Справа №589/5378/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Прачук О. В.Номер
провадження 22-ц/788/885/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 41
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Маслова В. О., Криворотенка В.
І.,

за участю секретаря судового засідання
-- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_4

про стягнення коштів, витрачених на
покращення будинку -

в с т а н о в и
л а :

Рішенням суду від 11 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 6370
грн. 25 коп., витрачених на будівництво
господарських будівель та покращення
будинку, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, та 84 грн. 76 коп. судового збору,
разом визначено до стягнення 6455 грн. 01
коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 945
грн. 75 коп. витрат на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог з
тих підстав, що судом неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені та невірно застосовані норми
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 14 вересня 2011
року у справі № 2-1135/2011 :

- встановлено факт належності на праві
власності житлового будинку та
господарських будівель: сараю "В",
гаражу "Г", кладова "Д", погребу "Пг",
уборної "У", огорожі "N", розташованих в
АДРЕСА_1, ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Собич Шосткинського
району Сумської області;

- встановлено факт прийняття ОСОБА_4 та
ОСОБА_7 спадщини, що відкрилася після
смерті ОСОБА_6;

- визнано за ОСОБА_4 право власності на
зазначене нерухоме майно в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 31 січня 2013 р.
у справі № 1819/2467/12 встановлений факт
проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, однією сім'єю як чоловіка
та жінки з 1991 року по день його смерті.

Вищеназваними рішеннями судів
встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6, яка
мешкала по АДРЕСА_1, і була власницею
названого будинку (встановлено
рішенням суду від 14 вересня 2011 року ).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 стали
її діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_7, які прийняли
спадщину після смерті своєї матері, по
1/2 частині кожний, шляхом фактичного
вступу в управління та володіння
спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2. помер ОСОБА_7. Належне йому
майно успадкувала його сестра - ОСОБА_4,
а тому рішенням суду від 14 вересня 2011
року у справі № 2-1135/2011 за нею було
визнане право власності на будинок з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1

Під час розгляду вищеназваних
цивільних справ також було
встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка без реєстрації шлюбу з 1991 року по
день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після смерті ОСОБА_6 у 2003 році - вони
мешкали у будинку по АДРЕСА_1

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
кошти, витрачені на придбання
будівельних матеріалів, які
використовувались для будівництва
господарсько-побутових будівель,
ремонту та покращення будинку, а також
кошти, сплачені іншим особам, які на їх
прохання виконували будівельні роботи,
- були набуті позивачкою та ОСОБА_7 під
час проживання однією сім'єю як чоловік
та жінка без реєстрації шлюбу, а тому є
їх спільною сумісною власністю, а при
поділі між ними названих витрат частки
позивачки та ОСОБА_7 відповідно до ст.
ст. 74, 70 СК України є рівними.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
позову, висновки суду відповідають
матеріалам справи та вимогам закону, а
доводи апеляційної скарги про
протилежне не можна визнати
обґрунтованими. При цьому виходить з
наступного.

Статтею 360 ЦК України передбачається,
що 1. Співвласник відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь у
витратах на управління, утримання та
збереження спільного майна, у сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

За ст. 369 ЦК України 1. Співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. 2. Розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Вищеназваним рішенням суду від 14
вересня 2011 року підтверджено, що після
смерті ОСОБА_6 у 2003 році співвласниками
будинку з господарсько-побутовими
будівлями по АДРЕСА_1 стали в порядку
спадкування ОСОБА_4 та її брат - ОСОБА_7.

З 2003 року ОСОБА_7 та його співмешканка -
позивачка ОСОБА_5 постійно мешкали в
буд. АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_7
(а.с.5-6).

Будівельні та ремонтні роботи, про які
йде мова у позовній заяві, виконувались
одним із співвласників будинку з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1 - ОСОБА_7, в той же час
відповідно до вимог ч.2 ст. 369 ЦК
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників, а тому вони
виконувались за згоди відповідачки -
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 322 ЦК України 1.
Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зі змісту названої норми права
вбачається, що вона встановлює
презумпцію обов'язку власника нести
всі витрати, пов'язані з утриманням
належного йому майна. До таких витрат
належать витрати, пов'язані зі
зберіганням майна, його ремонтом,
забезпеченням збереження його
властивостей тощо. Такий обов'язок
власника є похідним від належних йому
як абсолютному володарю
правомочностей володіння,
користування та розпорядження майном.
Невиконання власником свого обов'язку
по утриманню своєї власності може бути
підставою для покладення на власника
обов'язку відшкодувати іншим особам
понесені ними витрати на ці цілі.

За таких обставин згідно ст. 322 ЦК
України позивачка має право вимагати
від відповідачки (як співвласника 1/2
частини майна та спадкоємця
співвласника іншої 1/2 частини майна)
відшкодування витрат на утримання,
збереження майна та збільшення його
вартості.

Під час розгляду справи факт
проведення позивачкою та ОСОБА_7
будівельних та ремонтних робіт не
оспорювались. На підтвердження витрат
на ці роботи позивачка надала письмові
докази, а тому у суду першої інстанції
були підстави для їх відшкодування на
користь позивачки у вигляді 1/2 їх
частини. Доводи апеляційної скарги про
протилежне не можна визнати
обґрунтованими.

Під час будівельних, ремонтних та ін.
робіт відповідачка проти них не
заперечувала, а тому в даний час
відсутні підстави для відмови у
задоволенні позову про відшкодування
витрачених коштів на їх проведення .

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції були повно та всебічно
встановлені обставини справи,
правильно застосовані норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду у оскаржуваній частині
слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 11 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -