Справа № 203/1677/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року

Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Вандич А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки в
розрахунку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2014 року позивач звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
середнього заробітку за час затримки в
розрахунку та моральної шкоди. (а.с. 1-4).

Позивач у позовній заяві та у судовому
засіданні, в обґрунтування позовних
вимог посилалась на те, що вона була
прийнята на посаду машиніста
компресорної установки 4 розряду,
зайнятої в період роботи з шкідливими
речовинам не нижче 3 класу небезпеки.
02.12.2013 року позивача було звільнено з
посади згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням штату. В день
звільнення з позивачем не було
проведено остаточного розрахунку, а
саме з урахуванням середньомісячного
заробітку вихідної допомоги і
заборгованості по заробітній платі за
чотири місяці, починаючи з вересня 2013
року, отже на день звільнення позивачу
була нарахована, але не виплачена
заробітна плата в сумі 8 679 грн. 88 коп.
Крім того загальна сума компенсації за
весь час затримки виплати заробітної
плати становила 82 дні та складає 5 978
грн. 82 коп. Відповідач порушив
конституційне право позивача на працю,
оскільки ситуація яка склалася з вини
відповідача, вимагала від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя. Це полягало у порушені
нормальних життєвих зв'язків позивача
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушення стосунків з оточуючими
людьми, порушені стану здоров'я. Своїми
діями відповідач змусив позивача
хвилюватись за свою подальшу долю,
оскільки позивач сподівалась, що їй
буде виплачено заробітну плату у
строки визначенні законодавством.
Окрім цього, за неодноразові затримки
виплати заробітної плати на протязі
останніх трьох років і невмотивованого
скорочення посади, позивач звернулась
до суду та просила суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 8 679 грн. 88 коп., середній заробіток
за весь час затримки виплати
заробітної плати станом на 31.03.2014 рік в
сумі 5 978 грн. 82 коп., та моральну шкоду у
розмірі 5 000 грн. (а.с. 1-4)

В судовому засіданні позивач
підтримала заявлений позов та,
посилаючись на викладені в позові
підстави, просила задовольнити його в
повному обсязі. (а.с. 38-39)

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнала
частково та надала до матеріалів
справи письмові докази, відповідно до
яких на момент звільнення позивача
підприємство з нею повного розрахунку
не здійснило, тому у відповідача дійсно
наявна заборгованість по заробітній
платі перед позивачем у розмірі 8 679 грн.
88 коп. Крім того, посилалась на те, що
затримка розрахунку при звільнені
відбулась у відсутності вини ПАТ
«Дніпрометробуд», оскільки у
відповідача відсутнє основне і єдине
джерело отримання коштів на оплату
праці працівників, а саме відсутнє
бюджетне фінансування на будівництво
метрополітену з боку держави,
підприємство не має можливості
вплачувати заробітну плату у строки,
встановлені чинним законодавством
України. Також, просила суд звернути
увагу, що у позивача відсутні докази,
які підтверджують факт заподіяння ПАТ
«Дніпрометробуд» позивачу моральної
шкоди у розмірі 5 000 грн., що вказує на
безпідставну обґрунтованість
зазначених вимог та відсутність
заподіяння самої моральної шкоди, тому
просила суд позовні вимоги позивача
задовольнити частково. (а.с. 34-39)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що згідно наказу № 203-ок
від 20.07.2012 року позивача було прийнято
на посаду машиніста компресорної
установки 3 розряду на ЦКС з погодинною
оплатою праці, а 02.12.2013 року на підставі
наказу № 248-ок позивача було звільнено
з посади машиніста компресорної
установки 3 розряду на ЦКС, у зв'язку з
скороченням штату відповідно до п. 1 ст.
40 КЗпП України, з виплатою вихідної
допомоги у розмірі середньомісячного
заробітку та в той же день позивачу
була видана трудова книжка, що
підтверджується копією аркуша
трудової книжки, копією наказу № 203-ок
від 20.07.2012 року, копією наказу № 248-ок
від 02.12.2013 року та довідкою відділу
кадрів ПАТ «Дніпрометробуд», наявними
в матеріалах справи. (а.с. 6, 8, 24-26)

Судом встановлено, що середньомісячна
заробітна плата позивача складала 2 240
грн. 24 коп., що підтверджується довідкою
№ 20 ПАТ «Дніпрометробуд» від 01.04.2014
року, наявною в матеріалах справи. (а.с.
23)

Встановлено, що середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
(дохід) позивача, внаслідок ділення її
заробітної плати, що враховується для
розрахунку середньої заробітної плати,
гривень, на кількість календарних днів
у розрахунковому періоді становить 72
грн. 91 коп., викладені обставини
підтверджуються копією довідки про
середню заробітну плату (дохід) (для
розрахунку виплат на випадок
безробіття) від 03.12.2013 року, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 9)

Також, судом встановлено, що позивач
після звільнення перебувала на обліку
в Лівобережному центрі зайнятості м.
Дніпропетровська у період з 11 січня 2014
року по 31 березня 2014 рік та за
зазначений період вона отримала
соціальну допомогу у розмірі 1 333 грн. 68
коп., що підтверджується довідкою
Лівобережного районного центру
зайнятості м. Дніпропетровська від
08.04.2014 року, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 21)

Судом встановлено, що у відповідача
перед позивачем станом на січень 2014
року наявна заборгованість по
заробітній платі у розмірі 8 679 гр. 88
коп., що підтверджується копією
розрахункового листа про нараховану
заробітну плату та довідкою № 20 від
01.04.2014 року, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 7, 23)

Правовідносини які склалися між
сторонами врегульовані нормами
Цивільного Кодексу України, КЗпП
України, Закон України «Про оплату
праці», Постановою пленуму ВС України
від 31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
шкоди».

Стаття 43 Конституції України
передбачає, що кожен має право на працю,
що включає можливість заробляти собі
на життя працею, яку він вільно обирає
або на яку вільно погоджується. Кожен
має право на належні, безпечні і
здорові умови праці, на заробітну
плату, не нижчу від визначеної законом.
Право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Згідно ст. 94 КзпП України та ст. 1 Закону
України «Про оплату праці» заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ст.115 КЗпП України,
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно у робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує 16 календарних днів.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмо повідомити працівника
перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Згідно ст. 117 КЗпПУ, в разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органи належних звільненому
працівникові сум у строки, зазначені в
статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організацій
повинні виплатите працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Підпунктом 2 пункту 8 Порядку про
обчислення середньої заробітної плати
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08.02.1995 р. №100,
встановлено, що у разі коли середня
місячна заробітна плата визначена
законодавством як розрахункова
величина для нарахування виплат і
допомоги, вона обчислюється шляхом
множення середньоденної заробітної
плати, розрахованої згідно з абзацом
першим цього пункту, на
середньомісячне число робочих днів у
розрахунковому періоді. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів.

Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або

позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 237-1 КЗпПУ передбачено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ст. З ЦК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 ЦК України захист
цивільних прав здійснюється в
установленому порядку судом,
арбітражем або третейським судом
шляхом: визнання цих прав; відновлення
становища, яке існувало до порушення
права, і припинення дій, які порушують
право; присудження до виконання
обов'язку в натурі; компенсації
моральної шкоди; припинення або зміни
правовідносини; стягнення з особи, яка
порушила право, завданих збитків, а у
випадках, передбачених законом або
договором, - неустойки (штрафу, пені), а
також іншими засобами, передбаченими
законом.

Враховуючи вищезазначене, а саме те, що
позивач була працевлаштована з 20 липня
2012 року та звільнена 02 грудня 2013 року та
приймаючи до уваги, що згідно довідки
від 01.04.2014 року про нараховану та
виплачену заробітну плату у ПАТ
«Дніпрометробуд» перед позивачем
наявна заборгованість по заробітній
платі за період з серпня 2013 року по
грудень 2013 року у розмірі 8 679 грн. 88 коп.,
тому суд вважає, що позовні вимоги в
частині стягнення заборгованості по
заробітній платі є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги, щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
затримки проведення розрахунку при
звільненні, суд виходив з того, що
відповідачем в день звільнення
позивача в порушення вимог закріплених
ст. 47 КЗпП України не було проведено
розрахунку при звільнені, враховуючи,
що позивач перебувала на обліку в
Лівобережному центрі зайнятості м.
Дніпропетровська у період з 11 січня 2014
року по 31 березня 2014 рік та за
зазначений період вона отримала
соціальну допомогу у розмірі 1 333 грн. 68
коп., виходячи з положень ст. 117 КЗпПУ,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, та вважає за необхідне
стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» на
користь ОСОБА_1 суму середнього
заробітку за час затримки проведення
розрахунку при звільненні 4 645 грн. 14
коп. = (72 грн. 91 коп. (середньоденна
заробітна плата) Х 82 (кількість робочих
днів затримки розрахунку)) - 1 333 грн. 68
коп. (сума соціальної допомоги по
безробіттю).

Враховуючи вищезазначене, керуючись
ст. 23 ЦК України, Постановою пленуму ВС
України від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди», врахувавши суть
позовних вимог, характер та суть
моральних страждань позивача, які
виникли з вини відповідача та вимагали
від позивача додаткових зусиль для
організації свого життя, оскільки
позивач не мала можливості
продовжувати активне громадське життя,
що призвело до порушення стосунків з
оточуючими людьми, порушення стану
здоров'я, що виразилось в
серцево-судинних порушеннях, зниження
фізичної сили, слабкість, порушення
центральної нервової системи, а також у
вигляді емоційних переживань,
внаслідок чого відповідач своїми діями
змусив позивача хвилюватись за свою
подальшу долю, тому суд вважає, що
заявлений позивачем розмір моральної
шкоди підлягає частковому задоволенню
та становить 500 грн. При визначенні
розміру відшкодування моральної шкоди
суд враховує глибину душевних
страждань позивача, вимоги розумності
і справедливості та те, що за час
затримки проведення розрахунку при
звільненні позивача з вини відповідача
це обумовило нестачу коштів на життя
позивача, у зв'язку з чим в неї
порушились нормальні життєві зв'язки
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушились стосунки з оточуючими
людьми, порушився стан здоров'я, що
позбавило позивача можливості
реалізації її нормального життя.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК
України, враховуючи результат розгляду
справи, а також те, що позивач звільнена
від сплати судового збору на підставі
п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий
збір», тому суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача судовий збір на
користь держави у розмірі 487 грн. 20 коп.

Крім цього, відповідно до вимог
закріплених ст. 367 ЦПК України суд
вважає необхідним рішення суду в
частині стягнення невиплаченої
заробітної плати за один місяць у
розмірі 2 240 грн. 24 коп. допустити до
негайного виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43 Конституції України, ст.ст. 21, 36, 38, 47, 48,
94, 115, 116, 117, 237-1 КЗпПУ, ст. 1, 34 Закону
України «Про оплату праці», ст. ст. 23, 1167
ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 212-215, 367
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства
«Дніпрометробуд» () на
користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1) у рахунок
стягнення заборгованості по
заробітній платі суму у розмірі 8 679 грн.
88 коп., середній заробіток за час
затримки проведення розрахунку при
звільненні - 4 645 грн. 14 коп. та у рахунок
відшкодування моральної шкоди - 500 грн.,
а разом 13 825 грн. 02 коп.

Допустити негайне виконання
рішення в частині стягнення
невиплаченої заробітної плати за один
місяць у розмірі 2 240 грн. 24 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Дніпрометробуд» () на користь держави
судовий збір - 487 грн. 20 коп.

ОСОБА_1 у задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ф.Ф.
Маймур