справа № 462/290/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2014 року

Залізничний районний суд міста Львова

в складі: головуючого - судді - Іванюк
І.Д.

при секретарі с/з -
Журавльовій А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові скаргу
ОСОБА_2 на бездіяльність державного
виконавця Залізничного відділу ДВС
ЛМУЮ - Радьковського Юрія Андрійовича,
зацікавлена особа: ОСОБА_4 у
виконавчому провадженні ВП № 34175382, -

в с т а н о в и в :

Скаржник звернулася до суду із скаргою,
в якій просить визнати незаконною
бездіяльність державного виконавця
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ -
Радьковського Ю.А. у виконавчому
провадженні ВП № 34175382, скасувати
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачу, а також
зобов'язати державного виконавця
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ
здійснити примусове виконання рішення
суду у відповідності із виконавчим
листом. В обґрунтування скарги
посилається на те, що Залізничним
районним судом м. Львова від 07.06.2012 р.
винесено рішення у справі №2-3390/11 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення
збитків, яким позов задоволено
частково та стягнуто на користь
позивача 13089,93 грн. На підставі
виконавчого листа, виданого
Залізничним районним судом м. Львова
від 11.07.2012 р. та заяви стягувача від
07.09.2012 р. державним виконавцем Романцем
В.В. 11.09.2012 р. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.
Надалі, державним виконавцем було
винесено постанову про накладення
арешту на майно, а 04.12.2013 р. державним
виконавцем Залізничного відділу ДВС
ЛМУЮ - Радьковським Ю.А. винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві. Вважає, що
державний виконавець у порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження» належним чином не
переконався у наявності у боржника
рухомого та нерухомого майна, не
з'ясував наявність у нього заробітної
плати та іншого доходу, а тому
безпідставно повернув виконавчий
документ стягувачеві.

Представник скаржника в судовому
засіданні скаргу підтримав з
аналогічних підстав, надалі у судове
засідання не з'явився, належним чином
був повідомлений про розгляд справи.

Представник суб'єкта оскарження у
судовому засіданні проти скарги
заперечив, пояснив, що виконавцями
вчинялись усі необхідні дії для
виконання рішення суду, однак пояснень
у боржника відібрано не було, оскільки
той у виконавчу службу не з'являвся.
Також виконавець подав заперечення на
скаргу, у яких пояснив, що вчиняв всі
виконавчі дії відповідно до вимог
Закону України «Про виконавче
провадження». Так, 06.09.2012 р. на примусове
виконання у Залізничний відділ ДВС
ЛМУЮ надійшла заява ОСОБА_2 з
примусового виконання виконавчого
листа №2-3390/11, виданого 11.07.2012 р.
Залізничним районним судом м. Львова
про стягнення із ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 13089,93 грн. 11.09.2012 р. державним
виконавцем Романцем В.В. винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та надано боржнику термін
для добровільного виконання рішення
суду, а 19.09.2012 р. винесено постанови про
стягнення виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій. При
виході за адресою проживання боржника,
вказаною у виконавчому документі, а
саме: АДРЕСА_1 ніхто дверей не відчинив,
про що 08.11.2012 р. складено відповідний
акт. 29.11.2012 р. на підставі ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошено заборону на його відчуження.
З відповіді УДАІ від 08.11.2012 р.
вбачається, що за боржником
зареєстрованого транспортного засобу
не числиться, а з інформаційної довідки
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 20.09.2013 р. вбачається,
що відомості про наявність у боржника
нерухомого майна відсутні. Із довідки
адресно довідкового бюро вбачається,
що ОСОБА_5 зареєстрованим за вказаною
адресою не числиться, а при виході за
адресою проживання боржника майна,
належного для опису і реалізації в
рахунок погашення боргу в квартирі не
виявлено, про що складено відповідний
акт. Із врахуванням наведеного 04.12.2013 р.
державним виконавцем винесено
постанову про повернення виконавчого
документу стягувачеві з правом
пред'явлення такого повторно протягом 1
року з моменту винесення постанови.
Просив у скарзі відмовити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в у
судовому засіданні пояснив, що є
власником квартири по АДРЕСА_3, однак
проживає за адресою: АДРЕСА_2, де і
зареєстрований. Виконавці у його
квартиру не приходили та наявного у ній
майна не описували. Окрім того, рішення
суду він не виконує, оскільки не знав
порядок виконання такого та можливість
переведення коштів на рахунок
позивача.

Дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутись
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішеннями, дією чи бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Статтею 14 ЦПК України передбачено, що
судові рішення, які набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Закон України „Про виконавче
провадження" визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів, що відповідно до закону
підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку.

З ст. 4 Закону України «Про виконавче
провадження» в редакції від 15.08.2011 р.,
чинній на час видачі виконавчого листа
визначено, що заходами примусового
виконання рішень є: 1) звернення
стягнення на майно боржника; 2)
звернення стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; 3) вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; 4) інші заходи,
передбачені рішенням. Стаття 5 вказує,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону у
редакції від 15.08.2011 р. вимоги до
виконавчого документа у виконавчому
документі повинні бути зазначені: 1)
назва документа, дата видачі та
найменування органу, посадової особи,
що видали документ; 2) дата і номер
рішення, за яким видано виконавчий
документ; 3) найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по
батькові за його наявності для
фізичних осіб) стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника за його
наявності (для юридичних осіб),
індивідуальний ідентифікаційний номер
стягувача та боржника за його
наявності (для фізичних осіб -
платників податків), а також інші
відомості, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, такі як дата і
місце народження боржника та його
місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника тощо;
4) резолютивна частина рішення; 5) дата
набрання чинності рішенням; 6) строк
пред'явлення виконавчого документа до
виконання. Виконавчий документ має
бути підписаний уповноваженою
посадовою особою і скріплений
печаткою. Законом можуть бути
встановлені також інші додаткові
вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
виконавче провадження" в редакції
чинній з 08.08.2012 р. виконавче провадження
як завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право: 3) з метою захисту інтересів
стягувача одержувати безоплатно від
органів, установ, організацій,
посадових осіб, сторін та учасників
виконавчого провадження необхідні для
проведення виконавчих дій пояснення,
довідки та іншу інформацію, у тому
числі конфіденційну; 10) звертатися до
суду з поданням про розшук боржника -
фізичної особи або дитини чи про
постановлення вмотивованого рішення
про примусове проникнення до житла чи
іншого володіння боржника - фізичної
або іншої особи, в якої перебуває майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, або дитина,
стосовно якої складено виконавчий
документ про її відібрання; 13)
накладати стягнення у вигляді штрафу
на фізичних, юридичних та посадових
осіб у випадках, передбачених законом;

З ст. 32 Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що заходами
примусового виконання рішень є: 1)
звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Ст.47 вказаного Закону визначено, що
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: 2) у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними;

Судом встановлено, що рішенням
Залізничного районного суду м. Львова
від 07.06.2012 р. у справі №2-3390/11 позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення збитків
задоволено частково та стягнуто на
користь позивача 13089,93 грн. Рішення
набрало законної сили 18.06.2012 р. та на
його підставі 11.07.2012 р. видано
виконавчий лист.

З акту державного виконавця від 08.11.2012
р. вбачається, що при виході на адресу
проживання боржника по АДРЕСА_1
перевірити майновий стан такого
виявилось неможливо у зв'язку із його
відсутністю у вказаному житлі.

Постановою державного виконавця
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ Романця
В.В. від 26.11. 2012 р. накладено арешт на все
майно боржника. Також виконавцем
здійснено запит до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
відповідно до якого нерухомого майна у
боржника немає. Між тим у матералах
цивільної спарви міститься довідка про
те, що у власності ОСОБА_4 відповідно до
реєстраційного посвідчення № 33386 від
28.07.2000 р. перебуває квартира по АДРЕСА_1,
що ствердив у судовому засіданні і сам
боржник.

З акту державного виконавця від 28.11.2013
р. вбачається, що при виході на адресу
вказану у виконавчому листі, що по
АДРЕСА_1 майна для погашення боргу не
виявлено, однак державним виконавчем
не вкзано, яким чином проводився огляд
зазначеної квартири, чи був присутній
при цьому боржник.

У зв"язку із відсутністю у боржника
майна, на яке може бути звернуто
стягнення, державним виконавцем
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ -
Радьковським Ю.А. винесено постанову
про повернення виконавчого документу
стягувану на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст.. 50
ЗУ «Про виконавче провадження».

Між тим, у матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження скерування
постанови про відкриття виконавчого
провадження боржнику рекомендваним
листом, в тй час, як із матеріалів
справи та поясненнь учасників процесу
вбачається, що державним виконавцем не
вжито усіх заходів для належного
виконання рішення суду у встановлені
законодавством строки, зокрема не
встановлено місце перебування
боржника (в т.ч. не вжито заходів щодо
його розшуку), не встановлено його
місця праці, наявності у нього
нерухомого та рухомого майна, коштів на
рахунках, а також можливості
добровільного виконання рішення суду,
а тому вказана скарга підлягає до
задоволення.

Керуючись ст. ст. 14, 383, 384, 385, 387 ЦПК
України, Законом України „Про
виконавче провадження", Інструкцією
про проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом МЮУ від 15.12.1999 р.,
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2012
№ 512/5, -

у х в а л и в:

Скаргу задоволити.

Визнати незаконною бездіяльність
державного виконавця Залізничного
відділу ДВС ЛМУЮ - Радьковського Юрія
Андрійовича у виконавчому провадженні
ВП № 34175382.

Скасувати постанову про повернення
виконавчого документу стягувачу та
зобов'язати державного виконавця
Залізничного відділу ДВС ЛМУЮ
здійснити примусове виконання рішення
суду у відповідності із виконавчим
листом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти з днів з дня її проголошення до
апеляційного суду Львівської області.
У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя