Справа № 1510/4850/12
Провадження № 2/500/131/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року

Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області

в складі: головуючого - судді
Баннікової Н.В.

при секретарях - Івановій Л.П., Вєлєвій
А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ізмаїл
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування із
володіння ОСОБА_2 1/2 ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2012 р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу 1/2
частки квартири АДРЕСА_1, укладеного
21.07.2008 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, частково
недійсним, визнання за нею права
власності на вказану частку квартири
із припиненням права власності за
ОСОБА_2 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.
Свої вимоги мотивує тим, що вона була
власником 1/2 частки вказаної квартири,
а її донька ОСОБА_4 є власником іншої
1/2 частки квартири. 29.12.2004 р. за
договором дарування № 7102 вона
подарувала ОСОБА_4 свою частку
вказаної квартири, хоча при відчужені
квартири мала на меті отримати взамін
догляд за собою та надання необхідної
допомоги. Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 02.11.2007 р. її позовні вимоги до ОСОБА_4
про визнання договору дарування 1/2
частки квартири АДРЕСА_1 недійсним -
задоволено. Рішенням апеляційного
суду Одеської області від 17.01.2008 р.
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано, у задоволенні позовних
вимогах відмовлено. Ухвалою
Верховного суду України від 26.11.2008 р.
рішення апеляційного суду Одеської
області від 17.01.2008 р. скасовано, рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 02.11.2007 р. про
задоволення позовних вимог до ОСОБА_4 -
залишено в силі. Таким чином вона є
власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 на
підставі рішення Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 02.11.2007 р. Однак, в супереч цьому її
донька ОСОБА_4 21.07.2008 р. без її відома та
згоди продала ОСОБА_2 її частку
вказаної квартири. До розпочатку
розгляду справи по суті представник
позивача змінив підстави позову та, у
подальшому, подавши зави про
залишення частини позовних вимог без
розгляду, остаточно просив суд
витребувати із володіння відповідача
ОСОБА_2 1/2 ідеальної частки квартири
АДРЕСА_1 (а.с.117,118, 173-175, 187-190, 213).

Ухвалами суду від 24.09.2013 р. та 22.01.2014 р. по
справі за вказаним позовом залучені
треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета позову
- ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.151, 213).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала,
зазначила, що про продаж ОСОБА_4
належної їй 1/2 частки квартири АДРЕСА_1
позивач дізналась після 06.02.2012 р. -
ознайомлення із документами, що
містяться в МБТІ, на підставі чого
вважає, що строк позовної давності
звернення із даним позовом нею не
пропущено.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні обставини справи
визнав частково заперечував проти
задоволення позовних вимог. Зазначив,
що угода від 21.07.2008 р. між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 була укладена законно,
оскільки на той час не було ніяких
перешкод для реалізації ОСОБА_4 свого
права власника, зокрема, щодо
розпорядження майном. Крім того,
ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 06.05.2008 р.
було знято арешт на спірну 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, накладений ухвалою
суду від 03.05.2007 р. Тобто ОСОБА_2 є
законним власником. Вважає, що
позивачем пропущено строк позовної
давності звернення до суду із даним
позовом.

Третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмета позову ОСОБА_4 та
її представник обставини справи
визнала частково, у задоволенні позов
них вимог просила відмовити, оскільки
ОСОБА_2 є сумлінним покупцем. Вважає, що
необхідно застосувати строк позовної
давності , оскільки після
постановлення Верховним Судом України
ухвали мала поновити своє право,
тобто зареєструвати право власності в
МБТІ, крім того, могла і зобов'язана
була знати, що договір купівлі-продажу
21.07.2008 р. мав місце. Подала письмові
заперечення (а.с.58-62, 139).

Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлен належним чином
(а.с.220).

Заслухавши представника позивача,
представника відповідача, третю особу
ОСОБА_4 та її представника, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно
свідоцтву про право власності від
19.08.1994 року № 888, станом на зазначений
час квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1
та ОСОБА_4 на праві сумісної власності
(а.с. 43).

За договором дарування від 29.12.2004
року, завіреного нотаріально, ОСОБА_1
подарувала, ОСОБА_4 прийняла в дар 1/2
частки квартири АДРЕСА_1 (а.с.44-45).

Рішенням Ізмаїльського
міськрайонного суду від 02.11.2007 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору дарування
позовні вимоги задоволено, вказану
частину квартири повернуто у власність
ОСОБА_1 (а.с.12).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 17.01.2008 року рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду від
02.11.2007 року скасовано та ухвалено
нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
(а.с. 13-14).

02.06.2008 року ухвалою судової палати у
цивільних справ Верховного Суду
України було відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_1 та копія даної ухвали була
направлена відповідачу з пропозицією
надати заперечення на касаційну скаргу
до 21.07.2008 р. (а.с. 15).

21.07.2008 р. ОСОБА_4 згідно договору
купівлі-продажу продала квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_2, яка відповідно до
іпотечного договору, укладеного 29.01.2009
р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є предметом
іпотеки (а.с.10, 145-148).

Ухвалою Верховного Суду України
касаційна скарга ОСОБА_1 задоволена,
рішення апеляційного суду Одеської
області від 17.01.2008 р. - скасовано,
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду від 02.11.2007 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування -
залишено в силі (а.с. 18).

Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути відновлення становища, яке
існувало до порушення.

Так, Цивільним кодексом України в главі
29 передбачені цивільно-правові способи
захисту права власності. Зокрема, норми
ст. ст. 387, 388 ЦК України надають власнику
право витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача.

Частина 1 ст. 388 ЦК України передбачає,
що у випадку, якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача у разі, якщо
майно: 1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; 2) було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; 3) вибуло з володіння
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, не з їхньої волі
іншим шляхом.

Добросовісне придбання, відповідно до
ст. 388 ЦК України, можливе тоді, коли
майно придбане не безпосередньо у
власника, а у особи, яка не мала права
відчужувати це майно. Наслідком угоди,
укладеної з таким порушенням, є не
двостороння реституція, а повернення
майна з чужого незаконного володіння
(віндикація).

При цьому, слід зазначити, що за змістом
цієї норми закону майно, яке вибуло з
володіння власника на підставі рішення
суду, ухваленого щодо цього майна, але в
подальшому скасованого, вважається
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею.

Саме такого висновку щодо застосування
положень ст. 388 ЦК України дійшов
Верховний Суд України у постанові від
16.04.2014 р.

Отже, оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку щодо задоволення позовних
вимог про витребування із володіння
відповідача частки нерухомого майна.

Крім того, як роз'яснено у п.10
коментаря до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» рішення суду
про задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійсним
правочином, чи витребування майна із
чужого володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації
права власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником, а
також скасування попередньої
реєстрації (ст.ст. 19, 27 Закону України
від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень».

За змістом ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

При цьому, як вбачається з
супроводчого листа КП «Ізмаїльське
МБТІ» № 2450 18.06.2012 р. копія договору
купівлі-продажу вищезазначеного
нерухомого майна від 21.07.2008 р. була
надіслана для позивача 18.06.2012 р. (а.с.9).

На підставі чого суд приходить до
висновку щодо не пропущення ОСОБА_1
строку звернення до суду із позовом.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача відповідно до ст.88 ЦПК
України.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.16, п.3 ч.1 ст. 388, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування із
володіння ОСОБА_2 ? ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1 - задовольнити.

Витребувати із володіння ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1, паспорт серії
НОМЕР_3, виданий Ізмаїльським МВ УМВС
України в Одеській області 09.04.1996 р.) 1/2
ідеальної частки квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н.
НОМЕР_1, паспорт серії НОМЕР_3, виданий
Ізмаїльським МВ УМВС України в
Одеській області 09.04.1996 р.) на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (і.н. НОМЕР_2,
паспорт серії НОМЕР_4, виданий
Ізмаїльським МВ УМВС України в
Одеській області 12.12.2003 р.) судовий збір
в розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять
гривень шістдесят копійок) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: (підпис)
Н.В. Баннікова

З оригіналом згідно:

Суддя:
Н.В. Баннікова