АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/1652/14
Головуючий 1-ої інст.:
Справа № 2011/9569/12
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Маміної О.В.

суддів - Крилової Т.Г., Борової С.А.

при секретарі - Шрамко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 03 вересня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за договором
позики,

в с т а н о в и л а:

В січні 2012 року Позивач, ОСОБА_1
звернувся до суду з зазначеним позовом.
В обґрунтування вимог зазначав, що
згідно умов нотаріально посвідченого
договору позики від 14 грудня 2009 року,
надав Відповідачу, ОСОБА_3, в борг гроші
в сумі 49 450 доларів США строком до 14
грудня 2010 року. На час звернення до
суду з позовом сума боргу була
повернута не в повному обсязі.
Уточнивши позовні вимоги, просив
стягнути з відповідача суму боргу в
розмірі 6 625, 00 доларів США, 1 632 000, 00
грн. штрафу за прострочення виконання
зобов'язання та судовий збір.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 вересня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції від 03 вересня 2013 року
скасувати, позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.
Посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Матеріали справи свідчать про те, що 14
грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено нотаріально посвідчений
договір позики, за умовами якого ОСОБА_1
передав відповідачеві у власність 49450
доларів США, а позичальник зобов'язався
повернути грошові кошти частинами, але
не пізніше 14 червня 2010 року.

Із заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4
від 05.10.2012 року вбачається, що нею від
ОСОБА_3 отримано усі належні валютні
цінності за договором позики від 14.12.2009
року, а саме: 49450 доларів США. (а.с.97).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що вказаною заявою представник
позивача підтвердила відсутність будь
- яких претензій по виконанню договору
позики з боку позикодавця ОСОБА_1, тому
у останнього відсутнє право вимоги до
відповідача щодо виконання умов
договору позики від 14.12.2009 року.

Проте судова колегія не може
погодитись з таким висновком суду,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.1046, 1048 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов'язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки НБУ.

Таким чином позикодавець, в даному
випадку ОСОБА_1, вправі вимагати сплати
відсотків за користування позикою.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів, не встановлений договором
або законом.

З матеріалів справи вбачається, що
грошові кошти за договором позики
повернуті позичальником ОСОБА_3
несвоєчасно, тому позикодавець має
право вимагати сплати 3% річних від
простроченої суми відповідно до ст. 625
ЦК України.

Висновки суду першої інстанції щодо
відсутність будь - яких претензій по
виконанню договору позики з боку
представника позикодавця, а тому
безпідставності вимог про стягнення
процентів за користування позикою, 3%
річних у зв"язку із простроченням
виконання зобов'язання та пені, не
відповідають вимогам закону та
фактичним обставинам справи.

Так з наявної у справі довіреності,
виданої ОСОБА_1 на ім"я ОСОБА_4, за якою
остання отримала від ОСОБА_3 кошти за
договором позики 05.10.2012 року, не
вбачається право представника на
прощення боргу, окремих його частин або
санкцій за несвоєчасне виконання
грошових зобов'язань тощо.

За таких обставин висновок суду про
відмову у позові не ґрунтується на
законі.

Таким чином стягненню на користь
позивача підлягають проценти за
користування позикою в розмірі
облікової ставки НБУ та три відсотки
річних, що згідно наданого позивачем
розрахунку (а.с.127 - 135) складає 6625
доларів США, що станом на день
ухвалення рішення суду становить: 6625
дол. США х 10,5758 (офіційний курс НБУ на
26.03.2014 р.) = 70064 грн.68 коп.

Також відповідно до умов договору
позики від 14.12.2009 року передбачено, що в
разі прострочення виконання
зобов'язання позичальник повинен
сплатити позикодавцю штраф в розмірі
8000 грн. за кожен день прострочення,
починаючи з шостого дня прострочення.

Таким чином розмір штрафу за 204 дні
прострочення, як про те просить
позивач, складає: 204 х 8000 = 1632000 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судова колегія, враховуючи, що розмір
пені значно перевищує розмір боргу, а
також фактичні обставини справи,
вважає можливим зменшити розмір пені
до 50000 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що
рішення суду не відповідає обставинам
справи, у зв"язку з чим підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 03 вересня 2013 року
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 70064
грн. 68 коп. в рахунок повернення боргу, 50
000 грн. неустойки та судові витрати в
сумі 4658 грн. 20 коп.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя -

Судді -