АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1493/14 Справа № 2/1/11
Головуючий у 1 й інстанції - Якименко
Л.Г. Доповідач - Кіктенко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г., Черненкової Л.А.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Третя особа: Виконком
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради, про
усунення перешкод у праві
користування, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2012 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Третя особа: Виконком
Амур-Нижньодніпровської районної у
місті Дніпропетровську ради, про
усунення перешкод у праві користування
задоволено частково.

Усунено перешкоди ОСОБА_3 з боку ОСОБА_2
у праві користування сараєм №10, площею
7,2 м.кв., який закріплений за квартирою
АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 відновити стіну між
сараєм №9 та №10, відновити вхід у сарай
№10, який розташований у дворі будинку
АДРЕСА_1.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 17
грн. судових витрат.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2,
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду скасувати в
частині порушення ОСОБА_2 права ОСОБА_3
на користування сараєм №10 в будинку
АДРЕСА_1, закрити провадження у справі,
посилаючись на невідповідність
рішення суду законодавству України.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу від 10
листопада 1998 року ОСОБА_3 належить
квартира АДРЕСА_1 (а.с.4).

Рішенням Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради №239 від 19.02.2002
року за квартирами будинку АДРЕСА_1
були закріплені сараї, які розташовані
на прибудинковій території будинку,
зокрема за квартирою №2 був
закріплений сарай №10 площею 7,2 м.кв.

До придбання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1,
наданий у користування сарай №10 був
самовільно зайнятий відповідачем
ОСОБА_2

ОСОБА_3 неодноразово зверталася до
відповідача з вимогою не перешкоджати
користуванню сараєм, але він заявив, що
придбав цей сарай у колишнього
власника квартири №2 ОСОБА_4, а
позивачка отримала у користування
спірний сарай на підставі підроблених
Виконкомом та КЖЕП №19 документів.

На підставі рішення Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради №239 від 19.02.2002
року за квартирами будинку АДРЕСА_1
були закріплені сараї, які розташовані
на прибудинковій території будинку,
зокрема, за квартирою №2 був
закріплений сарай №10, площею 7,2 м.кв.

Згідно з довідкою ВРЖЕП АНД району від
28.05.2005 року №222, сараї, які розташовані у
дворі будинку АДРЕСА_1 знаходяться на
балансі ПРЖЕП АНД району з 28.12.1970 року.

Сарай №10 на прибудинковій території
будинку АДРЕСА_1 був самовільно
зайнятий відповідачем ОСОБА_2.

У жовтні 2001 року ОСОБА_2 зацементував
вхід у сарай №10, демонтував стіну між
сараєм №9 та №10 та зайняв приміщення
обох сараїв.

Частиною 2 ст.48 Закону України «Про
власність» від 7 лютого 1991 року, який
діяв на час виникнення між сторонами
правовідносин, передбачалось, що
власник може вимагати усунення
будь-яких порушень його права, хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.

Відповідно до вимог ч.3 ст.48 Закону
України «Про власність» захист права
власності здійснюється судом.

Згідно вимог ч.5 ст.48 вказаного закону
положення щодо захисту права власності
поширюється також на особу, яка хоч і не
є власником, але володіє майном на
праві повного господарського
володіння, оперативного управління,
довічного успадковуваного володіння
або іншій підставі, передбаченій
законом чи договором. Ця особа має
право на захист свого володіння також
від власника.

Позивачка хоч і не є власником спірного
сараю №10, площею 7,2 м.кв., розташованого
на прибудинковій території будинку
АДРЕСА_1, але вказаний сарай на підставі
рішення Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради №239 від 19.02.2002
року закріплений за її квартирою №2 і
знаходиться у її оперативному
управлінні. Тому вона має право на
захист на підставі закону України «Про
власність».

Зважаючи на незаконні дії відповідача,
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог позивачки,
усунувши перешкоди ОСОБА_3 з боку
ОСОБА_2 у праві користування сараєм №10,
площею 7,2 м.кв., який закріплений за її
квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язав ОСОБА_2
відновити стіну між сараєм №9 та №10,
відновити вхід у сарай №10, який
розташований у дворі будинку АДРЕСА_1.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що спірний сарай придбаний у
володільця квартири №2 ОСОБА_4 на
підставі договору купівлі-продажу від
17 травня 1997 року для підприємства АО ПО
АПК «Україна» не можуть бути підставою
для скасування ухваленого по суті
правильного рішення суду, оскільки
вказаний сарай знаходиться у
комунальній власності.Згідно довідки
ВРЖЕП АНД району від 28.05.2005 року №222,
сараї, які розташовані у дворі будинку
АДРЕСА_1, знаходяться на балансі ПРЖЕП
АНД району з 28.12.1970 року, а не є
особистим майном ОСОБА_4 Вказаним
обставинам суд першої інстанції дав
належну оцінку.

Посилання апелянта на те, що вказаний
сарай не закріплений за квартирою
позивачки, що підтверджується рішенням
№245 від 20 липня 2001 року Виконкому
Амур-Нижньодніпровської районної Ради
у місті Дніпропетровську, є
необґрунтованим, оскільки рішенням
Виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної у м. Дніпропетровську ради №239
від 19.02.2002 року даний сарай закріплений
за квартирою АДРЕСА_1, а рішення
Виконкому Амур-Нижньодніпровської
районної Ради у місті Дніпропетровську
№245 від 20.07.2001 року вважається таким, що
втратило чинність.

Доводи скарги стосовно порушення
будівельних,пожежних та санітарних
норм відносно спірного сараю не можуть
бути підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду, оскільки
по даній справі інший предмет позовних
вимог.

Інші доводи скарги не спростовують
правильність висновків у рішенні суду,
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини,
встановленим обставинам і матеріалам
справи, не є суттєвими для правильного
вирішення справи, зводяться до
переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках заявлених вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.,ст.209,303,307,308,314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: