АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4705/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мовчан Д. В. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів :
Кочкової Н.О., Чубукова О.П.,

при секретарі: Кулику О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради

на рішення Ленінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 лютого 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до Житлово-будівельного кооперативу
№338, ОСОБА_4, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору: Дніпропетровська міська рада,
Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності в порядку спадкування на 1/2
частину квартири та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до Житлово-будівельного
кооперативу №338, ОСОБА_3, треті особи, що
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання права
власності на 1/2 частину квартири, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ОСОБА_3 (далі - Позивач)
звернулася до суду з позовною заявою до
Житлово - будівельного кооперативу № 338
м. Дніпропетровська, ОСОБА_4, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору:
Дніпропетровська міська рада, Друга
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, про визнання права власності в
порядку спадкування на 1/2 частину
квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що її батьки,
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, перебували у
зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1969
року, та ІНФОРМАЦІЯ_2 року від цього
шлюбу народилась вона, ОСОБА_3, позивач
по справі. Далі позивач зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її батько
ОСОБА_5, і після його смерті відкрилась
спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1
- будівельному кооперативі № 338 в м.
Дніпропетровську. Позивач вказує, що
вона спадщину прийняла вчасно шляхом
подачі заяви до нотаріальної контори,
також, вчасно від спадщини на її
користь відмовилась її мати, ОСОБА_4.
Таким чином, позивач зазначає, що їй, як
спадкоємцю 1-ї черги за законом після
смерті батька належить 1/2 частини
спірної квартири. Окрім цього, позивач
зазначає, що постановою державного
нотаріуса Є.Л. Циганенко про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 01.10.2013
року їй було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спірну квартиру, оскільки її
батько ОСОБА_5, як член Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, що сплатив членський
внесок, за свого життя не зареєстрував
право власності на спірну квартиру.

У зв'язку з чим, позивач змушена
звернутися до суду та просити суд в
уточненій позовній заяві визнати за
нею, ОСОБА_3, право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 -
будівельному кооперативі № 338 м.
Дніпропетровська в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також, до початку розгляду справи по
суті ОСОБА_4 звернулася до суду з
зустрічним позовом до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_3, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири, у якому просила
суд визнати за нею, ОСОБА_4, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 - будівельному кооперативі № 338
м. Дніпропетровська, з огляду на те, що
таке нерухоме майно є сумісною
власністю подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року,
позовну заяву ОСОБА_3 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_4, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири,- задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 50, 3 кв.м., житловою площею 25,4
кв.м., допоміжною площею 21,2 кв.м., яка
складається з двох кімнат житловою
площею 12,0 кв.м. та 13,4 кв.м., кухні площею
7,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної
кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею
7,1 кв.м., коридору площею 1,5 кв.м., комори
площею 0,5кв.м., комори площею 0,6 кв.м.,
комори площею 0,3 кв.м., балкону площею 0,9
кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Зустрічну позовну ОСОБА_4 до Житлово -
будівельного кооперативу № 338 м.
Дніпропетровська, ОСОБА_3, треті особи,
що не заявляють самостійних вимог на
предмет спору: Дніпропетровська міська
рада, Друга Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності в порядку спадкування
на 1/2 частину квартири -задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 загальною
площею 50, 3 кв.м., житловою площею 25,4
кв.м., допоміжною площею 21,2 кв.м., яка
складається з двох кімнат житловою
площею 12,0 кв.м. та 13,4 кв.м., кухні площею
7,7 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., ванної
кімнати площею 2,5 кв.м., коридору площею
7,1 кв.м., коридору площею 1,5 кв.м., комори
площею 0,5кв.м., комори площею 0,6 кв.м.,
комори площею 0,3 кв.м., балкону площею 0,9
кв.м., лоджії площею 2,8 кв.м. в порядку ст.
22 Кодексу про шлюб та сім'ю України.

Також судом було вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська
міська рада посилається на неповне
з'ясування судом обставин у справі, у
зв'язку з чим ставить питання про його
скасування з прийняттям нового про
відмову у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, та
було встановлено судом першої
інстанції, 31 липня 1969 року
Красногвардійським районним бюро
запису актів цивільного стану було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4.

Місцевим судом також встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року від вказаного шлюбу
народилась ОСОБА_3 (а.с.6).

На підставі ордеру № 1638 від 12 січня 1984
року, виданого Виконавчим комітетом
міської ради народних депутатів м.
Дніпропетровська, на підставі списків
Житлово-будівельного кооперативу № 220,
затверджених виконкомом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів від 09 лютого 1983 року
ОСОБА_5, разом із його сім'єю - дружиною
ОСОБА_4, донькою - ОСОБА_3, було надано
для проживання житлове приміщення, яке
станом на день розгляду справи має
адресу: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Судом 1 інстанції також встановлено, що
спадкодавець ОСОБА_5, як член
кооперативу, за своє життя пайові
внески за спірну квартиру у розмірі 6297
карбованців сплатив в повному обсязі
станом на 08 лютого 1992 року (а.с. 48).

Як вбачається із матеріалів справи,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року серії НОМЕР_1,
виданого Відділом державної
реєстрації смерті Дніпропетровського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області, актовий
запис в Книзі реєстрації смерті № 243
(а.с.7).

Місцевим судом встановлено, що позивач
за первісним позовом ОСОБА_3 та позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_4 проживали
у спірній квартирі разом із ОСОБА_5 до
моменту його смерті, утримували таке
майно у належному стані.

Судом 1 інстанції також встановлено, що
ОСОБА_3 спадщину прийняла вчасно шляхом
подачі заяви до нотаріальної контори,
також, вчасно від спадщини на її
користь відмовилась її мати, ОСОБА_4, що
підтверджується її письмовою заявою до
органів нотаріату (а.с. 50).

Задовольняючи вимоги зустрічної
позовної заяви, суд 1 інстанції вірно
керувався ст. 15 Закону України "Про
власність" (що діяв на час виникнення
спірних правовідносин), згідно якої,
член житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи іншого
кооперативу або товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому в користування,
набуває права власності на це майно.

Відповідно до пункту 1 розділу VII
«Прикінцевих положень» Сімейного
кодексу України, цей кодекс набрав
чинності одночасно з набранням
чинності Цивільним кодексом, тобто з
01.01.2004р. За загальним правилом дії
законів та інших нормативно-правових
актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції) норми
Сімейного кодексу застосовуються до
сімейних відносин, які виникли після
набрання ним чинності, тобто не раніше
ніж 01.01.2004 року. До сімейних відносин,
які вже існували на зазначену дату,
норми СК застосовуються в частині лише
тих прав і обов'язків, що виникли після
набрання ним чинності.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС
України (чинного на час виникнення
спірних правовідносин) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Статтею 28 КпШС України (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
передбачено, що в разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Місцевий суд виходив із того, що за
змістом вищевказаних правових норм
матеріального закону, що діяли на час
виникнення права власності на квартиру
у житлово-будівельному кооперативі,
спірна квартира після повної сплати
пайового внеску стала спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Судова колегія апеляційного суду
погоджується з вказаними висновками
суду 1 інстанції.

Задовольняючи первісну позовну заяву,
місцевий суд вірно керувався п.11
Постанови пленуму Верховного суду
України "Про практику розгляду судами
України справ про спадкування" від
24.06.1983 року № 4 із змінами та
доповненнями, постановами пленуму
Верховного суду України від 25.12.1992 року
№ 13 та від 25.05.1998 року № 15, з яких
вбачається, що у випадках смерті члена
кооперативу після 01 липня 1990 року
відкривається спадщина, якщо до дня
смерті не були внесені повністю пайові
внески, а якщо на цей час спадкодавцем
був повністю внесений пайовий внесок -
спадщина відкривається відповідно на
квартиру, дачу, гараж, садовий
будиночок, інші будівлі і насадження.

Таким чином, з огляду на наведене, суд 1
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку, що після смерті ОСОБА_5
(ІНФОРМАЦІЯ_1 року) відкрилась спадщина
на спадкове майно у вигляді 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1.

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК
порядок прийняття спадщини
встановлюється залежно від того чи
проживав постійно спадкоємець разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та від особливостей правового статусу
спадкоємця як малолітньої,
неповнолітньої, недієздатної особи або
ж особи, цивільна дієздатність якої
обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4
ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не
заявив про відмову від неї.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок
спадкоємця звернутися за свідоцтвом
про право на спадщину на нерухоме
майно. Оскільки після прийняття
спадщини у вигляді пайових внесків та
сплати пайового внеску у повному
обсязі ОСОБА_5 не зареєстрував речове
право на нерухомість в органах
державної влади, як було встановлено
діючим на той час законодавством,
позивач за первісним позовом, як його
спадкоємець була позбавлена
можливості отримати свідоцтво про
право на спадщину в нотаріальній
конторі та зареєструвати за собою
відповідне речове право, що
підтверджується Постановою про
відмову у вчинені нотаріальної дії від
01.10.2013 року за вих. № 3867/02-31 (а.с.9).

За вказаних обставин та вимог чинного
законодавства України місцевий суд
правомірно визнав за позивачем за
первісним позовом ОСОБА_3, право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 загальною площею 50, 3 кв.м., в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, вказані висновки зроблені судом
без порушення норм матеріального та
процесуального права.

Вищевказаним також спростовуються
доводи апеляційної скарги
Дніпропетровської міської ради про те,
що право ласності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця лише з моменту
державної реєстрації цього майна,
оскільки, як правильно зазначив суд 1
інстанції - Відповідно до статті 2
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
право власності, що набуте на
відповідне нерухоме майно до набрання
чинності вказаного Закону набувається
в порядку, який існував на час його
набуття, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.

Доводи апеляційної скарги
Дніпропетровської міської ради про
відсутність доказів спільного
внесення пайового внеску ОСОБА_5 та
його дружиною, як підтвердження того,
що вказана квартира була придбана за
час подружнього проживання за спільні
кошти не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки вказані обставини ніяк не
суперечать ст. 22 КпШС, згідно якої
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном, окрім того,
навіть внесення пайового внеску
особисто ОСОБА_5 не заперечує
належності цих коштів до спільного
майна подружжя.

Окрім того, під час судового засідання
в суді апеляційної інстанції,
представник міської ради пояснив, що
вказаним рішенням суду, права та
охоронювані законом інтереси міської
ради не порушуються.

За таких обставин суд 1 інстанції
правильно задовольнив вимоги
первісного та зустрічного позовів, а
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки,
в основному, зводяться до переоцінки
доказів по справі, хоча згідно із ст. 212
ЦПК України виключне право оцінки
доказів належить суду 1 інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, підстав для виходу за
межі апеляційної скарги не вбачається,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 313 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - відхилити

Рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: