність (тобто строк володіння).

Таким чином, особою, яка володіє чужим
майном при зазначених обставинах, у
всіх випадках є не власник і, тим
більше, власник ні в якому випадку не
може набути майно у власність за
давністю володіння.

Право власності на стороні володільця
за давністю виникає поза волею і
незалежно від волі колишнього
власника. Володілець за давністю є
незаконним володільцем, про що
зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК (особа
заволоділа чужим майном).

За змістом ст. 344 ЦК володілець за
давністю володіння (або незаконний
володілець) не має ніякого права на
майно, а лише намагається набути право
власності на майно. Тому набувач
повинен довести, що він не знав і не міг
знати про те, що майно набуте в особи,
яка не мала права на його відчуження.
При цьому в судовому спорі слід
враховувати і встановлювати характер
володіння (добросовісне і
недобросовісне) з урахуванням обставин
справи, з якими виникло володіння чужим
майном. Набувач повинен довести, що він
не знав і не міг знати про перешкоди до
набуття майна

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції так і при розгляді справи в
суді апеляційної інстанції позивачі
зазначали підставу для набуття права
власності за набувальною давністю з
давністю володіння спірною частиною
квартиру, колегія вважає, що відсутні
підставі для задоволення апеляційної
скарги і ухвалення нового рішення про
задоволення позовних вимог, оскільки
позивачами не доведено, що вони є
добросовісними набувачами спірного
майна.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 23 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
А.П. Бабій

О.Д. Варикаша