Справа № 2-4752/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді - Башмакова
Є.А.,

при секретарі -
Улановському М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «УніКредит
Банк» до ОСОБА_1, третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»,
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2010 року позивач звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1,
третя особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»,
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Позивач у позовній заяві
посилався на те, що 30 травня 2008 року між
позивачем та ТОВ «Автоленд - Дніпро»
був укладений кредитний договір №
121-СВ, відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати ТОВ
«Автоленд-Дніпро» револьверну
кредитну лінію у розмірі 6 000 000 доларів
США. Загальна сума, перерахована Банком
на відповідні рахунки ТОВ
«Автолен-Дніпро» становить суму у
розмірі 53000000 грн. Відповідно до
банківської виписки за період з 30
травня 2008 року по 22 квітня 2009 року по
рахунку позичальника у Банку №4637
боржником було повернуто суму у
розмірі 40 500 000 грн., проте позичальником
не було сплачено належні до сплати
банку у цей строк відсотки та інші
платежі. Станом на 15 жовтня 2009 року
заборгованість позичальника перед
банком за кредитним договором складає 2
513 295 доларів США, що за офіційним курсом
НБУ на момент подання позову складає 20
081 233,84 грн. та 17 664 986 грн. З метою
забезпечення належного виконання ТОВ
«Автоленд-Дніпро» взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором, 23
липня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1
був укладений іпотечний договір,
предметом якої стала нежитлова
будівля, яка знаходиться у АДРЕСА_2.
договірна вартість предмету іпотеки
була погоджена сторонами у розмірі 735163
долари США. У зв'язку з вищевикладеним,
позивач росить суд звернути стягнення
на належне відповідачу нерухоме майно,
вартість якого становить 1 710 000 гривень,
шляхом визнання права власності на
нього.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, надав суду заяву
про розгляд справи за його відсутності,
у якій зазначив, що заявлені позовні
вимоги підтримує у повному обсязі та
проти заочного розгляду даної справи
не заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, про причину неявки суду
не повідомив, заяв про її відкладення
не надав.

Таким чином, враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
сторони відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1
ст. 224 ЦПК України та ухвалити по справі
заочне рішення.

Дослідивши та вивчивши матеріали даної
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року
між позивачем та ТОВ «Автоленд -
Дніпро» був укладений кредитний
договір № 121-СВ, відповідно до умов
якого банк зобов'язався надати ТОВ
«Автоленд-Дніпро» револьверну
кредитну лінію у розмірі 6 000 000 доларів
США (а.с. 84-98, 1 том). Загальна сума,
перерахована Банком на відповідні
рахунки ТОВ «Автолен-Дніпро» становить
суму у розмірі 53000000 грн. (а.с. 16-17, 1 том).
Відповідно до банківської виписки за
період з 30 травня 2008 року по 22 квітня 2009
року по рахунку позичальника у Банку
№4637 боржником було повернуто
суму у розмірі 40 500 000 грн., проте
позичальником не було сплачено належні
до сплати банку у цей строк відсотки та
інші платежі. Станом на 15 жовтня 2009 року
заборгованість позичальника перед
банком за кредитним договором складає 2
513 295 доларів США, що за офіційним курсом
НБУ на момент подання позову складає 20
081 233,84 грн. та 17 664 986 грн.

З метою забезпечення належного
виконання ТОВ «Автоленд-Дніпро» взятих
на себе зобов'язань за кредитним
договором, 23 липня 2008 року між
позивачем та ОСОБА_1 був укладений
іпотечний договір (а.с. 21-35), предметом
якої стала нежитлова будівля, яка
знаходиться у АДРЕСА_2. договірна
вартість предмету іпотеки була
погоджена сторонами у розмірі 735163
долари США. У зв'язку з вищевикладеним,
позивач росить суд звернути стягнення
на належне відповідачу нерухоме майно,
вартість якого становить 1 710 000 гривень,
шляхом визнання права власності на
нього.

Правовідносини, які виникли між
сторонами по даній цивільній справі
врегульовані нормами ЦК України,
умовами кредитного договору № 121-СВ від
30 травня 2008 року та іпотечного договору
від 23 липня 2008 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок , а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту (ст. 527
Цивільного кодексу України). Якщо кожна
із сторін у зобов'язанні має одночасно
і права і обов'язки, вона вважається
боржником у тому, що вона зобов'язана
вчинити на користь другої сторони, і
одночасно кредитором у тому, що вона
має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510
Цивільного кодексу України).

В статті 610 ЦК України вказано, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Положення
ст. 627 ЦК України встановлюють, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Частиною 1 ст.
628 ЦК України визначено, що зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідно до змісту ч. 1
ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до ст. 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Банк свої зобов'язання по договорам
виконав, позичальник, в свою чергу,
отримав те, на що розраховував - грошові
кошти на споживчі цілі. Відповідно до
ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового
обороту ризик покладається на ту
сторону в правочині, яка має невиконані
зобов'язання по відношенню до іншої
сторони правочину (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 575 КЦ України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» з урахуванням положень
частини третьої статті 33, статті 36,
частини першої статті 37 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають
виходити з того, що з урахуванням цим
норм права не виключається можливість
звернення стягнення на предмет іпотеки
в такий спосіб і набуття
іпотекодержателем права власності на
нього за рішенням суду, оскільки цими
нормами передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя шляхом набуття права
власності на предмет іпотеки, яке
ототожнюється зі способом звернення
стягнення, якщо його передбачено
договором. Тому в разі встановлення
такого способу звернення стягнення на
предмет іпотеки в договорі
іпотекодержатель на підставі частини
другої статті 16 ЦК має право вимагати
застосування його судом.

Відповідно до п. 5.4.1 Договору іпотеки
від 23 липня 2008 року у разі звернення
стягнення на предмет іпотеки Банк має
право вільно та на власний розсуд
обирати способи звернення стягнення на
іпотечне майно, в тому числі,
можливість звернення стягнення на
іпотечне майно шляхом набуття права
власності на нього.

Згідно з ч.3 ст. 37 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель набуває
предмет іпотеки у власність за
вартістю, визначеною на момент такого
набуття на підставі оцінки предмета
іпотеки суб'єктом оціночної
діяльності.

З метою дотримання вказаної вище норми
закону було проведено оцінку предмета
іпотеки, якою встановлено, що вартість
належного відповідачу нерухомого
майна становить 1 710 000 грн. (а.с. 12, 2 том).

Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК
України, договір укладений сторонами,
має умови, які повинні виконуватися.
Позивач, зі свого боку погодився з
такими умовами договору, підписавши
кредитний договір особисто.

Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ
«УніКредит Банк», відповідач погодився
на умови іпотечного договору як такі,
що його влаштовували. Банк не
примушував, не нав'язував своїх послуг
відповідачеві та не вимагав укладення
договору. Це була ініціатива особисто
позивача та відповідача.

Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що при укладенні договору
було дотримано всі передбачені законом
істотні умови договору, котрі були
обумовлені згодою сторін, як узгоджені
сторонами, так і прийняті ними. На
момент укладення вказаного договору
волевиявлення учасників було вільним
та відповідало їхній внутрішній волі,
що підтверджено власноручними
підписами та печатками сторін.

Оцінюючі всі докази досліджені судом у
судовому засіданні під час розгляду
справи в їх сукупності, суд вважає за
необхідне в рахунок часткового
погашення (1 710 000 грн.) заборгованості
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»
перед публічним акціонерним
товариством «УніКредит Банк» звернути
стягнення на належний ОСОБА_1 предмет
іпотеки за іпотечним договором від 23
липня 2008 року.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
можливим задовольнити позовну заяву
публічного акціонерного товариства
«УніКредит Банк» до ОСОБА_1, третя
особа: товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»,
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Оскільки позовні вимоги позивача
задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, суд вважає необхідним
стягнути з відповідачів на користь
позивача понесені позивачем судові
витрати зі сплати державного мита при
зверненні до суду з позовною заявою у
розмірі 1700 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16, 526, 527, 575, 610, 625 ЦК України, ст.ст.
10, 11, 60, 88, 169, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «УніКредит
Банк» до ОСОБА_1, третя особа:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»,
про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки- задовольнити.

В рахунок часткового погашення (1 710 000
(один мільйон сімсот десять тисяч
гривень 00 копійок) заборгованості
товариства з обмеженою
відповідальністю «Автоленд -Дніпро»
(49089, м. Дніпропетровськ, вул.
Автотранспортна, 2, )
перед публічним акціонерним
товариством «УніКредит Банк» (01030, м.
Київ, Ярославів Вал, 14А, )
за кредитним договором № 121-СВ від 30
травня 2008 року, загальний розмір якої
становить 2 253 737,96 доларів США та 13 147 691,45
гривень, з яких: 2 218 848 доларів США та 12 500
000,00 гривень - заборгованості за тілом
кредиту, 30 849,51 доларів США та 584 746,57
гривень - прострочених відсотків за
користування кредитом, 3 740,76 доларів
США та 62 944,88 гривень - штрафних санкцій
у вигляді неустойки за прострочення
повернення кредитних коштів, 299,69
доларів США - заборгованість по сплаті
комісійної заборгованості банку,
звернути стягнення на належний ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
предмет іпотеки за іпотечним договором
від 23 липня 2008 року, посвідченим
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округуОСОБА_2 та
зареєстрованим в реєстрі за № 832, а
саме: нежиле приміщення, що знаходиться
у м. Дніпропетровську по АДРЕСА_2,
загальною площею 141,0 кв.м. щляхом
визнання права власності за публічним
акціонерним товариством «УніКредит
Банк» » (01030, м. Київ, Ярославів Вал, 14А,
).

Стягнути з ОСОБА_1 (03150, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства «УніКредит Банк» (01030, м.
Київ, Ярославів Вал, 14А, )
суму судового збору у розмірі 1700 грн.
(одна тисяча сімсот гривень).

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Суддя
Є.А. Башмаков