У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

30 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Коротуна В.М., Горелкіної Н.А.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, відшкодування збитків
та моральної шкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_7, яка діє в інтересах
ОСОБА_6, ОСОБА_5 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від 19 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 01 жовтня 2009 року між ним
та ОСОБА_5, за згодою чоловіка
ОСОБА_6, було укладено попередній
договір купівлі-продажу автомобіля Jeep
Grand Cherokee, 2006 року випуску. Відповідно до
умов попереднього договору, ОСОБА_5, за
згодою ОСОБА_6, була зобов'язана
оформити в майбутньому основний
договір купівлі-продажу автомобіля на
умовах і в порядку визначених
попереднім договором.

За вказаним попереднім договором,
позивач взяв на себе зобов'язання
здійснити купівлю зазначеного
автомобіля.

Відповідно до умов вказаного договору,
позивачем було передано ОСОБА_5, в
присутності ОСОБА_6, в рахунок
майбутніх платежів по основному
договору забезпечувальний платіж в
сумі 135 176 грн. 25 коп., що на день
укладення попереднього договору за
середнім курсом комерційних банків
України становило 16 385 доларів США.

Відповідно до умов вказаного договору,
ОСОБА_5, за згодою ОСОБА_6 передала в
користування вищезазначений
автомобіль позивачеві, а також видала
довіреність на представництво її
інтересів з питань експлуатації
автомобіля.

Відповідно до умов попереднього
договору, укладення основного договору
повинно було здійснитися 01 грудня 2009
року.

23 грудня 2010 року ОСОБА_4 передав ОСОБА_6
частково передплату за вищевказаний
автомобіль у розмірі 278 600 грн.

Вказуючи, що укладення основного
договору купівлі-продажу не відбулося
в запланований термін, з вини ОСОБА_5,
уточнивши позовні вимоги, позивач
просив виділити частки в спільній
сумісній власності подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а саме: в нерухомому майні,
квартирі, АДРЕСА_1, а також
домоволодінні, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2, а також автомобіль Land
Rover Defender, державний номерний знак
НОМЕР_1 та автомобіль Land Rover 4.2,
державний номерний знак НОМЕР_2.
Стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму
основної заборгованості в розмірі - 135
176 грн. 26 коп.; інфляційні витрати в
розмірі 7299 гривень 50 копійок, три
відсотки річних в розмірі 11538 грн.,
моральну шкода - 20 000 грн.; матеріальні
збитки - 117 360 грн. Стягнути з ОСОБА_6 на
свою користь суму основної
заборгованості - 278 600 грн.; три відсотки
річних - 13 595,89 грн. Вирішити питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 10 вересня 2013 року,
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 135176 грн. 25 коп., інфляційні
витрати в розмірі 7299 гривень 50 копійок,
три відсотки річних в розмірі 11538 грн. В
іншій частині позову було відмовлено.

Додатковим рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 23
вересня 2013 року, вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
19 лютого 2014 року, рішення суду першої
інстанції скасовано в частині відмови
в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_6
та постановлено нове рішення, яким
стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4
суму основної заборгованості - 278 600
грн.; три відсотки річних - 13 595,89 грн.; а
всього 292 195 грн. 89 коп. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення частково та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відмовити, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального чи порушення
норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема, докази та обставини, на які
посилається заявник, були предметом
дослідження апеляційного суду і при їх
дослідженні та встановленні судом
дотримані норми процесуального та
матеріального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч.2 ст. 332, ст. 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, яка діє в
інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
19 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

В.М. Коротун Н.А. Горелкіна Д.О. Остапчук