УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді:

БАРТАЩУК Л.П.

при секретарі:

Ізвольській С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 10.06.2013 р. у
справі № 696/10 за позовом Публічного
акціонерного банку "Укрсоцбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (м.
Київ, третейський суддя Мороз О.А.), -

в
с т а н о в и в:

Заявник - ОСОБА_1 звернулась з заявою
про скасування рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 10.06.2013
р. у справі № 696/10.

Як на підставу скасування рішення
третейського суду заявник посилається
на вирішення третейським судом питань,
які виходять за межі третейської угоди,
зазначивши, що третейський суд вирішив
спір який виник виключно з приводу
незаконного підвищення відсотків за
кредитом, що в свою чергу є підставою
для припинення договору поруки,
укладеного між заявником та банком.

В судове засідання заявник та інша
заінтересована особа - ПАТ
«Укрсоцбанк» не з'явилися, належним
чином повідомлені про час та місце
судового розгляду, що, відповідно до
положень ч. 2 ст. 389-4 ЦПК України, не
перешкоджає розгляду справи.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк»
направив до суду письмові заперечення,
згідно яких просив відмовити у
задоволенні заяви з підстав її
необгрунтованості.

Вивчивши заяву і письмові
заперечення, дослідивши матеріали
третейської справи № 696/10, яка надійшла
з третейського суду, дослідивши надані
сторонами докази, судом встановлено
наступне.

19.10.2006 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено
Договір кредиту № 845/1-27/17/1/6-036, за яким
Банк надав позичальнику грошові кошти
в розмірі 29750,00 дол. США в кредит.

В забезпечення виконання умов
даного Договору, 19.10.2006 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк» та
ОСОБА_1 було укладено Договір поруки №
845/8-27/17/9/6-, за умовами якого поручитель
зобов'язалась в повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
позичальником своїх зобов'язань щодо
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування кредитом, а
також сплати пені та штрафних санкцій.

Сторони згідно з вказаними
договорами домовились про те, що у разі
неможливості вирішення спору шляхом
переговорів, спір буде розглядатись
Постійно діючим Третейським судом при
Асоціації українських банків, що
знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул.
М. Раскової, 15.

Стаття 627 ЦК України зазначає, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 628 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами. Тобто, сторони,
уклавши договір, повинні суворо
дотримуватись положень, які ним
встановлені.

При укладенні зазначених договорів
сторони своїм вільним волевиявленням
визначили умови Договору кредиту та
Договору поруки, що підтверджується
підписанням договорів та вчиненням
дій, направлених на виконання їх умов.

Відповідно ст. 1049 Цивільного
Кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Згідно зі ст. 544 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Як убачається зі змісту позовної
заяви, з якою звернувся ПАТ
«Укрсоцбанк» до третейського суду,
позичальник - ОСОБА_2 свої зобов'язання
за договором кредиту не виконав, надані
кредитні кошти своєчасно та у
встановлені договором строки не
повертав, що стало підставою для
звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків з позовом
про стягнення з ОСОБА_1, як з поручителя,
заборгованості.

Статтею 6 Закону України «Про
третейські суди» передбачено, що
третейські суди в порядку,
передбаченому цим Законом, можуть
розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин. Тією ж
статтею передбачений виключний
перелік справ які не входять до
компетенції розгляду третейського
суду.

Таким чином третейський суд
розглянув спір про стягнення
заборгованості, що виник з підстав
невиконання позичальником умов
договору кредиту.

Доводи заявника на розгляд
третейським судом спору з приводу
незаконного підвищення відсотків за
кредитом не відповідає фактичним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

У матеріалах третейської справи
відсутні докази наявного судового
рішення, яким би було визнано її поруку
припиненою, тому третейським судом
ухвалено рішення на підставі
укладеного сторонами договору поруки
№ 845/8-27/17/9/6-081 від 19.10.2006 р.

Отже, третейським судом не були
вирішені питання, які виходить за межі
третейської угоди.

Статтею 51 Закону України «Про
третейські суди» та ст. 389-5 ЦПК України
передбачено вичерпний перелік підстав
для скасування рішення третейського
суду, який не підлягає розширеному
тлумаченню.

Оскільки судом не встановлено
правових підстав для скасування
рішення третейського суду
компетентним судом, у задоволенні
заяви про скасування рішення
третейського суду слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись
ст. 51 Закону України "Про третейські
суди", ст.ст. 209, 210, 389-4, ст.ст. 389-5, 389-6 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
скасування рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків від 10.06.2013 р. у
справі № 696/10 за позовом Публічного
акціонерного банку "Укрсоцбанк" до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (м.
Київ, третейський суддя Мороз О.А.) -
відмовити.

Ухвала суду про скасування рішення
третейського суду або про відмову в
його скасуванні може бути оскаржена у
порядку, визначеному ЦПК України для
оскарження рішення суду першої
інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана протягом десяти днів з дня її
проголошення.

У разі проголошення ухвали без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: