АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у місті Києві, Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», треті особи:
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виключення
нерухомого майна з акту опису,
звільнення майна з-під арешту та
визнання договору іпотеки припиненим, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року позивач звернулась до
суду із зазначеним позовом, на
обґрунтування якого зазначила, що
заочним рішенням Деснянського
районного суду міста Києва задоволено
позов ПАТ «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1,
стягнуто на користь Банку
заборгованість в сумі 563 729.59 грн. та
звернуто стягнення на іпотечне майно -
квартиру АДРЕСА_1.

02 листопада 2012 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в
місті Києві відкрито виконавче
провадження з виконання зазначеного
рішення суду, проте здійснено опис та
арешт майна з порушенням прав
позивачки та членів її сім'ї на житло,
що гарантовані ст.ст. 41, 47, 48 Конституції
України, ст. 321 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині
визнання договору іпотеки припиненим
зазначила, що боржник ОСОБА_3 припинив
сплату щомісячних платежів за
кредитним договором 30 квітня 2009 року, а
Банк звернувся до суду із позовом до
неї, як до майнового поручителя про
солідарне стягнення заборгованості
лише 23 березня 2011 року.

Посилаючись на положення ст.ст. 546, 553, 583,
627, 628 ЦК України зазначала, що укладений
13 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_2,
ОСОБА_1 іпотечний договір містить
одночасно ознаки поруки і застави, є
змішаним договором, а тому з підстав ст.
559 ЦК України має бути визнаний
припиненим, у т.ч. з підстав пропуску
кредитором шестимісячного строку
пред'явлення вимог до поручителя.

Враховуючи вищевикладене позивачка
просила:

- виключити з акту опису та арешту майна
від 29 серпня 2013 року квартиру АДРЕСА_1;

- визнати іпотечний договір від 13
березня 2008 року № 5798 посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
та зареєстрований за № 266, що укладений
між ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_2 та ОСОБА_1
припиненим;

- усунути перешкоди у здійсненні права
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом виключення з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та з Державного
реєстру іпотек. Звільнити від сплати
судового збору на підставі ч. 9 ст. 5
Закону України «Про судовий збір» як
інваліда ІІ групи, розгляд справи
проводити без участі позивача та її
представника.(т. 1 а.с.1-27, 49)

Представники відповідачів проти
позову заперечували.(т.1 а.с. 53-54, 237-238)

Рішенням Деснянського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС
Деснянського РУЮ у м. Києві, ПАТ
«Державний ощадний банк України»,
треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виключення нерухомого майна з акту
опису, звільнення майна з-під арешту та
визнання договору іпотеки припиненим
відмовлено. (т.2 а.с.3-6)

В апеляційній скарзі позивачка
посилалася на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просила рішення
суду скасувати і ухвалити нове про
задоволення позовних вимог.(т.2 а.с.10-23)

В судовому засіданні представник
ОСОБА_5 підтримав скаргу і просив її
задовольнити, представник ОСОБА_6
заперечувала проти скарги і просив її
відхилити.

Інші особи до суду не прибули, були
сповіщені встановленим порядком про що
у справі є докази.(т.2 а.с. 63-67)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ч. 2 ст. 305
ЦПК України колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2008
рокуміж ВАТ «Державний ощадний банк
України» та ОСОБА_3 був укладений
договір відновлювальної кредитної
лінії №2503, згідно якого останній
отримав кредитні кошти в сумі 473 310,00
грн. з кінцевим терміном погашення 13
березня 2018 року зі сплатою 16% річних. (т.1
а.с.15-16)

У цей же день між Банком, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір
№5798, згідно якого останні на
забезпечення виконання кредитних
зобов'язань ОСОБА_3 перед Банком
передали в іпотеку належну їм на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. (т.1 а.с.17-19,
71)

17 жовтня 2012 року стягувачу видано
виконавчий лист на виконання заочного
рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 29 серпня 2011 року, яким
задоволено позов ПАТ «Державний
ощадний банк України» і звернуто
стягнення заборгованості за Договором
відновлювальної кредитної лінії № 2503
від 13.03.2008 року, укладеним між ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Печерського відділення №
3715 м. Києва та ОСОБА_7 в сумі 563 729.59 грн.
на предмет іпотеки за іпотечним
договором № 5708 від 13.03.2008 року,
укладеним між ВАТ «Державний ощадний
банк України» в особі філії
Печерського відділення № 3715 м. Києва,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а саме: на квартиру
АДРЕСА_1. Рішення суду набрало законної
сили 01 листопада 2011 року, пред'явлення
виконавчого листа до виконання до 02
листопада 2012 року. (т. 1 а.с. 59)

02 листопада 2012 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в
місті Києві відкрито виконавче
провадження з виконання вищевказаного
рішення суду та винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.(т.1 а.с. 60-87,
245)

