Номер провадження: 22-ц/785/4478/14
Номер справи місцевого суду: 2-5247/11
Головуючий у першій інстанції Огренич
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів -Черевко П.М.

-Сватаненко В.І.

при секретарі -Добряк Н.І.

з участю представника ОСОБА_3та ОСОБА_4
- ОСОБА_5, ОСОБА_10. та його
представника-ОСОБА_24, ОСОБА_6,та її
представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Київського районного суду міста Одеси
від 05 березня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_9, треті
особи: ОСОБА_10, ОСОБА_6 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1 та виділення у
користування частини земельної
ділянки, площею 522,2 кв.м., -

встановила:

11 липня 2011 року позивачі звернулися з
зазначеним позовом, який уточнили у
ході розгляду справи. Обґрунтовуючи
свої вимоги, посилаються на те, що вони
є власниками 1450 часток домоволодіння,
що розташоване по АДРЕСА_1 . Під
вказаним будинком є земельна ділянка,
загальною площею 1865 кв.м. Земельна
ділянка розміром 522,2 кв.м. відповідає
14/50 частинам домоволодіння, яку вони
просять виділити їм в користування,
вказавши її межі. ОСОБА_9 є
співвласником зазначеного
домоволодіння та відмовляється
визначити порядок користування
земельною ділянкою.

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що порядок користування земельною
ділянкою був визначений у 1981 р. Також
відповідач подав заяву про
застосування строків позивної
давності.

ОСОБА_10 заперечував проти задоволення
позову, вказуючи, що відповідно
державного акту він є власником
земельної ділянки. У разі задоволення
позивних вимог буде порушено його
право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_6 позов не визнала, вказуючи, що
порядок користування земельною
ділянкою в існуючих межах був
визначений сторонами з 1981 року.

Рішенням суду першої інстанції від 05
березня 2014 року у задоволенні позивних
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування земельною
ділянкою-відмовлено.

В апеляційній скарзі представника
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 -ОСОБА_5 ставиться
питання про скасування рішення суду в
зв'язку з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалення нового рішення, яким
просять задовольнити позов у повному
обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах вимог
скаржника і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судовою колегію встановлено, що
згідно рішення виконкому Київської
райради депутатів трудящих № 250 від
21.03.1975 р. був затверджений розрахунок
ідеальних часток в домоволодінні
АДРЕСА_1

- За ОСОБА_11 - 27 / 100 ;

- За ОСОБА_12 - 21 / 50 ;

- За ОСОБА_13 - 31 /100.

14.04.1975 р . ОСОБА_11 було видано
свідоцтва про право особистої
власності на 27 / 100 частин
домоволодіння.

03.09.1981 р. ОСОБА_12 було видано
свідоцтво про право особистої
власності на 21 / 50 частин домоволодіння.

02.11.1994 р. ОСОБА_13 було видано
свідоцтво про право особистої
власності на 31/100 частин домоволодіння .

На підставі Свідоцтва про право
власності від 23.01.1995 р. право власності
на 1 / 2 частину від 31 / 100 раніше належних
ОСОБА_13 частин перейшло до його
дружини.

На підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом від 23.01.1995 р.
право власності на 31 / 200 раніше
належних ОСОБА_13 частин перейшло до
його дружини ОСОБА_14 та сина ОСОБА_15

На підставі договору купівлі
-продажу від 17.07.1975 р. ОСОБА_11 продав 27 /
100 частин домоволодіння ОСОБА_10 ( а.с.169
).

Згідно дубліката свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
25.12.1981 р . право власності на 21 / 50
частину домоволодіння від ОСОБА_12
перейшло до ОСОБА_4 та ОСОБА_17 в рівних
частках (а.с.22) .

Згідно рішення Київської
народного суду м.Одеси від 27.05.1983 р . (а.с.
29-32 ) за ОСОБА_11 і ОСОБА_18 було визнано
право власності на 1 / 3 частину з 21 / 50
домобудівництва по АДРЕСА_1 , виділено
їм кімнату пл. 11,9 кв. м. і кухню пл.5 , 8
кв.м., що становить 7 / 50 частин житлового
будівництва.

Далі право власності на 7 / 50
частин житлового будівництва від
ОСОБА_11 і ОСОБА_18 перейшло до ОСОБА_20 на
підставі договору купівлі-продажу від
02.12.1985 р .

На підставі Свідоцтва про право
на спадщину за законом від 28.05.1999 р .
право власності на 93 / 400 раніше
належних ОСОБА_14 частин перейшли до її
сина ОСОБА_15

На підставі договору купівлі
-продажу від 13.10.1999 р . ОСОБА_15 продав 31 /
100 частин домоволодіння ОСОБА_10 (а.с.170).

