Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 428/3516/13-ц
Провадження № 22ц/782/1026/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 оку колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

головуючого - Фарятьєва
С.О.

суддів - Іванової І.П.,
Украінцевої Л.Д.

при секретарі - Івасенко
І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, 3-тя
особа Реєстраційна служба
Сєвєродонецького міського управління
юстиції про зобов`язання утриматись
від дій по свавільному втручанню в
особисте життя, що порушує право на
повагу до честі і гідності та стягнення
матеріальної і моральної шкоди,-

В С Т А Н
О В И Л А:

В березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3,
який в подальшому уточнив,
обґрунтовуючи його тим, що ним у
поштовому відправленні було отримано
підписане гр. ОСОБА_3, від імені суб`єкта
господарської діяльності - юридичної
особи «Управління Пенсійного фонду
України в м.Сєвєродонецьку Луганської
області», рішення №2406 від 24.12.2013 року
про застосування до нього штрафних
санкцій.

Вказаним рішенням здійснюється
незаконне втручання у його право
приватної власності, а саме
позбавлення його грошових коштів в
розмірі 170 грн., з метою особистого
збагачення, хоча між ним та
відповідачкою можуть виникати лише
цивільні правовідносини, які
регулюються Цивільним Кодексом
України, а при наявності господарських
правовідносин Господарським Кодексом
України. При цьому зобов'язань, перед
суб`єктом господарювання - юридичною
особою «Управління Пенсійного фонду
України в м.Сєвєродонецьку Луганської
області», та цивільних зобов`язань
перед гр. ОСОБА_3, яка склала рішення від
імені вищевказаного суб`єкта
господарювання, у нього не існує.

Такі дії відповідачки принижують
його честь та гідність, чим спричиняють
йому моральні страждання та наносять
матеріальні збитки у вигляді витрат
пов`язаних з підготовкою та
направленням звернень щодо вказаних
рішень та підготовкою і подачею позову
до суду.

Посилаючись на зазначені
обставини, позивач просив суд
зобов`язати відповідачку утриматись
від дій по свавільному втручанню у
сферу його особистого життя, що порушує
його право на повагу до честі і
гідності та на повагу до права
власності, і полягають у
неприпустимому посяганні на його
власність, шляхом складання незаконних
вимог, стягнути з відповідачки на його
користь завдану йому її протиправними
діями матеріальну шкоду в розмірі 27
грн. 12 коп., а також моральну шкоду в
сумі 10000 грн. і судові витрати.

Рішенням Сєвєродонецького
міського суду Луганської області від 12
лютого 2014 року у задоволенні позову
ОСОБА_2 було відмовлено.

На погодившись з вказаним рішенням
суду першої інстанції позивач подав на
нього апеляційну скаргу в якій просить
його скасувати та постановити нове
рішення, яким направити справу на новий
розгляд до суду, встановленого законом,
а саме до місцевого суду загальної
юрисдикції, утвореного Президентом
України у порядку встановленому
Конституцією і законами України,
оскільки вважає, що рішення суду є
таким, що грунтується на припущеннях не
доведених жодним належним
документальним доказом і порушеннях
вимог ст.ст.10,60.137,212-214 ЦПК України, що
унеможливило повне і всебічне
з`ясування обставин справи.

В запереченнях на апеляційну
скаргу відповідачка просить її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, оскільки
вважає його законним та обґрунтованим.

Про місце, день та час слухання
справи в суді апеляційної інстанції
представник позивача, який
безпосередньо приймав участь у всіх
судових засіданнях без присутності
самого позивача, відповідачка та 3-тя
особа були повідомлені своєчасно та
належним чином. Відповідачка у
запереченнях на апеляційну скаргу
просила суд розглянути справу за її
відсутності.

Вислухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та обговоривши доводи
апеляційної скарги, судова колегія не
знаходить підстав для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів», суд, здійснюючи правосуддя на
засадах верховенства права, забезпечує
кожному право на справедливий суд та
повагу до інших прав і свобод,
гарантованих Конституцією і законами
України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було і всі докази
надані сторонами були досліджені і
оцінені в їх сукупності відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України.

Статтею 21 Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»
від 17.03.2011 року №3166-VI закріплено
положення, що територіальні органи
центрального органу виконавчої влади
утворюються як юридичні особи
публічного права в межах граничної
чисельності державних службовців та
працівників центрального органу
виконавчої влади і коштів,
передбачених на його утримання,
ліквідовуються, реорганізовуються за
поданням міністра, який спрямовує та
координує діяльність центрального
органу виконавчої влади, Кабінетом
міністрів України.

Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов`язкове державне
соціальне страхування.

Пенсійний фонд України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через утворені в установленому порядку
територіальні органи. Територіальним
органом Пенсійного фонду України в
м.Сєвєродонецьку Луганської області є
Управління Пенсійного фонду України в
м.Сєвєродонецьку Луганської області,
що створено і діє відповідно до
законодавства України. Правовий статус
управління визначений у Положенні про
Управління Пенсійного фонду України в
районах, містах і районних у містах, з
подальшими змінами, що затверджено
Постановою правління Пенсійного фонду
України від 30.04.2002 року №8-2.

У відповідності із п.3.1
вищезазначеного Положення, управління
очолює начальник, який призначається
на посаду і звільняється з неї
начальником відповідного
регіонального управління Пенсійного
фонду України, з погодженням з головою
відповідної місцевої державної
адміністрації та Пенсійним фондом
України.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу начальника Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Луганської області від 02.02.2011 року №4-0
начальником Управління Пенсійного
фонду України в м.Сєвєродонецьку
Луганської області призначено, з 03.02.2011
року ОСОБА_3, тобто відповідачку по
справі.

Рішенням №2406 про застосування
штрафних санкцій за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої Законом України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування» від 24 грудня 2012
року, підписаного відповідачкою, як
начальником вищевказаного Управління
ПФУ, до позивача, на підставі п.4 ст.25
цього Закону, було застосовано штрафні
санкції у розмірі десяти
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян - 170 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову
позивачу у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
правовідносини, які виникли між
сторонами по справі, з приводу
постановлення відповідачкою рішення
за №2406 від 24.12.2012 року, за своїм
характером є публічно-правовими
відносинами, пов`язаними із сферою
реалізації публічної влади, якою
наділено відповідачку, як суб`єкта з
виконавчо-розпорядчими
повноваженнями, і підписано воно нею не
в якості громадянки України з метою
втручання у сферу особистого життя, чи
порушення права на повагу, честь і
гідність, а також посягання на право
власності, як про це вважав позивач, а
як посадовою особою.

Такий висновок суду є
обґрунтованим, оскільки відповідає
матеріалам справи та законодавству.

За таких обставин суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відмову позивачу у задоволенні
позову.

З вказаними висновками суду першої
інстанції вважає за необхідне
погодитись і судова колегія
апеляційного суду, оскільки зроблені
вони на підставі встановлених ним у
судовому засіданнні обставинах справи,
всебічно, повно і об'єктивно
досліджених доказах, наданих
сторонами, та на підставі правильного
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Посилання апелянта на те, що до
теперішнього часу Пенсійним фондом
України не видано жодного розпорядчого
документа про утворення «Управління
Пенсійного фонду України в
м.Сєвєродонецьку», а тому доказів того,
що відповідачка бере участь у спірних
правовідносинах, як посадова особа
вказаного ПФУ, судова колегія до уваги
не приймає, оскільки відповідно до абз.2
п.6 Постанови Кабінету Міністрів
України від 11.04.2002 року №497 «Про
забезпечення виконання функцій з
призначення і виплати пенсій органами
Пенсійного фонду України було указано
утворити на базі районних, міських та
районних у містах відділів Пенсійного
фонду у Вінницькій, Волинській,
Житомирський, Запорізькій,
Івано-Франківській, Кіровоградській,
Луганській, Одеській, Рівненській,
Сумській, Тернопільській, Херсонській,
Черкаській, Чернівецькій,
Чернігівськійо областях та
м.Севастополі відповідні районні,
міські районні у містах управління
Пенсійного фонду.

На виконання вказаної постанови
Правлінням Пенсійного фонду України
30.04.2002 року було прийнято постанову за
№ 8-2 «Про затвердження Положення про
управління Пенсійного фонду України в
районах, містах, районних у містах, а
також у містах та районах», яким
Управління ПФУ у м.Сєвєродонецьку
безпосередньо керується у своїй
роботі.

Наказом Луганського обласного
управління Пенсійного фонду України
№90 від 10.05.2002 року було затверджено
структуру апарату обласного
управління та наказано утворити на
базі управління підвідомчих районних,
міських та районних у місті Луганську
відділів Луганського обласного
управління Пенсійного фонду України
районні, міські та районні у місті
Луганську управління (в т.ч. і
Сєвєродонецьке міське управління), які
є правонаступниками відповідних
відділів, а наказом того ж обласного
управління №161 від 22.07.2002 року наказано,
згідно затверджених Положень та
рекомендацій, викладених в листі
Пенсійного фонду України від 04.06.2002
року №06/3068, прийняти до використання
найменування управлінь Пенсійного
фонду України в Луганської області
згідно додатку (серед яких під №16
Управління Пенсійного фонду України в
м.Сєвєродонецьку Луганської області).

Не бере судова колегія до уваги і
твердження апелянта стосовно того, що
на теперішній час Президентом України
не видавалось жодного указу про
створення Сєвєродонецького міського
суду, а тому у місті Сєвєродонецьку
Луганської області взагалі не існує
утвореного відповідно до Конституції і
законодавства України місцевого суду
загальної юрисдикції, який наділений
повноваженнями здійснювати
правосуддя, оскільки відповідно до
Мережі місцевих загальних судів,
затвердженою Указом Президента
України від 20 травня 2011 року № 591/2011,
створено Сєвєродонецький міський суд
Луганської області.

Згідно з вимогами ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам
ст.ст.213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги, які містять ті ж
самі твердження, що і позовна заява
позивача, висновків суду 1-ої інстанції
не спростовують та не є підставою для
скасування рішення суду. При цьому
апеляційним судом враховується те, що
згідно із ч.3 ст.309 ЦПК України порушення
норм процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись
ст.ст.303,304,307ч.1п.1,308,314ч.1п.1,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити,
а рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно
але може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після її проголошення.

Головуючий:

Судді: