Справа №471/1265/13-ц 20.05.2014 20.05.2014 20.05.2014
Провадження №22-ц/784/1485/14
Справа № 22-ц/784/1485/14
оловуючий першої інстанції: Марценюк
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Яценко Л.В.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» на рішення
Братського районного суду
Миколаївської області від 10 жовтня 2013
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що відповідно до
укладеного 13 лютого 2008 року кредитного
договору відповідач отримав кредит у
розмірі 3000 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 24% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом та щомісячною комісією 3,5%.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору станом на 18
липня 2013 року утворилась
заборгованість у загальному розмірі
24355грн. 42коп., яка складається з:
заборгованості за тілом кредиту -
3000грн., заборгованості за відсотками 12
789 грн. 45 коп., заборгованості по комісії
- 6930грн., штрафу (фіксована частина) - 500
грн., штрафу (процентна складова) - 1135
грн. 97 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідача вказану
заборгованість.

Відповідач та його представник позов
не визнали, вказували, що 13 лютого 2008
року ОСОБА_3 дійсно була підписана
заява на оформлення на його ім'я
кредиту «Швидка готівка», проте, йому в
цьому було відмовлено, кредитну картку
він не отримував і кредитними коштами
не користувався.

Рішенням Братського районного суду
Миколаївської області від 10 жовтня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просило скасувати рішення та
ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
виходив з недоведеності позивачем
належного укладання кредитного
договору із відповідачем шляхом
отримання останнім платіжної картки.

З таким висновком колегія суддів не
може погодитися.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання майна або вчинення
певної дії.

Законодавець пов'язує момент укладення
договору з моментом передання грошей у
випадку укладення договору позики (ст.
1046 ЦК України). Однак кредитний договір,
спір щодо якого вирішено у справі, є
укладеним з моменту досягнення його
сторонами у письмовій формі згоди з
усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається та
колегією суддів встановлено, що 13
лютого 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (яке
згодом було перейменоване у ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_3 уклали
кредитний договір у письмовій формі,
яка вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України, що
підтверджується заявою відповідача на
оформлення на його ім'я кредиту «Швидка
готівка» на умовах встановлення
кредитного ліміту в розмірі 3000грн.,
щомісячною сплатою відсотків за
користування кредитом за базовою
ставкою 2% в місяць на залишок
заборгованості та 3,5 % комісії. Зі
змісту зазначеної заяви також
вбачається, що ОСОБА_3 ознайомлений та
згодний з Пам'яткою клієнта, Умовами і
Правилами надання банківських послуг
та Тарифами банка, що є складовими
частинами укладеного сторонами
договору про надання банківських
послуг (а.с.7). Вказана заява підписана
особисто відповідачем, чого він сам не
заперечує, та представником Банку,
підпис якого скріплений печаткою
Банку.

Пунктом 3.1. Умов і Правил надання
банківських послуг передбачено, що
підписанням Заяви на оформлення
кредиту Клієнт і Банк укладають
договір про надання банківських
послуг. Датою укладання договору є дата
відкриття рахунку, що зазначена в
розділі Заяви - «Відмітка Банку». У
підписаній відповідачем заяві датою
відкриття рахунку зазначено 13 лютого
2008 року, тобто, саме з цієї дати і є
укладеним кредитний договір між
позивачем та ОСОБА_3

Суд першої інстанції не звернув
належної уваги на зазначені обставини
та прийшов до помилкового висновку, що
кредитний договір не є укладеним в
зв'язку з недоведеністю позивачем
факту видачі відповідачу платіжної
картки.

Відповідно до умов укладеного
сторонами кредитного договору Банком
на ім'я відповідача був відкритий
картковий рахунок № НОМЕР_1, на який 13
лютого 2008 року позивачем була
перерахована обумовлена договором
грошова сума в розмірі 3000грн., яка в той
же день була знята з рахунку, що
підтверджується випискою із
зазначеного карткового рахунку (а.с.
38-43).

Посилання відповідача на те, що грошей
з відкритого на його ім'я карткового
рахунку він не знімав не можуть бути
прийняти до уваги, оскільки доказів на
підтвердження зазначених обставини
ним не надано.

Згідно наданого Банком розрахунку
заборгованості та виписки з особового
рахунку ОСОБА_3 останній в порушення
взятих на себе зобов'язань жодного
платежу в рахунок погашення кредитної
заборгованості не сплатив, у зв'язку з
чим станом на 18 липня 2013 року
утворилась заборгованість за тілом
кредиту - 3000грн. та по комісії - 6930грн.

Разом з тим, наданий ПАТ КБ
«ПриватБанк» розрахунок
заборгованості ОСОБА_3 містить
нарахування простроченої
заборгованості за процентами за
ставкою 180% річних.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень. Між тим,
доказів на підтвердження обов'язку
відповідача сплачувати Банку проценти
у разі прострочення платежів за
підвищеною процентною ставкою
позивачем суду не було надано.

За таких обставин, відсутні підстави
для стягнення з відповідача процентів
за користування кредитом за ставкою 180%
річних.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що розмір заборгованості
відповідача за процентами за
користування кредитом, розрахований за
базовою ставкою, тобто за ставкою 24 %
річних, станом на 18 липня 2013 року
складає 3966грн. (а.с. 75-78).

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, установлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання
повинні виконуватися належним чином,
відповідно до умов договору та у
встановлені договором строки.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Пунктом 8.6. Умов і Правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні позичальником строків
платежів по любому з грошових
зобов'язань, передбачених даним
договором, більше ніж на 120 днів,
останній зобов'язаний сплатити Банку
штраф в розмірі 500грн. + 5% від суми
позову.

Таким чином, встановлені судом
обставини свідчать про
обґрунтованість вимог позивача
відповідно до положень ст.ст. 526, 549, 550,
611, 1054 ЦК України.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
договору погашення відсотків та
комісії повинно здійснюватись
позичальником вщомісячно, то початок
перебігу позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

З наданого позивачем розрахунку
заборгованості вбачається, що
відповідач з березня 2008 року не виконує
щомісячні кредитні зобов'язання, у
зв'язку із чим у нього утворилась
заборгованість за кредитним договором,
яка є предметом даного судового спору.
У свою чергу банк звернувся до суду з
позовом 23 серпня 2013 року.

Відповідно до п.п. 5.3., 5.4. Правил
користування платіжною карткою строк і
порядок погашення кредиту по платіжним
карткам з установленим мінімальним
обов'язковим платежем зазначений у
Пам'ятці клієнта, а строк повного
погашення кредиту по платіжним карткам
без установленого мінімального
обов'язкового платежу - не пізніше
останнього дня місяця, вказаного на
платіжній картці (а.с. 8-11).

Укладеним сторонами договором був
встановлений мінімальний обов'язковий
платіж зі сплати відсотків та комісії,
проте, Пам'ятка клієнта у матеріалах
справи відсутня. До того ж відповідно
до п. 3.5. Умов і Правил надання
банківських послуг Пам'ятка клієнта
оформлюється тільки у випадку
оформлення та видачі платіжної картки
по кредитній схемі.

Разом з тим, згідно положень п. 9.12. Умов
і Правил надання банківських послуг, що
є складовою частиною укладеного
сторонами кредитного договору, даний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання та автоматично
лонгується на такий же строк, якщо
протягом дії договору жодна зі сторін
не поінформує іншу сторону про
припинення його дії.

Із заявою про припинення дії договору
відповідач до Банку не звертався, отже,
відбувалась пролонгація цього
договору..

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Із заяви на оформлення кредиту
вбачається, що вона не містить умов про
збільшення позовної давності. Відсутні
такі умови і в Умовах і Правилах
надання банківських послуг, складовою
частиною яких є Правила користування
платіжною карткою, які були надані
Банком при зверненні до суду із даним
позовом (а.с. 8-11).

Згодом, при розгляді справи судом
першої інстанції позивачем були надані
інші Правила користування платіжною
карткою, пунктом 5.5.1. яких зазначено про
встановлення терміну позовної
давності у 5 років (а.с.46).

Відповідно до положень ст.ст.10, 60 кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних
та переконливих доказів погодження
сторонами у передбаченій ст. 259 ЦК
України письмовій формі збільшеного
строку позовної давності, а тому
підстави для застосування у даному
спорі строку позовної давності у 5
років - відсутні

З технічного запису судового засідання
вбачається, що відповідачем було
заявлено про пропуск позивачем строку
позовної давності (а.с.24).

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» без
поважних причин пропустив строк
позовної давності щодо вимог про
стягнення відсотків та комісії,
нарахованих за період з березня 2008 року
по серпень 2010 року, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення даних платежів.

За таких обставин, відповідно до ст.ст.
526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України наявні
підстави для стягнення з відповідача
на користь Банку заборгованості станом
на 18 липня 2013 року в межах трирічного
строку позовної давності в загальному
розмірі 9717грн.96коп.., яка складається з
заборгованості за тілом кредиту -
3000грн.00коп, заборгованості за
процентами - 2104грн.01коп.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 3675грн.00коп.,
штрафу (фіксована частина) - 500грн.00коп.,
штрафу (процентна складова) - 438грн.95коп.

Враховуючи викладене, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
- про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню відшкодування
витрат на сплату судового збору в
загальній сумі 351грн.20коп. (229грн.40коп. -
за подання позову + 121,80грн. - за подання
апеляційної скарги).

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити
частково.

Рішення Братського районного суду
Миколаївської області від 10 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПРИВАТБАНК» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
3000грн.00коп. заборгованості за тілом
кредиту, 2104грн.01коп. заборгованості за
процентами, 3675грн.00коп. заборгованості
по комісії за користування кредитом,
500грн.00коп. штрафу (фіксована частина),
438грн.95коп. штрафу (процентна складова),
а всього - 9717грн.96коп. (дев'ять тисяч
сімсот сімнадцять гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПРИВАТБАНК»
судові витрати в сумі 351грн.20коп.
(триста п'ятдесят одна гривні двадцять
копійок).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді