Справа № 454/983/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Сокальський районний
суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Фарина Л. Ю. ,

при секретарі Матолінець З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Сокалі, цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Карівської
сільської ради Сокальського району,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності на житловий будинок за
набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернулася до
суду із даним позовом, вказавши, що
житловий будинок АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 в рівних частках кожному на
підставі свідоцтва про право на
спадщину. Однак вказані особи жодного
дня не проживали у будинку, лише
успадкували його після смерті своїх
батьків та зареєстрували своє право
власності в ЛОР ДКП «Червоноградське
МБТІ».

21.11.2002 ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
уклали договір купівлі-продажу
вказаного будинку з ОСОБА_4, мешканкою
с. Карів, Сокальського району,
Львівської області. За умовами п. 4
вказаного договору ОСОБА_4
зобов'язувалася сплатити вартість
будинку 4860,00 грн. до 21 листопада 2005
року. ОСОБА_4 вартості будинку не
оплатила, в будинок не вселялася, право
власності на будинок на своє ім'я в ДКП
ЛОР «Червоноградське МБТІ» не
реєструвала. В зв'язку із цим до 2004
року будинок пустував.

З врахуванням того, що позивачка разом
зі своєю сім'єю не мали постійного
місця проживання, а будинок АДРЕСА_1
пустував протягом тривалого часу, тому
зі згоди власників цього ж будинку
позивачка вселилася в нього. З 2004р. по
даний час позивачка проживає у цьому
будинку без реєстрації разом зі своєю
сім'єю в складі п'яти осіб, а саме:
позивачка, її чоловік ОСОБА_7, та
неповнолітні діти ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 -
ІНФОРМАЦІЯ_3

За час проживання сім'ї позивачки у
будинку протягом десяти років, сім'я
провела поточний ремонт опалення,
встановила підлогу, встановила
пластикове вікно, встановили огорожу,
відремонтували колодязь. Крім того,
позивачка постійно сплачує комунальні
послуги та утримує будинок в належному
стані. Жодних претензій з боку
власників до позивачки стосовно
проживання і визнання права власності
за нею не мають, однак вчиняти будь -
яких дій стосовно переоформлення
права власності на будинок на ім'я
позивачки не можуть як через наявність
вищезазначеного договору
купівлі-продажу так і через те, що один
із співвласників ОСОБА_5 помер. Відтак
розірвати договір за відсутності
однієї із сторін є неможливим.

Більше того, позивачка вважається
такою, що добросовісно заволоділа
житловим будинком АДРЕСА_1 і продовжує
відкрито, безперешкодно користуватися
ним вже протягом десяти років, а тому
має право на звернення до суду з
позовною заявою про визнання права
власності на вказаний будинок за
набувальною давністю.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном розпочалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.
Ураховуючи, що Цивільний Кодекс
України набрав чинності з 1 січня 2004
року (п.1. Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України)
норми ст. 344 ЦК України поширюються на
правовідносини, що виникли з 1 січня 2001
року, а відтак визнання за рішенням
суду права власності на нерухоме майно
(ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1
січня 2011 року.

На підставі наведеного просить суд
ухвалити рішення, яким визнати за
ОСОБА_1 право власності на АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Ухвалою Сокальського районного
суду від 28.04.2014р. до участі у справі
залучено співвідповідача - ОСОБА_4.

12.05.2014 представник позивача - ОСОБА_11
подала до суду заяву про збільшення
позовних вимог, за якою 21.11.2002 ОСОБА_2,
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 За умовами п.4 вказаного
договору ОСОБА_4 вартості будинку не
оплатила, ключі від будинку не
отримувала, в будинок не вселялася,
право власності на себе не оформляла,
тому правові наслідки обумовлені
договором реально не настали.

Просить суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 21.11.2002 укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а
також визнати за позивачем право
власності на вищевказаний будинок за
набувальною давністю.

Позивач та її представник -
ОСОБА_11 в судове засідання не
з»явилися, надали суду заяву в якій
просять суд справу слухати за їх
відсутності. Збільшені позовні вимоги
просили задовольнити.

Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в судове засідання не з"явилися,
надали суду заяви, в яких просять суд
справу слухати за їх відсутності,
збільшені позовні вимоги визнають
повністю. ОСОБА_4 додатково вказала, що
на відшкодування витрат на оформлення
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 нею від ОСОБА_1
отримано грошові кошти в сумі 600грн.

Представник Карівської сільської
ради в судове засідання не з"явився,
надав заяву, в якій просить суд справу
слухати за його відсутності, додатково
вказав, що позов визнає.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що збільшені
позовні вимоги підлягають до
задоволення в повному обсязі з
наступних підстав:

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Суд приймає визнання позову
відповідачами, оскільки таке визнання
відповідає інтересам сторін по справі
та не суперечить правам та інтересам
інших осіб.

21 листопада 2002 року ОСОБА_2, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу
будинку АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 Договір
посвідчено державним нотаріусом Гук
Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №
1-3970.

Згідно п.4 продаж сторони оцінюють в
сумі 4860грн і на момент укладення
договору за середнім курсом продажу
долара США є еквівалентно 900дол.США, які
будуть передані до 21 листопада 2005 року.
Покупець зобов'язується на протязі
цього терміну щорічно сплачувати
третину від загальної суми.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.2009р."Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" судам
відповідно до статті 215 ЦК необхідно
розмежовувати види недійсності
правочинів: нікчемні правочини - якщо
їх недійсність встановлена законом
(частина перша статті 219, частина перша
статті 220, частина перша статті 224
тощо), та оспорювані - якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах, встановлених
законом (частина друга статті 222,
частина друга статті 223, частина перша
статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є
недійсним через невідповідність його
вимогам закону та не потребує
визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Так, в силу ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Представник позивача вказує, що
сторонами недодержано ч.5 ст.203 ЦК
України - правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як встановлено судом покупець
ОСОБА_4 за договором купівлі - продажу
житлового будинку від 21.11.2002 жодним
чином не спрямовувала своїх дій на
реальне настання наслідків даного
договору. Так, вона не оплатила
вартість житлового будинку по АДРЕСА_1,
не поселилася в ньому, не отримала у
попередніх власників ключів від
будинку і жодного дня не проживала в
ньому, чого і сама не заперечує, так як
визнала позов і отримала відшкодування
коштів потрачених на посвідчення
даного договору.

За таких, обставин суд вважає, що
позовна вимога про визнання недійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1 від 21.11.2002 укладеного
між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, ОСОБА_5 та ОСОБА_3
підлягає до задоволення.

Відповідно, до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
Цивільним кодексом України.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються на випадки, коли
володіння майном розпочалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що Цивільний Кодекс
України набрав чинності з 1 січня 2004
року (п.1. Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України)
норми ст. 344 ЦК України поширюються на
правовідносини, що виникли з 1 січня 2001
року, а відтак визнання за рішенням
суду права власності на нерухоме майно
(ч. 4 ст. 344 ЦК України) може мати місце з 1
січня 2011 року.

Згідно п.9 Постанови Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільний і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику
у справах про захист права власності та
інших речових прав» при вирішенні
спорів, пов'язаних із набуттям права
власності за набувальною давністю,
суди повинні враховувати, зокрема,
таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

Судом встановлено, що позивачка
добросовісно користується та володіє
безперешкодно спірним житловим
будинком протягом десяти років,
привела його в придатний для
проживання стан та несе всі витрати по
його утриманню, обробляє земельну
ділянку для обслуговування будинку та
ведення ОСГ, утримує домашню худобу і
птицю т. ін.

Згідно довідки №21/02-18 від 21.02.2014р.
встановлено, що в будинку АДРЕСА_1
проживають без реєстрації ОСОБА_7,
ОСОБА_1, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

П. 11 вищезазначеної Постанови вказує,
що враховуючи положення статей 335 і 344
ЦК, право власності за набувальною
давністю може бути набуто на майно, яке
належить на праві власності іншій
особі (а не особі, яка заявляє про
давність володіння), а також на
безхазяйну річ. Отже, встановлення
власника майна або безхазяйності речі
є однією з обставин, що має юридичне
значення, і підлягає доведенню під час
ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

В судовому засіданні досліджено
довідку КП ЛОР «Червоноградське МБТІ»
№764 від 17.02.2014р., за якою право власності
на будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за
ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних
частках на підставі Свідоцтва про
право на спадщину, виданого
Сокольською державною нотаріальною
конторою 19.08.1992 за реєстром №3952.

Згідно Постанови Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільний і кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику
у справах про захист права власності та
інших речових прав» можливість
пред'явлення до суду позову про
визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи,
що позивачем доведено добросовісність,
відкритість та безперервність (
протягом 10р.) її володіння будинком
АДРЕСА_1, те, що відповідачі позов
визнали, суд вважає, що за ОСОБА_1 слід
визнати право власності на спірний
житловий будинок за набувальною
давністю.

Керуючись ст..ст.10, 60, 212-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Збільшені позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 21 листопада 2002 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2,
ОСОБА_5, ОСОБА_3

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Львівської області через Сокальський
районний суд. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий:
Л. Ю. Фарина