Справа №592/1280/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/897/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 51
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю., Білецького О.
М.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе»

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 02 квітня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе», треті особи: виконуючий
обов'язки генерального директора
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» Шелінгер Євген
Володимирович, директор з персоналу
Публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» Підкуйко Сергій
Віталійович,

про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, визнання незаконним та
скасування наказів, стягнення
невиплаченої заробітної плати,

в с т
а н о в и л а:

06 лютого 2014 року позивач звернувся до
суду з зазначеним позовом, який,
уточнивши 12.03.2014 року, обґрунтовував
тим, що він перебував в трудових
відносинах з відповідачем та з 11.06.2008
року обіймав посаду радника президента
товариства по зв'язках з державними та
громадськими організаціями з
посадовим окладом 5000 грн., який в
подальшому був збільшений до 15000 грн.

З 22.11.2013 року структурний підрозділ
«Апарат президента», куди входила й
зазначена посада, ліквідовано, а з
25.11.2014 року на підставі наказу №415 від
22.11.2013 року робочий час визнано
простоєм з оплатою двох третин від
встановленого посадового окладу.

Наказом №466 від 25.12.2013 року йому
встановлено з 01.03.2014 року посадовий
оклад в розмірі 3075 грн. на місяць та
змінений режим роботи в робочі дні з 8-00
год. до 12-00 год.

13.01.2014 року його попереджено про
наступне можливе вивільнення по спливу
2-х місяців з моменту вручення
попередження.

На підставі наказу № 1116/ок від 03.03.2014
року його звільнено із займаної посади
з 03.03.2014 року в зв'язку з відмовою від
продовження роботи за нових умов праці
по п.6 ст.36 КЗпП України.

Вважаючи, що простою не було, так як
його робота з 25.11.2013 року не
припинялася, він як виконував, так і
продовжував виконувати свої посадові
обов'язки в повному обсязі, а також
враховуючи, що про зміну істотних умов
праці, і саме яких, його ніхто не
повідомляв та роботодавець звільнив
його до закінчення строку
попередження, просив визнати
незаконними та скасувати вище
зазначені накази, поновити його на
роботі на попередній посаді, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
03.03.2014 року та недоплачену йому
заробітну плату з 25.11.2013 року, по день
розгляду справи. Крім того, просив
також стягнути 10000 грн. компенсації
моральної шкоди, що була завдана йому
внаслідок видання роботодавцем
незаконних наказів.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 02 квітня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано
накази по Публічному акціонерному
товариству «Сумське машинобудівне
науково-виробничого об'єднання ім.
М.В.Фрунзе» (далі - ПАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе») № 415 від 22.11.2013 року та № 466
від 25.12.2013 року «Про зміну суттєвих умов
праці» в частині встановлення ОСОБА_3 з
01.03.2014 року посадового окладу в розмірі
3075 грн. на місяць.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» на
користь ОСОБА_3 частину невиплаченої
заробітної плати за період з 25.11.2013 року
по 03.03.2014 року включно в розмірі 16192 грн.
68 коп. з наступним відрахуванням всіх
необхідних платежів та податків при
видачі грошової суми.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» на
користь ОСОБА_3 на відшкодування
моральної шкоди 500 грн.

Визнано незаконним та скасовано наказ
по ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» № 1116/ОК від
03.03.2014 року про звільнення ОСОБА_3 з
посади радника по зв'язкам із
державними та громадськими
організаціями при Президенті ПАТ
«СМНВО ім. М.В.Фрунзе» за п. 6 ст. 36 КЗпП
України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді радника по
зв'язкам із державними та громадськими
організаціями при Президенті ПАТ
«СМНВО ім. М.В.Фрунзе» з 04.03.2014 року.

Допущене негайне виконання рішення
суду в частині поновлення ОСОБА_3 на
роботі.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» на
користь держави 487,20 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе», посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
ухваленого рішення, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує
тим, що в результаті відкликання та
звільнення президента з займаної
посади, ліквідації структурного
підрозділу, в якому працював позивач,
та який безпосередньо був
підпорядкований президенту, відбулися
зміни в організації виробництва і
праці, які стали підставою вважати
робочий час позивача з 25.11.2013 року
простоєм. Вказує, що ці зміни є
наслідком відсутності організаційних
умов для виконання позивачем роботи за
посадою. Крім того, враховуючи, що в
організації виробництва і праці мали
місце зміни, роботодавець своєчасно і
правомірно попередив позивача про
зміну істотних умов його праці -
розміру оплати праці та режиму роботи,
які будуть введені з 01.03.2014 року.
Оскільки ОСОБА_3 не погодився
продовжувати роботу за нових умов,
товариство на законних підставах
звільнило його за п.6 ст.36 КЗпП України.
Вважає, що зазначеного місцевий суд не
врахував, а тому ухвалив незаконне
рішення.

Заслухавши пояснення представників
відповідача Танчика О.М. та Козупицю
О.М., які підтримали скаргу з мотивів в
ній наведених, позивача та його
представника ОСОБА_8, які заперечили
проти її задоволення, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що наказом № 3255/ОК від
11.06.2008 року ОСОБА_3 призначений на
посаду радника президента ПАТ «СМНВО
ім. М.В.Фрунзе» по зв'язках з державними
та громадськими організаціями з
посадовим окладом згідно штатного
розкладу (а.с. 5).

Рішенням наглядової ради ПАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе» від 21.11.2013 року відізвано
ОСОБА_9 з посади Президента товариства
з 22.11.2013 року, ліквідовано структурний
підрозділ товариства - «Апарат
президента», в зв'язку з чим
затверджено нову організаційну
структуру управління товариства (а.с.12)

З порівняння організаційних структур
управління товариства, затверджених 18
та 21 листопада 2013 року вбачається, що з
організаційної структури,
затвердженої 21.11.2013 року, виключений
структурний підрозділ «Апарат
президента» (а.с. 55, 56).

На виконання вище зазначеного рішення
відповідачем виданий наказ №413 від
22.11.2013 року про звільнення ОСОБА_9 з
посади Президента товариства з 25.11.2013
року по п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.57).

Наказом №414 від 22.11.2013 року структурний
підрозділ ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе»
«Апарат Президента», куди входить і
посада позивача, з 22.11.2013 р. ліквідовано
(а.с.6).

Відповідно до наказу № 415 від 22.11.2013
року робочий час працівників
структурного підрозділу ПАТ «СМНВО ім.
М.В.Фрунзе» «Апарат Президента» з 25.11.2013
року вважається простоєм і з цього часу
заробітна плата працівникам цього
структурного підрозділу здійснюється
в розмірі двох третин від
встановленого посадового окладу. З
зазначеним наказом позивач
ознайомився 25.11.2013 року (а.с. 58).

Наказом № 466 від 25.12.2013 року у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці, викликаними ліквідацією
структурного підрозділу «Апарат
Президента», з 01.03.2014 року позивачу
встановлено посадовий оклад в розмірі
3075 грн. на місяць та режим неповного
робочого часу, а саме: в робочі дні з 8-00
год. до 12-00 год. (а.с. 8).

Копію цього наказу надіслано ОСОБА_3
рекомендованим листом з повідомленням,
який він отримав 03.01.2014 року (а.с. 59, 60).

13.01.2014 року ОСОБА_3 попереджений про
наступне можливе вивільнення по спливу
2-х місяців з моменту вручення
попередження (а.с.7).

27.02.2014 року позивач звернувся із
письмовою заявою до генерального
директора ПАТ «СМНВО ім. М.В.Фрунзе» про
відмову продовжувати роботу за нових
умов (а.с.38).

Наказом № 1116/ок від 03.03.2014 року позивача
звільнено із займаної посади з 03.03.2014
року за п.6 ст.36 КЗпП України по причині
відмови від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці з
виплатою вихідної допомоги у розмірі
середньомісячної заробітної плати
згідно зі ст.44 КЗпП України (а.с.37).

Частково задовольняючи позов, місцевий
суд виходив з того, що ліквідація
структурного підрозділу не
узгоджується з вимогами ст.19-22 Закону
«Про господарські товариства», ст.105 ЦК
України, ч.1 ст.40 КЗпП України, якими не
передбачено можливість ліквідації
структурного підрозділу юридичної
особи, що робота позивача не
припинялася, організаційні та технічні
умови не змінилися, тому не можливо
вважати простоєм робочий час
підрозділу, який ліквідовано, що
фактичною підставою для звільнення
позивача стали такі зміни в
організації виробництва і праці, які
призвели не до зміни його трудової
функції при збереженні посади, яку він
обіймав, а до ліквідації його трудових
функцій у зв'язку з скороченням цієї
посади, тому за таких обставин питання
про розірвання трудового договору має
вирішуватися не в порядку,
передбаченому п.6 ст.36 КЗпП України, а
згідно з ч.1 ст.40 КЗпП України.

Проте, з таким висновком суду колегія
суддів погодитись не може, оскільки він
не відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач, відповідно до вимог ст.64 ГК
України визначив свою організаційну
структуру, ліквідувавши структурний
підрозділ «Апарат президента», тобто
провів реорганізацію товариства, в
зв'язку з чим в організації виробництва
і праці відбулися зміни.

Відкликання, а потім звільнення
президента товариства з займаної
посади з 25.11.2013 року, та ліквідація
структурного підрозділу «Апарат
президента», який безпосередньо був
підпорядкований президенту
товариства, свідчать про відсутність
організаційних умов для виконання
позивачем роботи за посадою, яку він
обіймав.

Відповідно до ст.34 КЗпП України простій
- це призупинення роботи, викликане
відсутністю організаційних або
технічних умов, необхідних для
виконання роботи, невідворотною силою
або іншими обставинами.

Згідно з ч.1 ст.113 КЗпП України час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленої працівникові розряду
(окладу).

Як вбачається з матеріалів справи, про
призупинення роботи структурного
підрозділу «Апарат президента» з 25.11.2013
року позивач був ознайомлений 25.11.2013
року.

Факт простою з 25.11.2013 року по 03.03.2014 року
підтверджується копіями табелів
обліку робочого часу по підрозділу №296
(Апарат президента) за листопад-грудень
2013 року та січень-березень 2014 року
(а.с.144-148).

Доказів того, що в цей період позивач
виконував свої посадові обов'язки, суду
ним не надано, чим не доведено
відсутність простою в зазначений
період.

За таких обставин роботодавець, не
маючи можливості забезпечити роботою
позивача із-за відсутності
організаційних умов, необхідних для її
виконання, правомірно призупинив її та
визнав час перебування ОСОБА_3 на
робочому місці протягом кожного
робочого дня без виконання ним
трудових обов'язків з 25.11.2013 року
простоєм не з вини працівника, та
оплатив в розмірі двох третин від
встановленого посадового окладу, що
відповідає вимогам ст.ст.34 та 113 КЗпП
України, а тому підстав для визнання
наказу № 415 від 22.11.2013 року незаконним
не вбачається.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Частиною 6 ст.36 КЗпП України
передбачено, що у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується. Припинення трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі скорочення чисельності або
штату працівників (пункт 1 частини
першої статті 40).

З огляду на ці вимоги закону
вбачається, що у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
має право вибору: застосувати ч.3 ст.32 і
п.6 ст.36 КЗпП України чи п.1 ст.40 КЗпП
України. Крім того, сама зміна в
організації виробництва і праці не є
підставою для звільнення, якщо не
скорочується штат чи чисельність
працівників.

Як було зазначено вище, в товаристві
дійсно відбулися зміни в організації
виробництва і праці, зумовлені
ліквідацією структурного підрозділу
«Апарат президента», проте, доказів
того, що штат чи чисельність
працівників цього підрозділу
скорочується, матеріали справи не
містять.

За таких обставин відповідач був
вправі допустити зміну істотних умов
праці позивача за умови дотримання
порядку її впровадження.

Встановлення ОСОБА_3 з 01.03.2014 року за
наказом №466 від 25.12.2013 року значно
нижчого посадового окладу та режиму
неповного робочого часу є фактичною
зміною істотних умов праці, про
запровадження якої він був
повідомлений 03.01.2014 року шляхом
ознайомлення з цим наказом.

Згідно з ч. 4 ст.32 КЗпП України якщо
колишні істотні умови праці не може
бути збережено, а працівник не згоден
на продовження роботи в нових умовах,
то трудовий договір припиняється за
пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Відповідно до п. 6 ст.36 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України N N 9 від 06.11.92
року "Про практику розгляду судами
трудових спорів" роз'яснено, що
припинення трудового договору за п. 6
ст. 36 КЗпП при відмові працівника від
продовження роботи зі зміненими
істотними умовами праці може бути
визнане обґрунтованим, якщо зміна
істотних умов праці при провадженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою викликана
змінами в організації виробництва і
праці (раціоналізацією робочих місць,
введенням нових форм організації
праці, у тому числі перехід на бригадну
форму організації праці, і, навпаки,
впровадженням передових методів,
технологій тощо). При цьому підлягають
з'ясуванню, чи дійсно мали місце у
відповідача зміни в організації
виробництва і праці.

З матеріалів справи вбачається, що в
зв'язку зі змінами в організації
виробництва і праці, роботодавець
попередив позивача з невеликим часовим
інтервалом про наступне вивільнення
відповідно до статті 49 2 КЗпП і про
зміну істотних умов праці відповідно
до статті 32 КЗпП, що Законом не
заборонено. Про зміну істотних умов
праці ОСОБА_3 попереджений 03.01.2014 року,
тобто раніше від попередження про
наступне вивільнення, що мало місце
13.01.2014 року. Таким чином, упровадження
нових умов для позивача можливе після
закінчення двомісячного терміну
попередження, тобто 03.03.2014 року.
Оскільки протягом періоду
попередження про наступне вивільнення
закінчився термін попередження про
зміну істотних умов праці, а позивач
відмовився від продовження роботи в
нових умовах, відповідач обґрунтовано
звільнив його за пунктом 6 статті 36 КЗпП
в останній день закінчення
двомісячного терміну попередження,
тобто 03.03.2014 року.

З огляду на наведене вбачається, що
накази № 415 від 22.11.2013 року, № 466 від
25.12.2013 року та № 1116/ок від 03.03.2014 року
відповідають вимогам трудового
законодавства, в зв'язку з чим права
позивача ними не порушені, а тому
підстави для їх захисту відсутні.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності та
обґрунтованості й зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що відповідно до п.п. 3,
4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування оскаржуваного рішення та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1
ст.309, ч.2 ст.314, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Сумське
машинобудівне науково-виробниче
об'єднання ім. М.В.Фрунзе» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 02 квітня 2014 року в даній
справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -