Справа № 2-3628/12
Провадження № 22ц/782/1466/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

головуючого: Борисова Є.А.

суддів: Маляренко І.Б., Луганської
В.М.

при секретарі: Соловей А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості

В С Т А Н
О В И Л А:

Позивач ПАТ КБ „ПриватБанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором в загальній сумі
24713,92 грн.

Оскаржуваним рішенням
Свердловського міського суду
Луганської області від 12 лютого 2014
року позовні вимоги ПАТ КБ
„ПриватБанк» були задоволені і суд
стягнув з відповідача на користь
банківської установи заборгованість в
загальній сумі 24713,92грн., а також
витрати по сплаті судового збору в сумі
247,14грн.

З даним рішенням не згоден
відповідач ОСОБА_1, в апеляційній
скарзі просить його скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити у повному
обсязі. При цьому посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

В судове засідання апеляційної
інстанції апелянт не з'явився, про час
та місце судового засідання
повідомлявся, в апеляційній скарзі
просив справу розглянути без його
участі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в
судовому засіданні апеляційної
інстанції скаргу не визнав, просив
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду, колегія
суддів судової палати приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - зміні. До таких висновків
судова колегія дійшла виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи;2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Судом першої інстанції
встановлено, що відповідач ОСОБА_1 на
підставі кредитно-заставного договору
№ LGF0AN16929252 від 20.08.2008 року отримав від
банку кошти в загальній сумі 54376,31грн. і
зобов'язався повернути кредит у строк
до 19.08.2015року, а також сплачувати за
користування кредитом відсотки в
розмірі 20,04 % річних в строки та в
порядку, встановленому зазначеним
договором, а також сплатити комісію та
інші передбачені договором платежі.
Крім того, відповідно до умов вказаного
кредитно-заставного договору
відповідач ОСОБА_1 зобов'язався у разі
наявності простроченої заборгованості
сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше
1(однієї) гривні за кожен день
прострочки і, крім того, штрафи :
фіксований - у розмірі 250 грн. та у
процентному співвідношенні до суми
невиконаного зобов'язання, а саме 5 % від
суми невиконаного зобов'язання.

В порушення взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
ОСОБА_1 своєчасно не здійснював
погашення кредиту та відсотків і
допустив заборгованість за станом на
04.12.2012 року, яка складається із
заборгованості за кредитом - 7474,72 грн.,
заборгованості по сплаті процентів за
користування кредитом у сумі 3819,02грн.,
заборгованості зі сплати комісійних -
5583,71грн., заборгованості по пені - 6421,52
грн.

Зазначені обставини в повній мірі
підтверджуються матеріалами справи
(а.с. 5-13).

З урахуванням зазначених обставин
суд першої інстанції на підставі ст.ст.
526, 1049, 1050, 1054 ЦК України дійшов вірного
висновку стосовно обґрунтованості
вимог позивача в частині стягнення
заборгованості по кредиту,
заборгованості по сплаті комісії та
пені.

Разом з тим, не відповідає умовам
кредитного договору зроблений
позивачем

розрахунок суми штрафу (процентна
складова) у розмірі 1164,95 грн.

Так, згідно із п.14.9
кредитно-заставного договору, при
порушенні позичальником будь-якого
грошового зобов'язання, передбаченого
договором, більш ніж на 30 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 250 грн.+ 5% від суми
невиконаного зобов'язання.

Позивачем розраховано суму штрафу
з 5% від заборгованості за кредитом у
сумі 7474,72 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом у
сумі 3819,02 грн. заборгованості по сплаті
комісійних у сумі 5583,71грн. та пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором у сумі 6421,52грн., тоді як пеня
сама по суті є штрафною санкцією за
невиконання зобов'язань за договором і
не може зараховуватись до суми, з якої
начисляється інша штрафна санкція.

Таким чином, 5% повинно
вираховуватись із суми заборгованості
за кредитом - 7474,72 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
3819,02 грн, заборгованості по сплаті
комісії - 5583,71грн., 5% від даної суми
відповідно складають 843,88 грн.

Отже загальна сума штрафу складає
1093,88грн. (250 грн.+ 843,88 грн.), яка і

підлягає, крім іншого, стягненню з
відповідача.

Таким чином, загальна сума
заборгованості, що підлягає стягненню
з ОСОБА_1 повинна становити 24392,85грн. і
тому рішення суду на підставі вимог ст.
309 ЦПК України підлягає зміні в частині
визначення загальної суми
заборгованості, яка підлягає стягненню
з відповідача на користь банківської
установи, а саме вона повинна бути
зменшена з 24713,92грн. до 24392,85грн. З
огляду на зменшення розміру стягуваної
заборгованості підлягає зменшенню і
розмір судових витрат, що підлягають
стягненню на користь банківської
установи з 247,14 грн. до 243,93 грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції є правильним та таким, що
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
в цій частині підлягає залишенню без
змін.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції і обґрунтовано не прийняті
до уваги, як такі, що не підтверджені
належними доказами та не грунтуються
на вимогах діючого законодавства.
Зокрема, доводи стосовно того, що
співробітниками банківської установи
було безпідставно, з застосуванням
обману вилучено та реалізовано
належний відповідачу автомобіль
обгрунтовано відхилені судом першої
інстанції оскільки з матеріалів справи
вбачається, що 15.12.2009 року відповідач
добровільно передав належний йому
транспортний засіб співробітникам
банку для подальшої реалізації та
направлення виручених від продажу
коштів на погашення заборгованості за
кредитним договором і у квітні 2010 року
автомобіль було продано і кошти в
загальній сумі 43410,39грн. були
направлені на погашення
заборгованості за кредитним договором
(а.с. 60-61, 72-77), про що позивач був
повідомлений співробітниками банку.
Будь-яких доказів стосовно того, що
відповідач передав співробітникам
банку належний йому автомобіль під
впливом обману з боку останніх
матеріали справи не містять, як не
містять будь-яких відомостей стосовно
того, що відповідач після передачі
автомобіля банківській установі
звертався до правоохоронних органів
або до суду з заявами або скаргами
стосовно неправомірності дій
співробітників банківської установи
щодо вилучення автомобіля.

Доводи апеляційної скарги
стосовно наявності підстав для
застосування в даному випадку позовної
давності не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки пунктом 14.11 укладеного
сторонами кредитно-заставного
договору передбачено, що за вимогами
про стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди та
неустойки встановлений строк позовної
давності тривалістю 5 років і позивач
звернувся з відповідним позовом в
межах строку позовної давності,
встановленого договором.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів судової
палати,-

В И
Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 12 лютого 2014
року - змінити, зменшивши розмір
заборгованості, що підлягає стягненню
з ОСОБА_1 на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» з 24713,92грн. до
24392,85грн., а також зменшивши суму
судового збору, стягнутого з ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк" з 247грн. 14 коп. до 243грн.
93коп.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Це рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
його проголошення.

Головуючий:

Судді: