Справа №489/8387/13-ц 22.05.2014 22.05.2014 22.05.2014
Провадження №22-ц/784/1424/14
Головуючий у першій інстанції-Тихонова
Категорія 27
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Рудіку Є.М.,

за участю відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 26 лютого 2014 року у
цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - ПриватБанк)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної
заборгованості

У С Т А Н О В И Л А:

27 вересня 2013 року ПриватБанк звернувся
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 28 вересня 2007 року
між банком та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № NKXRRC11730007, за
умовами якого відповідач отримав
кредит у розмірі 3 426, 50 грн. зі сплатою 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Посилаючись на порушення ОСОБА_1
кредитних зобов'язань та утворення
станом на 19 вересня 2013 року
заборгованості у розмірі 2 513, 73 грн. за
тілом кредиту, 11 842, 98 грн. за відсотками,
863, 52 грн. комісії, 15 947, 88 грн. пені та 2058,
41 грн. штрафів (500 грн. фіксована частина
та 1 558, 41 грн. процентна складова), банк
просив стягнути 33 226, 52 грн. кредитного
боргу.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав,
посилаючись на скрутне матеріальне
становище, втрату працездатності, та
просив застосувати строк позовної
давності.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 лютого 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі банк просив
рішення скасувати та задовольнити
позов, посилаючись на помилкове
тлумачення судом строку дії договору,
невірне застосування правил
обчислення строків позовної давності
та порушення норм матеріального і
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає її такою, що
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач у встановлений законом строк
не скористався правом пред'явлення
вимоги, яке виникло у нього у жовтні 2007
року, а звернувшись до суду у жовтні 2013
року пропустив строк позовної
давності. При цьому суд вважав, що
перебіг позовної давності починається
з жовтня 2007 року до всіх вимог позивача.

Але з такими висновками суду можна
погодитись не можна.

Так, відповідно до статті 526, частин 1
статті 530 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час і боржник повинен його
виконати у семиденний строк від дня
пред'явлення.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, в тому числі
сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Законодавство відрізняє такі поняття
як "строк дії договору", так і "строк
(термін) виконання зобов'язання" (статті
530, 631 ЦК).

Статтею 256 ЦК визначено, що позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, а сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові (частина
4 статті 267 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена
тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК).
Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки - штрафу, пені (частина 2
статті 258 ЦК).

За правилами статті 259 ЦК сторони
можуть укласти письмовий договір про
збільшення позовної давності.

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з частиною 3 статті
254 ЦК України спливає у відповідне
число останнього місяця строку.

Відповідно до статті 264 ЦК перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу, тобто несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів (
Постанови Верховного суду України від 6
листопада 2013 року у справі №6-116цс13,
Постанова Верховного суду України від
19 березня 2014 року).

З матеріалів справи вбачається, що 28
вересня 2007 року між ПриватБанком та
ОСОБА_1 укладено договір про надання
строкового кредиту («Розстрочка»
(СТАНДАРТ) в сумі 3 426, 50 грн. на 36 місяців
з 28 вересня 2007 року по 28 вересня 2009 року
включно зі сплатою 1 % на місяць на
залишок заборгованості, щомісячної
винагороди (комісії) у розмірі 61, 68 грн.
(а.с.5 зворот).

Погашення кредиту мало здійснюватись у
період з 25 по 30 число кожного місяця
платежем в розмірі 175,76 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
відсотками, винагороди, комісії та
інших платежів, передбачених умовами.

В заяві зазначено, що позичальник
ОСОБА_1 ознайомився та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту
(«Розстрочка» (СТАНДАРТ) (далі - Умови),
які були йому надані в письмовій формі,
і цей запис засвідчено підписом
відповідача (а.с.5 зворот).

Умовами передбачено, що у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, позичальник
сплачує банку пеню у розмірі 0, 5
відсотків від суми простроченої
заборгованості по кредиту за кожний
день прострочки, але не менше 1 гривні
(пункт 5.1), а також при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань
більш, ніж на 30 днів - штраф у розмірі 250
грн. + 5 % від суми позову (пункт 5.3).

Пунктами 5.4 та 5.5 Умов передбачено, що
нарахування неустойки здійснюється
протягом трьох років з дня, коли
відповідне зобов'язання повинно бути
виконане, а термін позовної давності по
вимогах про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, неустойки
встановлюється сторонами тривалістю
п'ять років.

Отже, відповідно до змісту заяви ОСОБА_1
та Умов, узгоджених сторонами в
письмовій формі, строк позовної
давності за кредитним договором від 28
вересня 2007 року складає п'ять років.

В судове засідання апеляційного суду
ПриватБанк надав витяги з рахунків
ОСОБА_1 (а.с.101-118), з яких вбачається, що
відповідач порушував кредитні
зобов'язання, несвоєчасно та не в
повному обсязі здійснював щомісячні
платежі. Останній платіж внесено у
листопаді 2008 року (а.с.114).

Отже, п'ятирічний строк позовної
давності, перебіг якої було перервано
у листопаді 2008 року відповідно до
статті 264 ЦК, почався заново та на час
звернення до суду з позовом (27 вересня
2013 року) не сплинув.

При визначенні розміру заборгованості
по кожному платежу (тіло, відсотки,
комісія, пеня та штраф) колегія суддів
виходить з наступного.

З рахунку № НОМЕР_1, на якому
обліковуються прострочене тіло
кредиту, вбачається, що станом на
грудень 2009 року заборгованість за
тілом кредиту складала 2703,73 грн., яка
була погашена 31 грудня 2009 року
страховим відшкодуванням (а.с.102).

Нарахування боргу за тілом кредиту у
серпні 2013 року (а.с.120) в розмірі 2513,73
грн. не обґрунтоване та не відповідає
відомостям, зазначеним у витягу з
рахунку.

Отже, колегія суддів виходить з того, що
заборгованості перед кредитором за
тілом кредиту ОСОБА_1 не має.

Заборгованість за відсотками станом на
час отримання страхового
відшкодування (31 грудня 2009 року)
складає 1456,08 грн. (а.с.120). Нарахування
відсотків після погашення тіла кредиту
за період 2009-2013 років не можна вважати
обґрунтованим.

Заборгованість за комісією станом на 31
грудня 2009 року складала 863,52 грн. ( а.с.120).

Таким чином, кредитна заборгованість
ОСОБА_1 за платежами, передбаченими
договором на час погашення тіла
кредиту страховим відшкодування ( 31
грудня 2009 року), складає 2319,60 грн.

Крім того, за період з 27 вересня 2008 року
по 31 грудня 2009 року ОСОБА_1 нараховано
713,44 грн. пені ( а.с.120), а за період з 1
січня 2010 року по 19 вересня 2013 року
нараховано пені на заборгованість за
процентами та комісією в розмірі 4752,03
грн., всього 5465,47 грн.

Разом з тим, відповідно до частини 3
статті 551 ЦК України розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Конституційний Суд України у рішенні
від 11 липня 2013 року по справі щодо
офіційного тлумачення положень Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасно виконання грошових
зобов'язань» від 22 листопада 1996 року
дійшов висновку, що умови договору
споживчого кредиту, його укладання та
виконання повинні підпорядковуватися
таким засадам, згідно з якими особа
споживача вважається слабкою стороною
у договорі та підлягає особливому
правовому захисту з урахуванням
принципів справедливості,
добросовісності і розумності, як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права.

Вимога позивача про стягнення пені в
розмірі, який більш ніж вдвічі
перевищує заборгованість ОСОБА_1
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

До того ж, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3
групи за загальним захворюванням, не
працює.

Враховуючи вимоги норм цивільного,
конституційного та міжнародного
законодавства, колегія суддів вважає
можливим зменшити розмір пені за
період з 27 вересня 2008 року по 19 вересня
2013 року до розміру кредитної
заборгованості - 2316,60 грн.

При визначенні розміру штрафу, який
підлягає сплаті ОСОБА_1, колегія суддів
виходить з того, що за змістом пункту 5.3
Умов нарахування процентної
(розрахункової) частини штрафу
пов'язано не з певною подією кредитних
правовідносин (прострочення понад
певний строк), а з фактом звернення з
позовом, що не відповідає сутності
штрафу як способу забезпечення
виконання зобов'язання.

До того ж цю складову штрафу позивач
розраховує не тільки з суми
заборгованості за тілом кредиту та
процентами, а й з суми нарахованої пені.
Штраф, розмір якого визначається з
урахуванням розміру іншої неустойки -
пені, суперечить принципу
недопустимості подвійної
відповідальності.

Отже, колегія суддів вважає
обгрунтованим лише штраф в розмірі
фіксованої частини - 250 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає
стягненню за кредитним договором від 28
вересня 2007 року кредитна
заборгованість станом на 19 вересня 2013
року в загальному розмірі 4882,20 грн. , в
тому числі

- 1456,08 грн. за процентами,

- 863,52 грн. комісії,

- 2316,60 грн. пені,

- 250 грн. штрафу.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на правила
позовної давності, помилково початком
перебігу для всіх платежів вважав одну
дату (жовтень 2007 року), судове рішення
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про часткове
задоволення позову.

Відповідно до статті 88 ЦПК з
відповідача підлягає стягненню 48,82 грн.
судових витрат.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» за
кредитним договором від 28 вересня 2007
року кредитну заборгованість станом на
19 вересня 2013 року 4882,20 грн., в тому числі
1456,08 грн. за процентами, 863,52 грн.
комісії, 2316,60 грн. пені, 250 грн. штрафу, а
також 48,82 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді