справа № 2/267/703/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19 березня 2014 року

86103, Донецька область, м. Макіївка,

пр-т Генерала Данилова, 21

Гірницький районний суд м. Макіївки
Донецької області

у складі головуючого судді Наумової
О.С.,

при секретарі Салімській Є.К.,

розглянувши у відкритому судовому
цивільну справу за позовом

Комунального підприємства
«Макіївський міськводоканал»

до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
солідарно за період з 01.01.2002р. по 31.12.2010р.
з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 боргу за
послуги водопостачання в сумі 6 410,93
грн.; стягнення солідарно за період з
01.01.2011р. по 15.03.2011р. з ОСОБА_1, ОСОБА_3
боргу за послуги водопостачання в сумі
319,45 грн., стягнення за період з 16.03.2011р.
по 30.06.2012р. з ОСОБА_1 боргу за послуги
водопостачання в сумі 416,90 грн.

за участю сторін:

від позивача: Щарбак А.В. - за
довіреністю

від відповідача 1: ОСОБА_1- особисто

від відповідача 2: ОСОБА_2 - особисто

від відповідача 3: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Макіївський
міськводоканал» звернулося до суду із
позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення солідарно за
період з 01.01.2002р. по 31.12.2010р. з ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 боргу за послуги
водопостачання в сумі 6 410,93 грн.;
стягнення солідарно за період з 01.01.2011р.
по 15.03.2011р. з ОСОБА_1, ОСОБА_3 боргу за
послуги водопостачання в сумі 319,45 грн.,
стягнення за період з 16.03.2011р. по 30.06.2012р.
з ОСОБА_1 боргу за послуги
водопостачання в сумі 416,90 грн. (з
урахуванням уточнених вимог).

Слід зазначити, що ухвалою суду від
05.03.2014р. до участі у справі у якості
співвідповідача було залучено ОСОБА_3,
оскільки вона є квартиронаймачем у
квартирі щодо якої пред'явлено вимоги
про стягнення заборгованості за
водопостачання і водовідведення.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що КП «Макіївський
міськводоканал» відповідачам
надавалися послуги водопостачання і
водовідведення на підставі Правил
надання населенню послуг
водо-теплопостачання і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №1497 від 30.12.1997р. та
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою № 630 від 21.07.2005р. у період з 01
.01.2002р. по 30.06.2012р. Станом на 30.06.2012р. за
будинком, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, рахується заборгованість за
надані послуги водопостачання та
водовідведення у розмірі 7 147,28 грн. Між
позивачем та відповідачами існували
дійсні договірні відносини з
постачання води. Відповідачі визнавали
свою заборгованість шляхом укладення
договору на реструктуризацію
заборгованості та надання гарантійної
розписки.

Тому, посилаючись на норми Правил
надання населенню послуг
водо-теплопостачання і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України №1497 від 30.12.1997р. та
Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою № 630 від 21.07.2005р., а також
норми ст.ст. 11, 264, 525, 526, 625 ЦК України,
ст.ст. 64, 67, 68 ЖК Української РСР, просить
позов задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив суд їх задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали,
заперечували проти їх задоволення,
посилаючись на те, що договір з КП
«Макіївський міськводоканал» не
укладений, тому позивач безпідставно
вимагає сплати, заборгованість ними
сплачена. Відповідач 1 (ОСОБА_1)
зазначив, що гарантійну розписку він
надавав на суму 1 946,30 грн. Відповідач 2
(ОСОБА_1) зазначив, що коли він
підписував договір про
реструктуризацію заборгованості від
03.03.2008р. сума заборгованості становили 1
455,41 грн. Крім того, відповідачі 1, 2
відзначили про пропуск строку позовної
давності при зверненні до суду. Просили
відмовити у задоволенні позову.

Відповідач 3 в судове засідання не
звився, про дату, місце та час розгулу
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки не повідомив,
заяв про відкладення розгляду справи
не надавав.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив
наступне.

Судом встановлено, що будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві власності ОСОБА_2 на
підставі договору міни квартири від
09.12.2004р. Право власності зареєстроване
у БТІ м. Макіївки 09.12.1994р.

Як видно з домової книги на даний
будинок відповідач 2 (ОСОБА_2, 1964 р.н.)
зареєстрований у будинку з 09.12.1994р., а
знятий з реєстрації 03.11.2010р.

Відповідач 3 (ОСОБА_3, 1964 р.н.)
зареєстрована у будинку з 16.12.1994р., а
знята з реєстрації 03.11.2010р.

Відповідач 2 (ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_2) зареєстрований з 24.06.1998р. (з
настання повноліття).

Згідно роздруківки оборотно-сальдової
відомості особового рахунку НОМЕР_1 за
будинком з січня 2002р. по лютий 2014р.
рахується заборгованість за відпущену
теплову енергію у розмірі 7 147,28 грн.

При цьому, як зазначили відповідачі в
судовому засіданні послуги з
водопостачання вони фактично
отримували.

Суд не приймає посилання відповідачів
на те, що відсутність укладеного
договору на водопостачання звільняє їх
від сплати послуг за теплопостачання.

Так, відповідно до вимог ст. 67 ЖК
України наймач квартири повинен
щомісячно вносити плату за комунальні
послуги. Згідно зі ст. 1 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» від
24.06.2004р. № 1875-IV, комунальні послуги -
результат господарської діяльності,
спрямованої на задоволення потреби
фізичної чи юридичної особи у
забезпеченні холодною та гарячою
водою, водовідведенням, газо- та
електропостачанням, опаленням, а також
вивезення побутових відходів у
порядку, встановленому законодавством.

Статтями 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про теплопостачання» від 02.06.2005р. №
2633-IV споживач має право, зокрема, 1)
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання

житлово-комунальних послуг; 6) на
несплату вартості житлово-комунальних
послуг за період фактичної
відсутності житлово-комунальних
послуг, визначених договором у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про
теплопостачання» основними
обов'язками споживача теплової енергії
є: своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;
додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.

Згідно з п. 25 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630, відключення
споживачів від мереж централізованого
опалення та постачання гарячої води
здійснюється у порядку, що
затверджується центральним органом
виконавчої влади з питань
житлово-комунального господарства.
Самовільне відключення від мереж
централізованого опалення та
постачання гарячої води забороняється.

Дозвіл на відключення споживача від
користування послугами із
централізованого опалення та гарячого
водопостачання надається органами
місцевого самоврядування. Такого
дозволу відповідач не отримував. Крім
того, як пояснив сам представник
відповідача послугами з постачання
теплової енергії він користується,
опалювальні прилади в квартирі не
відключені.

Суд зазначає, що єдиною підставою для
зняття з обліку та припинення
відповідних нарахувань за послуги
опалення є з акт про відключення
квартири представниками власника
будинку, КП «Макіївтепломережа», який
надається у відповідно комісію органу
місцевого самоврядування для
затвердження не надавався.

Такий акт не складався.

Пунктом 2 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630, встановлено, що під
централізованим опаленням розуміється
послуга, спрямована на задоволення
потреб споживача у забезпеченні
нормативної температури повітря у
приміщеннях квартири (будинку
садибного типу), яка надається
виконавцем з використанням
внутрішньобудинкових систем
теплопостачання.

Пунктом 3 цих Правил встановлений
Порядок надання послуг. Так, послуги
надаються споживачам безперебійно,
виключно за винятком часу перерв,
визначених відповідно до частини
третьої статті 16 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги».

Згідно із п. 9 Правил у квартирі (будинку
садибного типу) роботи з установлення

засобів обліку води і теплової енергії
(далі - квартирні засоби обліку)
проводяться спеціалізованою
організацією, виконавцем, виробником
чи постачальником за рахунок коштів
споживача.

Квартирні засоби обліку беруться
виконавцем на абонентський облік.

Згідно із п.п. 20, 21 Правил плата за
надані послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води і теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку. У
платіжному документі передбачаються
графи для зазначення поточних і
попередніх показань засобів обліку
води, теплової енергії, різниці цих
показань або затверджених нормативів
(норм) споживання, тарифу на даний вид
послуг і суми, яка належить до сплати
за надану послугу.

У разі відсутності у квартирі (будинку
садибного типу) та на вводах у
багатоквартирний будинок засобів
обліку води і теплової енергії плата за
надані послуги справляється згідно з
установленими нормативами (нормами)
споживання.

Згідно із п. 9. Правил надання населенню
послуг з водо-, теплопостачання та
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.12.1997р. № 1497, які діяли на момент
відключення від мереж центрального
опалення та встановлення газового
обладнання, сторони не можуть
відмовитися від укладення або
продовження

терміну дії договору, якщо він
відповідає цим Правилам за умови, що
споживач не має наміру відмовитися від
користування послугами. У разі відмови
споживача від користування послугами з
водо-, теплопостачання та
водовідведення він має право розірвати
договір та вимагати відключення
відповідних мереж.

Згідно із п. 10 цих Правил плата за
надані послуги вноситься щомісячно за
нормами і тарифами, встановленими
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями з розрахунку на 1 кв.
метр житла на одного мешканця та за
нормами на ведення особистого
підсобного господарства або за
показаннями засобів обліку води і
теплової енергії, встановленими на
вводі у будинок чи у квартиру
(приватний будинок), та тарифами за 1
куб. метр води або 1 Гкал теплової
енергії.

З наведених норм випливає, що споживач
послуг з теплопостачання повинен
сплачувати плату за їх отримання,
незалежно від наявності або
відсутності укладеного договору.

Отже, доводи відповідачів про
відсутність договору між сторонами є
обґрунтованими, оскільки між сторонами
існують фактичні договірні відносини,
про що свідчить відкриття особового
рахунку позивачем на ім'я ОСОБА_5, який
на даний час не закрито.

Обов'язок власника квартири укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг та оплачувати надані послуги
передбачено також і п. 7 Правил
користування приміщеннями житлових
будинків в редакції, яка затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.01.2006 року № 45.

Таким чином, необхідність укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг
передбачена законом і його укладення
визначено як обов'язок, а не право
сторін.

Щодо якості послуг.

Згідно із п. 16 Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. № 630, споживач має право на:
1) отримання своєчасно та належної
якості послуг згідно із законодавством
та умовами цього договору; 4) зменшення
розміру плати в разі ненадання послуг,
надання їх не в повному обсязі,
зниження якості, зокрема відхилення їх
кількісних та/або якісних показників
від затверджених нормативів (норм)
споживання; 8) перевірку кількісних
та/або якісних показників надання
послуг (якість і тиск води, температура
гарячої води, температура повітря у
приміщеннях тощо) у порядку,
встановленому Правилами, іншими актами
законодавства України та цим
договором.

Пунктами 37, 38, 39 Правил передбачений
порядок складання актів претензій при
перевірці кількісних та/або якісних
показників надання послуг. Так, за
результатами перевірки складається
акт-претензія про неналежне надання
або ненадання послуг, який
підписується споживачем та
представником виконавця у двох
примірниках по одному для споживача та
виконавця. Акт-претензія реєструється
уповноваженими особами виконавця у
журналі реєстрації актів-претензій.
Виконавець зобов'язаний розглянути
такий акт-претензію і повідомити
протягом трьох робочих днів споживача
про її задоволення або про відмову у
задоволенні з обґрунтуванням причини
такої відмови. У разі ненадання
протягом установленого строку
виконавцем відповіді вважається, що
він визнав викладені в акті-претензії
факти неналежного надання або
ненадання послуг. Спори щодо
задоволення претензій споживачів
розв'язуються у суді. Споживач має
право на досудове розв'язання спору
шляхом задоволення пред'явленої
претензії.

Проте, відповідачі в судовому
засіданні повідомили, що вони до
позивача з питання складання претензій
не зверталися, дії відповідача в
судовому порядку не оскаржували. Тому
суд не приймає доводи відповідачів про
надання послуг неналежної якості, як на
підставу звільнення їх від сплати за
теплопостачання.

Стосовно заяви відповідача 1 про
застосування строків позовної
давності, суд зазначає, що відповідно
до вимог ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Статтею 257 ЦК України
встановлено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, за
заявою КП «Житловик-2», поданою до суду
у квітні 2013р. Гірницьким районним судом
м. Макіївки видавався судовий наказ від
19.04.2013р. про стягнення заборгованості з
ОСОБА_5 у розмірі 16 563,45 грн., який в
подальшому був скасований ухвалою від
27.09.2013р. Таким чином, в даному випадку
перебіг позовної давності був
розпочався у квітні 2013р. поданням заяви
про видачу судового наказу.

Як вбачається з матеріалів справи,
заборгованість за теплову енергію
нарахована з грудня 2001р. Згідно наданої
позивачем довідки, з урахуванням
трирічного строку позовної даності,
сума заборгованості за теплову енергію
за період з 01.03.2010р. по 01.02.2014р. (яка
входить до спірного періоду) складає 10
212,54 грн.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України передбачено,
що позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що відповідачами 1, 2
заявлено про даний строк, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню частково - у зв'язку із
пропущенням строків позовної давності.

Разом із тим, ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку.
Після переривання перебіг позовної
давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Слід зазначити, що якщо боржників за
вимогою, що пред'явлена в суді,
декілька, позовна давність
переривається пред'явленням позову
хоча б до одного із них (незалежно від
того, боржники є зобов'язаними
солідарно чи в частках). Позовна
давність за вимогою в цілому
переривається також і тоді, коли позов
пред'явлено лише в частині вимоги.

Слід також зазначити, що до
правовідносин, які виникли та
припинилися до 1 січня 2004 р., слід
застосовувати положення ЦК України 1963
р., згідно зі ст. 75 якого позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін, а згідно з
ч. 1 ст. 80 цього ж Кодексу закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови у позові.

Відповідач 2 ОСОБА_2 підписав договір
про реструктуризацію боргу, який виник
станом на 01.12.2006р. в сумі 1 455,41 грн., що
свідчить, що даною дією, вчиненою
03.03.2008р. відповідач перервав перебіг
позовної давності щодо себе та
солідарних боржників. Відповідач 1
ОСОБА_1 написав гарантійну розписку
17.03.2011р. про погашення боргу рівними
частинами в сумі 1 946,30 грн., який виник
станом на 01.02.2011р., що також свідчить, що
даною дією, вчиненою 17.03.2011р. відповідач
перервав перебіг позовної давності
щодо себе та солідарних боржників.

Таким чином, суд стягує заборгованість,
яка існувала за три роки до підписання
договору про реструктуризацію боргу
від 03.03.2008р., тобто, виникла у період з
лютого 2005р. по лютий 2008р. та
заборгованість, нараховану в
подальшому до 30 червня 2012 року (кінець
спірного періоду), а всього 6 410,56 грн. (7
147,28 грн. - 736,72 грн.), тобто за
вирахуванням заборгованості, яка
виникла з січня 2002р. по січень 2005р і
становить 736,72 грн.

При цьому, стягуючи заборгованість із
солідарних божників, суд виходить з
того, що відповідач 2 (ОСОБА_2, 1964 р.н.)
зареєстрований у будинку з 09.12.1994р. і
знятий з реєстрації 03.11.2010р., відповідач
3 (ОСОБА_3, 1964 р.н.) зареєстрована у
будинку з 16.12.1994р. і знята з реєстрації
03.11.2010р., відповідач 2 (ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_2)
зареєстрований з 24.06.1998р. та по даний
час.

Тому, з даних трьох відповідачів суд
стягує солідарно заборгованість в сумі
5 674,21 грн. (6 410,93 грн. - 736,72 грн.), як з
рівноцінних наймачів квартири на
підставі ст. 67 ЖК Української РСР та
ст.ст. 20, 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», а також
окремо стягує з ОСОБА_2 решту - 736,35 грн.,
оскільки після 31.12.2010

З урахуванням вищевказаних обставин,
позов КП «Макіївський міськводоканал»
підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI ставки
судового збору за подання до суду
позовної заяви майнового характеру
встановлюються у розмірі 1 % ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати. Тому із
відповідача підлягає стягненню
судовий збір у розмірі, не нижчому, аніж
мінімальний розмір, встановлений
законом.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 11, 60, 88, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства
«Макіївський міськводоканал» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
солідарно за період з 01.01.2002р. по 02.11.2010р.
з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 боргу за
послуги водопостачання в сумі 5 984,99
грн.; стягнення за період з 03.11.2010р. по
30.06.2012р. з ОСОБА_1 боргу за послуги
водопостачання в сумі 1 162,29 грн. -
задовольнити частково.

Стягнути солідарно за період з 01.01.2002р.
по 02.11.2010р. з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 борг
за послуги водопостачання в сумі 5 023,96
грн.;

Стягнути за період з 03.11.2010р. по 30.06.2012р.
з ОСОБА_1 борг за послуги
водопостачання в сумі 1 162,29 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Макіївський міськводоканал» судовий
збір в сумі 76,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Комунального підприємства
«Макіївський міськводоканал» судовий
збір в сумі 76,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Комунального підприємства
«Макіївський міськводоканал» судовий
збір в сумі 76,46 грн.

Вступна та резолютивна частини рішення
прийняті у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 19
березня 2014 року. Рішення у повному
обсязі буде cкладено 24 березня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Гірницький районний суд м.
Макіївки протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.С. Наумова