Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року Справа №607/4209/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик
О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на частку у спільному
майні подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2, у якому просить
визнати за ним право власності на 1/2
ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що він є
співвласником зазначеної
кооперативної квартири, яку було
придбано у 1986 році під час шлюбу із
відповідачкою. Пайовий внесок на
зазначену квартиру було виплачено
повністю у період шлюбу сторонами до 1992
року. Шлюб між позивачем та
відповідачем 06 листопада 1996 року було
розірвано. На початку лютого 2014 року
позивачу стало відомо про те, що його
колишня дружина надала синові ОСОБА_3
довіреність на право вільного
розпорядження вказаною квартирою без
згоди позивача.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали
повністю та просять суд їх
задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому
засіданні позовні вимоги визнала.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в
шлюбі, зареєстрованому 29 серпня 1982
року, який розірвано (Свідоцтво про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_1, видане
05.09.2007 року Відділом РАЦСу
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області,
актовий запис №707 від 06.11.1996 р.).

22 липня 1986 року, ОСОБА_2 із сім»єю
в кількості трьох осіб (ОСОБА_1 - чоловік
та ОСОБА_3 - син), видано ордер серії МК
№557 на право зайняття житлового
приміщення житловою площею 38 кв.м., яка
складається із трьох кімнат за адресою:
АДРЕСА_1. Ордер видано на підставі
рішення виконкому Тернопільської
міської ради від 11.07.1986 р.

Як вбачається із свідоцтва про
право власності від 25 серпня 1999 р.,
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1, яке видано
на підставі розпорядження міського
голови №888 від 25.08.1999 р.

Згідно із свідоцтва про зміну
імені серії НОМЕР_2, виданого 31.01.2006 р.,
Відділом РАЦСу Тернопільського
міського управління юстиції
Тернопільської області, ОСОБА_2 змінила
ім»я на ОСОБА_2, актовий запис №264 від
14.08.2000 р.

Як вбачається із довідки №95 від 15
квітня 2008 р., виданої ДП Люкс 1, за
адресою АДРЕСА_1, проживають ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Таким чином, зазначене майно
придбане сторонами у період
перебування їх у шлюбі, а тому є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Із змісту ст.22 Кодексу про шлюб та
сім»ю України, дія якого поширювалась
на шлюбні шлюбно-сімейні відносини
сторін, при набутті ними спільного
майна, майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Статтею 28 зазначеного Кодексу
передбачено, що у разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" (надалі за текстом -
Постанова), визначено що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги позивача є підставними
та підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 60, 215, 233 ЦПК України, Кодексом
про шлюб та сім»ю України України, суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку у
спільному майні подружжя -
задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на
1/2 (одну другу) ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1 в праві спільної
сумісної власності подружжя.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан