АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2102/14 Справа № 2-777/11
Головуючий у 1 й інстанції
Доповідач - Ткаченко І.Ю. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

08 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В.,
Повєткіна В.В.

при секретарі - Шаботинець
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа: ОСОБА_4 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Солонянського районного
суду Дніпропетровської області від 20
грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2010 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
стягнення коштів на придбання двигуна
для автомобіля, а також грошей,
витрачених нею на правову допомогу,
судового збору та на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. На обґрунтування
своїх позовних вимог, в тому числі з
урахуванням уточнень до позову від 11
липня 2011 року, від 25 грудня 2012 року та
від 09 серпня 2013 року, посилається на те,
що вона та її чоловік ОСОБА_5 мали
бажання придбати автомобіль, в зв'язку
з чим між нею та відповідачем, який діяв
від імені власника автомобіля - ОСОБА_6,
12 травня 2008 року в усній формі був
укладений договір купівлі - продажу
автомобіля марки «Opel Montery», при цьому
відповідачем на її ім'я була видана
довіреність, якою відповідач
уповноважив її та її чоловіка на право
користування автомобілем. Сторони
домовились, що за купівлю автомобіля
вони заплатять відповідачеві 13000
доларів США, при цьому спочатку нею був
наданий відповідачеві завдаток в сумі
1300 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 пообіцяв, що
здійснить за власні кошти проходження
технічного огляду автомобіля, ремонт
кузова і двигуна, переоформлення
автомобіля на ім'я позивачки, на
підтвердження чого видав письмові
розписки, в яких зазначив, що в разі
виявлення протягом року поломки
автомобіля, ремонт ним буде здійснено
за власний рахунок, але в подальшому, не
дивлячись на їх неодноразові
звернення, відповідач відмовився
виконувати ці умови договору. Коли в
машині зламався двигун, вона
звернулась до відповідача з проханням
відремонтувати його, як і було
домовлено між ними, на що відповідач,
який займався продажем деталей бувших
у використанні автомобілів,
запропонував їй робочий двигун
вартістю 9919,00 гривень, за який
необхідно було перерахувати на ім'я
третьої особи зазначені кошти, які
останній в послідуючому зобов'язався
їй повернути.

З урахуванням зазначеної домовленості,
вона перерахувала на рахунок третьої
особи - ОСОБА_4 необхідні для купівлі
двигуна кошти двома платежами: 4992,00
гривні та 4927,00 гривень, а відповідачем
було на підтвердження факту
зобов'язання надати для ремонту
автомобіля двигун в разі проведення
його оплати, але відповідач так і не
виконав свої зобов'язання і двигун на
автомобіль не надав.

Оскільки їй необхідно було ремонтувати
автомобіль та проходити технічний
огляд придбаного автомобіля, їй
прийшлось вкласти власні гроші на
ремонт двигуна у загальній сумі 12252,00
гривні та самостійно здійснити
переоформлення автомобіля на своє ім'я.

Вважає, що відповідач порушив
зобов'язання, яке існувало між ними з
обслуговування автомобіля, в зв'язку з
чим з метою захисту порушених прав
позивач змушена звернутися до суду з
позовом та прохати стягнути з
відповідача понесені нею витрати по
перерахуванню зазначених вище
грошових коштів на придбання двигуна в
сумі 9919,00 гривень, спричинені збитки у
вигляді витрат на ремонт двигуна та на
надання їй правової допомоги в зв'язку
зі зверненням до суду з даним позовом в
розмірі 11300,00 гривень, а також витрат по
сплаті судового збору в сумі 175 гривень
83 копійки та інформаційно-технічного
забезпечення розгляду справи в сумі
120,00 гривень

Рішенням Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про стягнення коштів -
відмовлено в повному обсязі. (том. 2
а.с.148-151).

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі (а.с. 157-158).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено факт
наявності усної домовленості між
сторонами, щодо продажу автомобіля
марки «Opel Montery» за 13000,00 доларів США, що
не оспорюють сторони та
підтверджується виданою ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_2, ОСОБА_7 нотаріально посвідченою
12 травня 2008 року за реєстровим № 279
довіреністю на розпорядження та
користування автомобілем марки «Opel
Montery», 1994 року випуску, за реєстраційним
номером НОМЕР_1, що належить на праві
власності ОСОБА_6 (а.с.10 т.1), яка видана
терміном до 12 травня 2010 року без права
передоручення. В цей же день автомобіль
був переданий відповідачем ОСОБА_3
позивачці та її чоловікові ОСОБА_5, що
підтвердили в судовому засіданні як
сторони та їх представники, так і
свідок ОСОБА_5

Згідно розписок від імені відповідача
ОСОБА_3 (а.с. 107, 108 т.2) від 12 травня 2008
року, за якими останній за власний
рахунок зобов'язався провести
технічний огляд та переоформлення
автомобіля «Opel Montery» на ім'я позивачки,
у разі виявлення протягом року поломки
у зазначеному автомобілі здійснити
ремонт автомобіля за власний рахунок,
та від 20 травня 2009 року, за якою
зобов'язався надати ОСОБА_2 двигун на
автомобіль в разі оплати нею його
вартості в сумі 2000 доларів США шляхом
банківського переказу на ім'я ОСОБА_4.
Факт перерахування коштів на ім'я
третьої особи ОСОБА_4 вбачається з
банківських переказів (а.с.11,109-114 т.1),
при цьому документи на переказ
грошових коштів не мають даних на які
цілі (придбання яких товарів) здійснено
перерахування даних коштів.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог суд 1 інстанції виходив із того,
що представниками відповідача ОСОБА_3
заперечувався факт укладення між
позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем
ОСОБА_3 спірного зобов'язання, а в
процесі розгляду справи не можливо
встановити факт ідентифікації
підписів від імені відповідача ОСОБА_3
в наданих позивачкою ОСОБА_2 фотокопіях
розписок на підтвердження укладеного
між ними зобов'язання, оскільки згідно
висновку комплексної почеркознавчої
та технічної експертизи документів
№1482/1483-12 від 20 липня 2012 року (а.с.2-10 т.2)
по наданим на дослідження експертів
копіям розписок не можливо
ідентифікувати підписи від імені
ОСОБА_3 в даних електрофото копіях
розписках, оскільки по копіях без
надання оригіналів не можливо
встановити чи виготовлені надані
позивачкою розписки шляхом монтажу за
допомогою комп'ютерної або
копіювально-розмножувальної техніки.

Суд прийшов до обґрунтованого
висновку, що зазначені фотокопії не
можуть бути прийняті як доказ на
підтвердження вимог позивача в частині
зобов'язання відповідача ОСОБА_8
(фотокопія розписки від 20 травня 2009
року) надати в разі здійснення оплати
ОСОБА_2 грошових коштів двигун для
ремонту автомобіля, як і в частині
зобов'язання відповідача за фотокопією
розписки від 12 травня 2008 року
здійснювати за власний рахунок
техогляд і переоформлення автомобіля
на позивачку та здійснення в разі
виявлення поломки автомобіля протягом
року його ремонту, оскільки покази
свідків в даній частині позовних вимог
не можуть бути прийняті як доказ на
підтвердження позовних вимог, а інші
передбачені законом докази на
підтвердження заявлених позовних
вимог суду не надано, як і оригінали
зазначених копій розписок, а рішення
суду не може бути постановлено на
доказах, які викликають сумнів.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем не надано суду
належних доказів на підтвердження свої
позовних вимог, а ст. 57 ЦПК України
встановлено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення та інших обставин, які
мають значення для вирішення справи.
Згідно до ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета.

Вказані висновки суду зроблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки
позивачка не скористалася наданими їй
правами, не обґрунтувала свої позовні
вимоги та не надала суду доказів на їх
підтвердження, а згідно із ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів, наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, а відповідно до ч.3 ст.10,
ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана надати суду докази на
підтвердження своїх вимог або
заперечень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
щодо наявності зобов'язань відповідача
перед позивачкою є безпідставними,
оскільки позивачкою на підтвердження
свої позовних вимог не надано суду
належних доказів та не вказано на них в
апеляційній скарзі, а тому колегія
суддів вважає, що вони не обґрунтовані
та не знайшли свого підтвердження під
час розгляду справи.

Доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
та безпосередньому дослідженні
наявних у справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 20 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: