АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/6608/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1103/14
Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

01 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення розміру часток та порядку
користування земельною ділянкою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив
визначити розмір часток у праві
спільної часткової власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та
господарські будівлі, встановивши
належність ОСОБА_1, ОСОБА_2 на праві
власності по 1/2 ідеальних часток.

Дану вимоги обґрунтовував тим, що
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Полтави від 26 липня 2011
року та додаткового рішення цього ж
суду від 25 березня 2013 року проведено
виділ в натурі та визнано право
власності сторін на конкретні
приміщення та будівлі вищевказаного
домоволодіння, проте залишились
невизначеними ідеальні частки, що
робить неможливим державну реєстрацію
права власності.

Крім того, між сторонами виникають
постійні сварки та конфлікти з приводу
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_1, площею 634 кв. м, тому просив
визначити порядок користування цією
ділянкою.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Встановлено, що розмір належної ОСОБА_1
частки у праві спільної часткової
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, до складу якого входять в
житловому будинку А-1 приміщення: кухня
1-8, площею 17,10 кв. м, кімната 1-9, площею
24,10 кв. м, гараж 1, площею 28,40 кв. м,
частина підвалу 111, площею 5,7 кв. м, площа
по внутрішнім обмірам становить 75,3 кв.
м, а також сарай літ. Б, колодязь №1,
1/2 частина огорожі №2, частина коридору,
становить 1/2 ідеальну частину.

Встановлено, що розмір належної ОСОБА_2
частки у праві спільної часткової
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, до складу якого входять в
житловому будинку А-1 приміщення
коридору 1-1, площею 17,1 кв. м, туалет,
площею 1 кв. м, опалювальна 1-6 площею 2,6
кв. м, ванна 1-7, площею 3,9 кв. м, кімната 1-2,
площею 12,2 кв. м, кімната 1-3, площею 9,3 кв.
м, кімната 1-4, площею 12,6 кв. м, тамбур 1У
площею 2,9 кв. м, частина підвалу 111,
площею 16 кв. м, кладова 11, площею 11 кв. м,
що складає площу по внутрішньому
обміру 88,6 кв. м; вбиральна літ. Б, баня
літ. Г, 1/2 частина огорожі №2, становить
1/2 ідеальну частину.

У задоволенні позовних вимог щодо
визначення порядку користування
земельною ділянкою відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1
757,00 грн. судових витрат.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права, просить скасувати рішення суду у
частині відмови у задоволенні його
позовних вимог, та ухвалити нове
рішення, яким визначити порядок
користування спірною земельною
ділянкою згідно з варіантом №2
висновку судової земельно-технічної
експертизи №227 від 4 лютого 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
задовольнити частково.

За змістом ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення
суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, що
відповідно до рішення виконавчого
комітету Київської районної ради
народних депутатів №656 від 6 грудня 1988
року ОСОБА_3 виділялась у користування
для індивідуального житлового
будівництва земельна ділянка по
АДРЕСА_1, площею 575 кв. м.

Позивач просив встановити порядок
користування ним та ОСОБА_2
земельною ділянкою, що розміщується по
АДРЕСА_1, згідно одного з варіантів,
запропонованих у висновку судової
земельно-технічної експертизи №227 від 4
лютого 2014 року, який визначав порядок
користування співвласниками земельною
ділянкою, площею 634 кв. м.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

На підтвердження того, що сторони
наділені за рішенням органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування правами користування
спірною земельною ділянкою, площею 634
кв. м, у матеріалах справи відсутні
докази.

Апелянт ОСОБА_1 також не зміг
підтвердити документально наявність у
співвласників домоволодіння по
АДРЕСА_1 права власності чи прав
користування на земельну ділянку, на
якій розміщується житловий будинок.

У свою чергу, у мотивувальній частині
висновку судової земельно-технічної
експертизи №227 від 4 лютого 2014 року, що
проводилась у даній справі, вказано, що
земельна ділянка по АДРЕСА_1, згідно
технічного паспорту має площу 575 кв. м,
самозахват становить 58 кв. м.

При цьому, запропоновані у судовій
експертизі варіанти користування
спірною земельною ділянкою визначені,
виходячи з площі ділянки 634 кв. м, та
позивачем не спростовано обставини
відсутності у сторін права власності
чи права користування на земельну
ділянку у вищевказаному розмірі площі.

Разом з тим, варіанту, який визначав
порядок користування земельною
ділянкою за виключенням
самозахопленої площі, експертиза не
містить.

Таким чином, позовні вимоги щодо
встановлення порядку користування
земельною ділянкою пред'явлені ОСОБА_1
до оформлення сторонами права
власності чи права користування саме
на ділянку, площею 634 кв. м.

З урахуванням того, що сторони не
набули у встановленому законом порядку
право власності чи право користування
на спірну земельну ділянку у
заявленому позивачем розмірі, місцевий
суд дійшов обґрунтованого висновку, що
позовні вимоги про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою є передчасними та задоволенню
не підлягають.

Водночас, відмова з цих підстав у
встановленні порядку користування
земельною ділянкою, не позбавляє
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у подальшому права на
звернення до суду щодо вирішення цього
питання після набуття у власність чи у
користування спірної земельної
ділянки.

Доводи апеляційної скарги що рішенням
Київської районної ради м.
Полтави від 26 січня 2012 року та рішенням
цієї ж ради від 29 серпня 2013
року продовжено право користування
земельною ділянкою, відведеної для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, є безпідставним,
оскільки вказані рішення органу
місцевого самоврядування лише
підтверджують наявність у ОСОБА_1
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки по АДРЕСА_1, площею 634 кв. м, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Посилання апелянта на відсутність
підстав для застосування судом до
вирішення спору між сторонами положень
ЗК України, що набув чинність з 2001 року,
не ґрунтується на законодавстві та не
відповідає встановленим обставинам у
справі, оскільки предметом позовних
вимог є земельна ділянка більшої на 58
кв. м площі, відносно тієї ділянки, що
виділялась позивачу за рішенням
виконкому районної ради у 1988 році, та на
яку, у такому розмірі, сторонами не
набуто права власності чи права
користування.

Між тим, колегією суддів встановлено
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права при задоволенні
решти позовних вимог щодо встановлення
розміру часток на домоволодіння, тобто,
тієї частини рішення суду, що апелянтом
не оскаржувалось.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Місцевим судом вірно встановлено, що
відповідно до рішення Київського
районного суду м. Полтави від 26 липня
2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ будинку задоволено частково,
проведено розподіл між співвласниками
домоволодіння по АДРЕСА_1, виділено
ОСОБА_1 в житловому будинку А-1
приміщення: кухня 1-8, площею 17,10 кв. м,
кімната 1-9, площею 24,10 кв. м, гараж 1,
площею 28,40 кв. м, частина підвалу 111,
площею 5,7 кв. м, площа по внутрішнім
обмірам становить 75,3 кв. м, а також
сарай літ. Б, колодязь №1, 1/2 частина
огорожі №2, частина коридору, виділено
ОСОБА_2 у житловому будинку А-1
приміщення: коридор 1-1, площею 17,1 кв. м,
туалет, площею 1 кв. м, опалювальна 1-6
площею 2,6 кв. м, ванна 1-7, площею 3,9 кв. м,
кімната 1-2, площею 12,2 кв. м, кімната 1-3,
площею 9,3 кв. м, кімната 1-4, площею 12,6 кв.
м, тамбур 1У площею 2,9 кв. м, частина
підвалу 111, площею 16 кв. м, кладова 11,
площею 11 кв. м, що складає площу по
внутрішньому обміру 88,6 кв. м; вбиральня
літ. Б, баня літ. Г, 1/2 частина огорожі №2,
стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
різницю часток у розмірі 58,50 грн.

Також ОСОБА_1 зобов'язано закласти
отвори із кухні 1-8 в коридор 1-1 та із
кімнати 1-9 в коридор 1-1, закласти отвір
із комори 2 в гараж 1, улаштувати отвір з
гаражу 1 в підвал 111, площею 5,7 кв. м, в
частині кімнати 1-9, влаштувати
приміщення санвузла, зобов'язано
ОСОБА_2 улаштувати отвір із комори 11 в
підвал 111, влаштувати перегородку в
підвалі 111, розділивши підвал на
приміщення 5,70 кв. м та 16 кв. м,
улаштувати отвір у кладовій 11, кімнату
1-4, площею 12,6 кв. м використовувати як
кухню, розібрати перегородку між
кімнатами 1-2 та 1-3, зобов'язано ОСОБА_1,
ОСОБА_2 здійснити обладнання квартир
самостійними системами
газопостачання, електропостачання,
водопостачання, водовідведення та
опалення, залишено у спільному
користуванні зовнішні мережі
газопостачання, електропостачання,
водопостачання, водовідведення .

Додатковим рішенням Київського
районного суду м. Полтави від 25 березня
2013 року визнано за ОСОБА_1 право
власності: в житловому будинку А-1
приміщення: кухню 1-8, площею 17,10 кв. м,
кімнату 1-9, площею 24,10 кв. м, гараж 1,
площею 28,40 кв. м, частину підвалу 111,
площею 5,7 кв. м, площа по внутрішнім
обмірам складає 75,3 кв. м, а також сарай
літ. Б, колодязь №1, 1/2 частину огорожі №
2, визнано за ОСОБА_2 право власності: в
житловому будинку літ. А-1, приміщення
коридору 1-1, площею 17,1 кв. м, туалет
площею, 1 кв. м, опалювальна 1-6, площею 2,6
кв. м, ванну 1-7, площею 3,9 кв. м, кімнату
1-2, площею 12,2 кв. м, кімнату 1-3, площею 9,3
кв. м, кімнату 1-4, площею 12,6 кв. м, тамбур
1У площею 2,9 кв. м, частину підвалу 111,
площею 16 кв. м, кладову 11, площею 11 кв. м,
що складає площу по внутрішньому
обміру 88,6 кв. м, вбиральню літ. Б, баню
літ. Г, 1/2 частину огорожі № 2.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1
посилався на те, що йому відмовлено у
державній реєстрації права спільної
часткової власності на домоволодіння
по АДРЕСА_1 з тих підстав, що при
ухваленні рішення Київського
районного суду м. Полтави від 26 липня
2011 року, судом не визначено
розміру ідеальних часток
співвласників домоволодіння.

Тобто, у даній справі ОСОБА_1 повторно
звернувся до суду для встановлення
розміру ідеальних часток на
домоволодіння, поділ якого між
співвласниками вже здійснений, у
відповідності до судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що місцевим судом порушено
приписи п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України та не
закрито провадження у справі у цій
частині позовних вимог, попри те, що під
час розгляду справи судом першої
інстанції встановлено наявність
рішення суду, що набрало законної сили,
з приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Слід зазначити, що заявлена ОСОБА_1
вимога щодо визначення розміру
ідеальних часток на домоволодіння може
бути підставою для звернення
останнього до Київського районного
суду м. Полтави, яким постановлювалось
рішення від 26 липня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
домоволодіння, для вирішення питання
щодо ухвалення додаткового рішення, у
порядку ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
у частині задоволення позовної вимоги
щодо встановлення розміру належних
ОСОБА_1, ОСОБА_2 часток у домоволодінні
підлягає скасуванню із закриттям
провадження по цій позовній вимозі з
підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, у решті рішення місцевого суду
слід залишити без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 4, ст. 310 ч. 1, 314,
315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 25 лютого 2014 року у частині
встановлення розміру належних ОСОБА_1,
ОСОБА_2 часток у домоволодінні
скасувати, із закриттям провадження у
цій частині позовних вимог.

У решті рішення місцевого суду
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.