Згідно розпорядження Київської
районної адміністрації № 72 від 21.01.2000 р
. (а. с.107 ) було затверджено висновок
ОМБТІ та РОН про розподіл
домоволодіння по АДРЕСА_1 з виділенням
одного самостійного домоволодіння, яке
складається з житлового будинку літ.
«А» і надвірних будівель літ. « К, Л , Ж , 3
» із земельною ділянкою площею 1244 кв. м.
та визнано право власності на
новостворене домоволодіння за ОСОБА_10
Також було присвоєно адресу
новоутвореному домоволодінню: АДРЕСА_1.
При цьому в матеріалах справи
міститься згода сусідів (а.с.231), згідно
якої співвласники погодилися з
виділенням в окреме житлове
будівництво частини ОСОБА_10 з
закріпленням земельної ділянки по
існуючим кордонам, у тому числі і
позивачі, що вони і підтвердили у
судовому засіданні.

На підставі рішення № 1460- ХХШ Одеської
міської ради від 10.08.2000р . (а. с.183 )
ОСОБА_10 було передано безоплатно у
приватну власність земельну ділянку
пл. 0,1 га та у постійне користування
земельну ділянку пл. 0,0257 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель .

Ухвалюючи рішення щодо відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з
їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується із
зазначеними вище висновками суду
першої інстанції, оскільки суд дійшов
їх з додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи №17600
від 31 травня 2013 року встановлено, що
порядок користування раніше цільною
земельною ділянкою при житловому
будинку АДРЕСА_1 в частині наявності
межі, яка відокремлює земельну ділянку
ОСОБА_9 від земельної ділянки ОСОБА_10,
склався в період з 1964 по 1968р.р. (а.с. 96 і 98
). У частині конфігурації вищевказана
розділова межа схожа з існуючою. У
частині наявності розділової межі, яка
відокремлює земельну ділянку ОСОБА_4 і
ОСОБА_21 від земельної ділянки ОСОБА_9,
порядок користування склався з 1981 року.
При розподілі домоволодіння АДРЕСА_1 з
виділом в окреме і присвоєнням нової
адреси площа закріпленої земельної
ділянки не відповідала часткам в праві
власності на домоволодіння сторін та
ОСОБА_10 При цьому в матеріалах справи
міститься згода сусідів (а.с.231), згідно
якої співвласники погодилися з
виділенням в окреме житлове
будівництво частини ОСОБА_10 з
закріпленням земельної ділянки по
існуючим межам, у тому числі і позивачі,
що також було підтверджено стороною у
судовому засіданні.

Площа земельної ділянки при
домоволодінні АДРЕСА_1 яка знаходиться
у фактичному користуванні ОСОБА_4,
ОСОБА_21 і ОСОБА_9 , складає 593 кв.м.
Будь-яких документів підтверджуючих
виділ, закріплення за сторонами
земельної ділянки (після приватизації
ОСОБА_10 земельної ділянки площею
1257кв.м.) іншої площі , відсутні.

Згідно ст. 78 ЗК України - право
власності на землю - це право володіти,
користуватися і розпоряджатися
земельними ділянками на свій розсуд.

Відповідно до ст. 125 ЗК України - право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЗК України
(редакція 1990 р.) при переході права
власності на будівлю і споруду разом з
цими об'єктами переходить у розмірах,
передбачених статтею 67 цього Кодексу, і
право власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення.

В пп. "ґ" п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при
вирішенні цивільних справ" зазначено,
що "при переході права власності на
будівлі та споруди за
цивільно-правовими угодами, укладеними
до 01.01.2002, згідно з положеннями чинної
до цієї дати ст. 30 Земельного кодексу
України до набувача від відчуджувача
переходить належне йому право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані будівлі та споруди, якщо
інше не передбачалось у договорі
відчуження.

Позивачі ставили питання про виділ їм
земельної ділянки пропорційно розміру
домоволодіння що є у них у власності, що
суперечить п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
"Про практику застосування судами
земельного законодавства при
вирішенні цивільних справ"

На підставі зазначеної вище норми та
враховуючи обставини справи, суд
першої інстанції обґрунтовано дійшов
висновку, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 не можуть
вимагати встановлювати порядок
користування земельною ділянкою,
площею 1865 кв. м., шляхом виділу їм 522,2 кв.
м., оскільки позивачами, всупереч ст.ст.
10, 60 ЦПК України, не доведено наявності
такої площі земельної ділянки, а також
що у них є право на виділення земельної
ділянки зазначеної площі, після того
як ОСОБА_10 набув право власності на
земельну ділянку для обслуговування
своєї частки домоволодіння АДРЕСА_1

Враховуючи все вищевикладене, колегія
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, ст.
ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_8 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити .

Рішення Київського районного суду
міста Одеси від 05 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

П.М. Черевко

В.І. Сватаненко