У Х В А Л А

19 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Умнової О.В.,

суддів: Гримич М.К.,
Мазур Л.М.,

Писаної Т.О.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Чернігівської міської ради, ОСОБА_4,
треті особи: Державна інспекція
сільського господарства в
Чернігівській області, Управління
земельних ресурсів Чернігівської
міської ради, про визнання незаконним
рішення,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до
відповідачів про визнання незаконним
п. п. 1.1 п. 1 рішення 24 сесії 6
скликання Чернігівської міської ради
від 31 серпня 2012 року «Про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою на земельні ділянки
громадянам для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) за давністю
користування», яким було надано
відповідний дозвіл ОСОБА_4 на земельну
ділянку АДРЕСА_1, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що вказане рішення
Чернігівської міської ради не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки ОСОБА_4 було
надано дозвіл на розроблення
документації із землеустрою на
земельну ділянку, яка перебуває в
користуванні позивача, без вилучення
її в останнього.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 29 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 18 грудня
2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилено, рішення Деснянського
районного суду м. Чернігова від 29
жовтня 2013 року

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у справі з підстав,
встановлених п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У квітні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 січня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. ст. 88, 90 ЗК УРСР у редакції
1970 року та ст. 141 ЗК України у
редакції 2001 року.

Відповідно до вимог статті 355 ЦПК
України заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права заявник
посилається на надані із Єдиного
державного реєстру судових рішень:

- копію рішення Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 червня 2011 року, ухвалену за
результатами розгляду касаційної
скарги на рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 20 вересня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 09 грудня 2010
року у справі за позовом про
визначення порядку користування
земельною ділянкою та зустрічним
позовом про встановлення права
користування земельною ділянкою і
відновлення порушених прав, яким
рішення судів попередніх інстанцій в
частині задоволення первісного позову
скасовано та ухвалено в цій частині
нове рішення про відмову у його
задоволенні, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в частині
відмови у задоволенні зустрічного
позову залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 27 лютого 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 22 грудня 2011 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 30 травня 2012 року у справі за позовом
про поновлення порушеного права
користування земельною ділянкою,
зобов'язання виконати певні дії та
зустрічним позовом про відновлення меж
між земельними ділянками, якою
оскаржувані рішення про часткове
задоволення первісних позовних вимог
та відмову у задоволенні зустрічних
позовних вимог залишено без змін;

- копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2013
року, постановлену за результатами
розгляду касаційної скарги на рішення
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 11 травня 2012 року та
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 23 жовтня
2012 року у справі за позовом про
повернення самовільно захопленої
земельної ділянки та усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,
якою оскаржувані рішення скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Виходячи з роз'яснень, викладених у п. 7
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України», постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанцій із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК
України, і на них не може здійснюватися
посилання на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

За викладених обставин посилання
ОСОБА_3 на ухвалу суду касаційної
інстанції від 10 квітня 2014 року, якою
скасовано судові рішення з передачею
справи на новий розгляд, не є
підтвердженням підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, а тому справа у допуску до
провадження Верховного Суду України не
підлягає.

Згідно із п. 6 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 ЦПК України» під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту рішень суду касаційної
інстанції від 29 червня 2011
року та від 27 лютого 2013 року, наданих у
приклад неоднакового застосування
норм матеріального права, не
вбачається передбаченої ч. 1 ст.
355 ЦПК України підстави для перегляду
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року,
оскільки у зазначених рішеннях предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог і фактичні обставини справи не є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

Наведені заявником доводи щодо
неоднакового застосування норм
матеріального права, на які
посилається заявник, зводяться до
оцінки судом фактичних обставин справи
щодо конкретного спору, а тому не
можуть бути підставами згідно з
вимогами ч. 1 ст. 355 ЦПК України для
перегляду судового рішення.

Одночасно ОСОБА_3 просить переглянути
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року
з підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм процесуального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, а саме ст. 15, п. 1 ч. 2 ст.
122 ЦПК України.

Відповідно до п. 5 вищевказаної
постанови Пленуму ВССУ від 30
вересня 2011 року, встановлений ст. 355 ЦПК
України перелік підстав для подання
заяви про перегляд Верховним Судом
України судових рішень у цивільних
справах є вичерпним і розширеному
тлумаченню не підлягає.

Неоднакове застосування норм
процесуального права не може бути
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України у відповідності до п. 1 ч. 1
ст. 355 ЦПК України.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
підстав перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 січня 2014 року Верховним
Судом України.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Чернігівської міської ради, ОСОБА_4,
треті особи: Державна інспекція
сільського господарства в
Чернігівській області, Управління
земельних ресурсів Чернігівської
міської ради, про визнання незаконним
рішення, за заявою ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 січня 2014 року
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.В. Умнова

Судді:
М.К. Гримич

Л.М. Мазур

Т.О. Писана

І.М. Фаловська