Справа № 343/3164/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1267/2014
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Мелінишин Г.П.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
сумісного майна подружжя та зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Долинського
районного суду від 18 квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 18.04.2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ
спільного сумісного майна подружжя та
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 44,1 кв.м., житловою - 25,1 кв.м.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/3
частку квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 44,1 кв.м., житловою - 25,1 кв.м.

Розділено між сторонами майно,
присудивши:

ОСОБА_2: набір меблів для прихожої
коричневого кольору, вартістю 1000 грн.;
пральну машинку "LG", вартістю 2000 грн.;
газову плиту "GEFEST", вартістю 2500 грн.;
набір меблів для кухні, червоне дерево,
вартістю 1500 грн.; диван кухонний
кутовий, колір горіх, вартістю 1000 грн.;
стіл кухонний, колір горіх, з 4
табуретами, вартістю 200 грн.;
комп'ютерний стіл, колір горіх,
вартістю 900 грн.; всього майна на суму 9100
грн.

ОСОБА_3: телевізор "SAMSUNG", чорного
кольору, вартістю 5000 грн.; спальний
меблевий гарнітур, коричневого
кольору, вартістю 6000 грн.; всього майна
на суму 11000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 950
грн. грошової компенсації за
перевищення реальної частки майна над
ідеальною.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 306
грн. 63 коп. сплаченого судового збору та
2000 грн. витрат за надання юридичної
допомоги адвокатом.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог, а його позов
задовольнити у повному обсязі.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
суд невірно встановив обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясував джерела і час
його придбання. Так, 30.04.2009 року, згідно
договору купівлі-продажу від його
сестри та її доньки до нього відійшло 2/3
частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.
До цього спірна квартира ще до
одруження з ОСОБА_2 була надана його
сім'ї, як сім'ї в якій проживає інвалід
дитинства. В подальшому ця квартира
була приватизована на 3-ох членів сім'ї.
Вже тільки з цих обставин, зазначена
квартира не є спільним майном подружжя,
так як приватизована до вступу у шлюб.

В 2009 році його сестра з племінницею
вирішили подарувати йому свою частку у
спільній квартирі. Договір
купівлі-продажу було укладено у зв'язку
з тим, що ОСОБА_4 на час укладення
договору була малолітньою і нотаріус
не могла укласти договір дарування за
її участі. При цьому, жодних грошових
коштів за купівлю квартири не
передавалось і даний договір ними
сприймався, як договір дарування. Отже,
договір купівлі-продажу є удаваним та
вчиненим з метою приховати інший
правочин. Тобто спірна квартира не є
спільно нажитим майном та не підлягає
поділу.

Суд не взяв до уваги його покази та
покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
підтвердили такі обставини справи, а
ОСОБА_2 ніяких інших доказів з цього
приводу не надала.

Також, задовольняючи позов ОСОБА_2, суд
першої інстанції не вказав з яких
підстав він прийшов до висновку, що
спірна квартира не підлягає реальному
розподілу.

Крім того, неправомірним є висновок
суду про виключення з переліку спільно
нажитого майна - комп'ютера, який не
може бути річчю призначеною для побуту
неповнолітньої дитини, а її вартість
слід враховувати при поділі майна,
оскільки неповнолітня дитина не є
учасником справ про поділ майна
подружжя та не наділена правами в
частині набуття прав на майно батьків
до досягнення нею повноліття.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 12.09.2000 року
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 року
народилась дочка ОСОБА_7.

Рішенням Долинського районного
суду від 16.04.2014 року, яке не набрало
законної сили, шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 розірвано.

Під час перебування у шлюбі сторони
придбали нерухоме та рухоме майно, яке
просили розділити між ними: 2/3 частки
двохкімнатної квартири АДРЕСА_1; набір
меблів для прихожої коричневого
кольору; пральну машинку "LG"; газову
плиту "GEFEST"; набір меблів для кухні,
червоне дерево; диван кухонний кутовий,
колір горіх; стіл кухонний, колір горіх,
з 4 табуретами; комп'ютерний стіл, колір
горіх; телевізор "SAMSUNG", чорного кольору;
спальний меблевий гарнітур,
коричневого кольору; котел "BERETA";
батареї - 3 шт.; сушку для рушників.

Провести розподіл даного майна в
добровільному порядку сторони по
справі не змогли та звернулись з
позовами до суду.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України
та ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина
і чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей
та інших осіб, що мають істотне
значення.

Присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду ( ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК
України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що, вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема,
неподільні речі, суди мають
застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК
України щодо обов'язкової згоди одного
з подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК України, за умови звернення
подружжя (одного з них) до суду з таким
позовом (ст. 11 ЦК України) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до п.23 постанови
Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

На думку колегії суддів, суд
першої інстанції належним чином
встановив обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовував джерело і час його
придбання.

ОСОБА_3 заперечує щодо включення
2/3 частки двохкімнатної квартири
АДРЕСА_1 до складу спільного сумісного
майна подружжя на підставі того, що
така частка ним була отримана згідно
договору дарування.

Однак, такі доводи апелянта
спростовуються обставинами справи.

30 квітня 2009 року, тобто під час
шлюбу, ОСОБА_5, яка діяла від свого імені
та як законний представник малолітньої
ОСОБА_4, ОСОБА_8, який діяв як законний
представник від імені малолітньої
ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_3 придбав 2/3
частки двохкімнатної квартири АДРЕСА_1
за ціною 22686 грн., у зв'язку з чим уклали
договір купівлі-продажу, який був
посвідчений нотаріусом Долинського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за №1674.

Як зазначено в договорі
купівлі-продажу 2/3 часток
двохкімнатної квартири від 30.04.2009 року,
покупець сплатив продавцям на
виконання цього договору 22686 грн. і
сторони підтвердили факт повного
розрахунку за квартиру. З умовами
договору, тобто з фактом купівлі 2/3
часток спірної квартири, була
ознайомлена і ОСОБА_2, яка дала згоду на
такий правочин. Одночасно, ОСОБА_3
підтвердив, що частка квартири, яка
купляється, є спільною сумісною
власністю подружжя, так як
придбавається за час перебування у
зареєстрованому шлюбі. В пункті 12
договору купівлі-продажу зазначено, що
даний договір прочитаний продавцями та
покупцем вголос і містить весь об'єм
угод між сторонами по відношенню до
предмету даного договору, відміняє і
робить недійсним всі інші зобов'язання
чи подання, які могли бути прийняті чи
зроблені сторонами, будь це в усній чи
письмовій формі, до заключення даного
договору. Також, сторони підтвердили у
присутності нотаріуса, що: однаково
розуміють значення і умови договору;
правочин не суперечить правам та
інтересам дітей; договір спрямований
на настання правових наслідків, що
обумовлені ним; договір не має
характеру фіктивного чи удаваного
правочину; ціна продажу відповідає їх
намірам (а.с.35-37).

Таким чином, на думку колегії
суддів, не виникає сумнівів, що 30.04.2009
року був укладений саме договір
купівлі-продажу 2/3 часток
двохкімнатної квартири, а не договір
дарування. Покази свідків ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про те, що був укладений договір
дарування не можуть бути взяті до
уваги, оскільки вони являються
родичами ОСОБА_3 та брали участь в
правочині, як продавці за даним
договором, що викликає сумнів в їх
неупередженості. Інших доказів, які б
давали підстави стверджувати, що був
укладений удаваний правочин апелянтом
надано не було, що свідчить про його
бажання уникнути розподілу нерухомого
майна.

Враховуючи вищенаведене, суд
першої інстанції обґрунтовано включив
2/3 часток спірної квартири до спільного
майна подружжя, яке підлягає розподілу
та в рівних частках розподілив її між
сторонами.

Не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що суд мав провести
реальний розподіл 2/3 часток спірної
квартири, оскільки ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3
таких позовних вимог не заявляли, згоди
на отримання грошової компенсації не
давали та попередньо не вносили
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. При цьому,
реальний розподіл 2/3 часток спірної
квартири можливий за наявності
експертного висновку про можливість
такого розподілу, однак сторони про
проведення такого експертного
дослідження клопотань не заявляли та
доказів з цього приводу не подавали, а
тому суд провів розподіл згідно
позовних вимог сторін у відповідності
до вимог ст.70, 71 СК України та роз'яснень
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя".

Виключаючи з розподілу котел
"BERETA", батареї та сушку для рушників, суд
дійшов законного та обґрунтованого
висновку.

Відповідно до ст.186 ЦК України,
річ, призначена для обслуговування
іншої (головної) речі і пов'язані з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю.

Котел "BERETA", батареї та сушку для
рушників призначені для
обслуговування спірної квартири, яка
залишається у спільному володінні
сторін, пов'язані з нею спільним
призначенням, є її приналежністю, а
також складають по суті один єдиний
технічний механізм, який не може бути
роз'єднаний.

Інше рухоме майно: набір меблів для
прихожої коричневого кольору; пральна
машинка "LG"; газова плита "GEFEST"; набір
меблів для кухні, червоне дерево; диван
кухонний кутовий, колір горіх; стіл
кухонний, колір горіх, з 4 табуретами;
комп'ютерний стіл, колір горіх;
телевізор "SAMSUNG", чорного кольору;
спальний меблевий гарнітур,
коричневого кольору, були розділені
між сторонами згідно вимог закону, з
врахуванням їх вимог. На думку колегії
суддів, такий розподіл буде найбільш
повно відповідати інтересам сторін і
він найбільш наближений до ідеальних
часток.

Персональний комп'ютер, який на думку
апелянта слід включити до розподілу
майна подружжя, оскільки неповнолітня
дитина не є учасником справ про поділ
майна подружжя та не наділена правами в
частині набуття прав на майно батьків
до досягнення нею повноліття, суд вірно
не враховував при розподілі спільного
майна подружжя.

Згідно ст.174 СК України, майно, придбане
батьками або одним із них для
забезпечення розвитку, навчання та
виховання дитини (одяг, інші речі
особистого вжитку, іграшки, книги,
музичні інструменти, спортивне
обладнання, тощо), є власністю дитини.

Персональний комп'ютер вартістю 5000 грн.
придбала для дочки сторін ОСОБА_6, що
ними не заперечується. На даний час він
знаходиться за місцем проживання
неповнолітньої дочки та
використовується нею для розвитку та
навчання, а тому являється її особистою
власністю.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
додаткове рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Долинського районного
суду від 18 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.П. Мелінишин