22 січня 2013 року державним
виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ в
місті Києві внесено подання про
примусове проникнення до житла
боржника, яке задоволено ухвалою
Деснянського районного суду міста
Києва від 04 липня 2013 року та 29 серпня 2013
року складений акт опису й арешту
майна.(т.1 а.с. 98-106)

Ухвалою Апеляційного суду міста
Києва від 26 вересня 2013 року ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 04 липня 2013 року скасовано, в
задоволенні подання відмовлено з
підстав ненадання належних доказів
чинення перешкод державному виконавцю
у вільному доступі до житла
боржників.(т.1 а.с. 126-128)

Відповідно до статті 12 Загальної
декларації прав людини 1948 року, статті 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, пункту 1
статті 17 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права 1966
року ніхто не може зазнавати
безпідставного посягання на
недоторканність свого житла. При
здійсненні своїх прав і свобод кожна
людина може зазнавати тільки таких
обмежень, які встановлені законом
виключно з метою забезпечення
належного визнання і поваги до прав і
свобод інших та забезпечення
справедливих вимог моралі,
громадського порядку і загального
добробуту в демократичному
суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної
декларації прав людини 1948 року, стаття
18 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року).

Ухваливши рішення від 31 травня
2011 року N 4-рп/2011 (Справа N 1-18/2011)
Конституційний Суд України зазначив,
що конституційна гарантія
недоторканності житла не поширюється
на випадки, коли суспільні інтереси
вимагають правомірного обмеження прав
людини, зокрема для захисту прав і
законних інтересів інших членів
суспільства. Обмеження права особи на
недоторканність житла, яке визначено в
Конституції України і
міжнародно-правових актах, визнається
легітимним втручанням держави в права
людини з метою забезпечення загального
блага.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що позивачка 13 березня
2008 року діючи вільно і на власний
розсуд, добровільно надала згоду
відповідати, як майновий поручитель за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_3, на
забезпечення виконання боржником
зобов'язання діючи разом із ОСОБА_2
передала Банку в іпотеку належну їй
квартиру АДРЕСА_1, за набравшим
законної сили рішенням Деснянського
районного суду міста Києва звернуто
стягнення на вищевказану квартиру на
погашення кредитної заборгованості,а
тому відхилила доводи позивачки про
порушення її прав та прав членів її
сім'ї щодо недоторканості житла.

Відповідно до статті 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про
іпотеку" визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, а майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника за основним
зобов'язанням на підставі договору,
закону або рішення суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 3, ст. 17
Закону України "Про іпотеку"
передбачено, що іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і є
дійсною до: припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору; реалізації
предмета іпотеки відповідно до цього
Закону; набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки;
визнання іпотечного договору
недійсним; знищення (втрати) переданої
в іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її; з інших
підстав, передбачених цим Законом.

Отже, іпотека є самостійним
видом забезпечення виконання
зобов'язання.

Правова природа іпотеки полягає
у забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
одержати задоволення за рахунок
переданого в іпотеку нерухомого майна
переважно перед іншими кредиторами
боржника. На відносини майнової поруки
норми статті 559 ЦК України щодо
припинення поруки не поширюються,
оскільки іпотека за правовою природою
є заставою та регулюється нормами
параграфа 6 (статті 572 - 593) глави 49 ЦК
України та спеціальним законом.
Статтями 17, 18, 19 цього Закону
встановлено підстави припинення
іпотеки, істотні умови договору
іпотеки і внесення змін і доповнень до
іпотечного договору.

Відповідна правова позиція
міститься і в постанові Верховного
Суду України від 16 жовтня 2012 року №
3-45гс12, яка з огляду до вимог ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

Доказів погашення кредитної
заборгованості до суду не надано.
Підстав для звільнення позивачки від
зобов'язань майнового поручителя за
укладеним нею договором іпотеки або
підстав припинення іпотеки позивачка
не надала, не встановлено таких і в
судовому засіданні.

Тому не підлягають задоволенню
вимоги про визнання припиненим
договору іпотеки від 13 березня 2008 року
№ 5798 посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованого за № 266, що був
укладений між ВАТ «Державний ощадний
банк України» та ОСОБА_2, ОСОБА_1,
виключення нерухомого майна з акту
опису та звільнення майна з під арешту
із зазначених позивачкою підстав.

З цих же підстав не підлягають
задоволенню і вимоги позивачки про
усунення перешкод у здійсненні права
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1 шляхом виключення з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна та з Державного
реєстру іпотек.

Враховуючи вищевикладені вимоги
законодавства та обставини справи в їх
сукупності, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги цих висновків не
спростовують, тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Києва від 24 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/6494/2014

Головуючий у першій інстанції
-Колегаєва С.В.

Доповідач Левенець Б.Б.