Справа № 466/9017/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 квітня 2014 року
Шевченківський районний суд м. Львова

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді
Невойта П.С.

за участю представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2

при секретарі с/з -
Коваль Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_4 до
Львівської міської ради, третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права на прийняття спадщини, -

у с т
а н о в и в:

22.11.2013 року позивач ОСОБА_4 звернулася
до суду із позовною заявою до
Львівської міської ради про визнання
права на прийняття спадщини, якою
просила визнати за нею право на
прийняття у спадщину за законом усього
майна, що належало покійній ОСОБА_8.

26.12.2013 року позивач ОСОБА_4 звернулася
до суду із заявою про уточнення
позовних вимог, згідно яких просила
визнати її спадкоємцем четвертої черги
за законом після смерті ОСОБА_8 та право
на прийняття у спадщину за законом
усього майна, що належало покійній
ОСОБА_8. При цьому зазначивши третіми
особами у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та прокуратуру Шевченківського району
м.Львова.

В обґрунтуванні своїх вимог
покликається на те, що з 2005 року вона
проживала спільно однією сім'єю з
ОСОБА_8 у квартирі АДРЕСА_1 Зокрема, вели
спільне господарство, були пов'язані
спільним побутом, мали взаємні права та
обов'язки. Крім того, позивач проводила
оплату комунальних послуг та інших
необхідних платежів, купувала продукти
харчування та необхідні ліки, оскільки
ОСОБА_8 була інвалідом другої групи та
потребували постійної підтримки та
допомоги як моральної, так і
фінансової. За час спільного
проживання вона неодноразово за власні
кошти проводила в квартирі ремонтні
роботи з метою поліпшення житлових
умов. Дані факти можуть підтвердити
свідки (сусіди, члени Львівської
міської ради ветеранів). ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_8 померла.

Поховання померлої та пов'язаними з цим
витратами займався вона особисто, що
зокрема підтверджується договором -
замовленням на організацію та
проведення поховання та свідоцтвом
поховання. Після смерті ОСОБА_8
відкрилася спадщина на належне їй
майно. За життя ОСОБА_8 заповіту не
складала.

За таких умов позивач має право
успадкувати майно, яке належало
покійній ОСОБА_8 за законом, як
спадкоємець четвертої черги, оскільки
інших спадкоємців за законом не має.
Вже після смерті ОСОБА_8 їй стало
відомо, шахрайським методом, шляхом
підробки рішення Залізничного
районного суджу м.Львова від 01.06.2012
року, право власності на квартиру
АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_8 перейшло
до ОСОБА_5 За фактом підроблення
судового рішення Шевченківським РВ ЛМУ
УМВС України у Львівській області було
порушено кримінальну справу 12.10.2012
року. ОСОБА_5 зареєструвавши за собою
право власності на дану, згодом
відчужив таку ОСОБА_6, який вже після
порушення кримінальної справи за
фактом використання підробленого
судового рішення, відчужив зазначену
квартиру ОСОБА_7

Прокуратурою Шевченківського району
м.Львова в інтересах ОСОБА_4 було подано
до Шевченківського районного суду
м.Львова позов до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсними договорів, за
якими відчужувалася квартира АДРЕСА_1
та скасування реєстрації права
власності за відповідачами на
зазначену квартиру.

У судовому засіданні позивач та її
представник адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримали повністю та просил
позов задовольнити з наведених в
позовній заяві підстав.

Представник відповідача Феник Л.М., яка
діє на підставі довіреності від 23 січня
2014 року у задоволенні позову
заперечила, в останнє судове засідання
не прибула.

Треті особи до суду повторно не прибули
та не подали письмових пояснень щодо
заявленого позову, а тому суд,
керуючись ст.169 ЦПК України вважає за
необхідне розглянути справу у їх
відсутності.

Представник ОСОБА_2 будучи у суді
позовні вимоги заперечила та пояснила,
що ОСОБА_8 на день смерті не
розпорядилася своєю власністю, хоча
була у стані таке вчинити. При цьому
вона проживала сама, а допомогу їй
надавали соціальні служби. Доказів
спільного проживання позивач не надала
суду, а тому у задоволенні вимог
просила відмовити.

З'ясувавши дійсні обставини справи,
права та обов'язки сторін, дослідивши
зібрані по справі докази, суд приходить
до висновку, що позов не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квартирі
АДРЕСА_1 проживала та була
зареєстрована ОСОБА_8, яка ІНФОРМАЦІЯ_1
померла (а.с.5,14). Дана квартира
складається з однієї житлової кімнати
та кухні, загальною площею 20,90 кв.м. і
належала на праві власності ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру від 28.07.1995 року , виданого
виконкомом Львівської міської ради
народних депутатів (а.с.8).

Позивач ОСОБА_4 проживала та
зареєстрована за адресою АДРЕСА_2, що
вбачається з довідки ЛКП «Тополя-406»
від 05.12.2013 року (а.с.16).

Після смерті ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
відкрилася спадщина на належне їй
майно. За життя ОСОБА_8 заповіту не
складала.

У відповідності до ч.2 ст.1223 ЦК України -
у разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі не охоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом, а також у разі не охоплення
заповітом усієї спадщини право на
спадкування за законом одержують
особи, визначені у статтях 1261-1265 цього
кодексу,

Згідно ст.1264 ЦК України - у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Саме з цих підстав позивач звернулася з
уточненими позовними вимогами та
просила визнати її спадкоємцем
четвертої черги.

При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_8 проживала у квартирі АДРЕСА_1
одна. До смерті покійна сама себе
обходила дома, самостійно ходила (за
виключенням перебування у лікарні), в
останні роки з паличкою. Щодо даних
обставин, то такі підтвердили у суді
ряд свідків. Так, свідок ОСОБА_11 будучи
у суді пояснила, що ОСОБА_8 на
вул.Київську,4, де була розташована
громадська організація ветеранів, вона
приїзжала самостійно трамваєм.

ОСОБА_12, який очолював ветеранську
організацію, пояснив, що ОСОБА_8 була
секретарем даної організації, а коли
його обрали головою у 2007 році, покійна
займалася підпискою літератури,
розповсюджувала квитки і цим займалася
до смерті.

Будучи у суді ОСОБА_13, який проживає за
адресою АДРЕСА_2 дав показання про те,
що ОСОБА_8 за життя неодноразово до
нього зверталася про допомогу і він
кілька разів бував у неї у квартирі, де
ремонтував електричні прилади. При
цьому він зауважив, що покійна
проживала сама.

З показань ОСОБА_14 вбачається, що вона
знає ОСОБА_4 з 2001 року та зі слів ОСОБА_8
їй відомо, що ОСОБА_4 допомагала і та
була задоволена такою допомогою.

З показань ОСОБА_15, яка працює
соціальним робітником Львівського
міського територіального центру
вбачається, що протягом 10 років, з
певною періодичністю, вона надавала
соціальну допомогу ОСОБА_8, яка
перебувала у центрі на обліку як
одинока особа. Відвідувалася покійна
щопонеділка і четверга, а у разі
потреби, то і в інші дні. Послуги
надавалися різні: придбання ліків,
продуктів,оплата комунальних послуг за
її кошти. Двічі на рік відбувалося
значне прибирання у квартирі. З метою
обліку надання послуг був заведений
зошит, який знаходився у квартирі і у
ньому здійснювалися записи зробленого.
Покійна була особою конфліктною, а тому
невиконання будь-яких замовлень було
наслідком повідомлення керівника
центру. Інших осіб, які б за життя
допомагали ОСОБА_8 по дому не було, так
як це було б відомо їй як соціальному
працівнику. Оскільки ОСОБА_8
неодноразово зверталася до директора
центру з проханнями допомоги, то на її
(ОСОБА_15 прохання, за кілька років до
смерті ОСОБА_8 у квартирі встановили
колонку та облаштували душ.

Посилання позивача на квитанції про
оплату за комунальні послуги, які нею
долучені до справи та інші документи,
як докази спільного її проживання з
ОСОБА_8, суд не приймає до уваги,
оскільки такі спростовуються іншими
об'єктивним доказами, а також
показаннями свідків у справі.

Поховання ОСОБА_8 власними силами і за
кошти також не може стверджувати про
спільне проживання, оскільки сама
позивач не заперечує, що вона отримала
від держави допомогу на поховання.

У відповідності до ст.15 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Під час розгляду справи позивач не
надав переконливих доказів на
підтвердження позовних вимог, а саме
проживання з ОСОБА_8 однією сімєю не
менш як п'ять років до часу відкриття
спадщини.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що позов є безпідставний та
не обґрунтований і не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, ст.ст. 1223, 1264 ЦК України,
суд,

в и р
і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_4 до
Львівської міської ради, третіх осіб -
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
права на прийняття спадщини -відмовити
за безпідставністю.

Рішення може бути повністю або
частково оскаржено в апеляційному
порядку до апеляційного суду
Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: П. С. Невойт