АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/305/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1635/14
Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
ухвалу Диканського районного суду
Полтавської області від 11 квітня 2014
року про відмову у забезпеченні позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом про стягнення з
ОСОБА_2 17 500,00 грн. боргу, крім того, для
забезпечення позову просив накласти
арешт на належний відповідачу
автомобіль ВАЗ-21144, державний номерний
знак НОМЕР_1.

Ухвалою Диканського районного суду
Полтавської області від 11 квітня 2014
року у задоволенні заяви про
забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з даною ухвалою, її в
апеляційному порядку оскаржено ОСОБА_1,
в апеляційній скарзі просить ухвалу
місцевого суду скасувати як таку, що
постановлена судом з порушенням норм
процесуального права та ухвалити нову,
якою накласти арешт на належний
позивачу автомобіль.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до п. 1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 151, ст. 152 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову, передбачені ч. 1 ст. 152
ЦПК України, при цьому, у разі
необхідності, судом можуть бути
застосовані інші види забезпечення
позову.

Таким чином, вжиття заходів до
забезпечення позову є правом суду.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від
22 грудня 2006 року «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення
позову», розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Звернувшись до суду з заявою про
забезпечення позову, ОСОБА_1 вказував,
що ОСОБА_2 не повертає йому борг у сумі 17
500,00 грн., тобто автомобіль марки ВАЗ-21114,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2009 року
випуску, не є предметом спору.

При цьому, у порушення вимог ч. 1 ст. 60
ЦПК України, позивачем не надано
жодного належного доказу того, що
відповідач вживає реальні дії щодо
відчуження автомобіля (наприклад,
рекламні оголошення про продаж ТЗ), чи у
будь-який інший спосіб ускладнює або
робить неможливим виконання рішення
суду у випадку задоволення позову.

Крім того, за вимогами ст. 55 Закону
України «Про виконавче провадження»
при виконанні відповідної ухвали про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на рухоме майно можливе
обмеження права власника на
користування майном, а також вилучення
у нього цього майна для передачі на
зберігання іншим особам.

Належний відповідачу автомобіль марки
ВАЗ-21114, державний номерний знак НОМЕР_1,
щодо якого позивач просив вжити заходи
забезпечення, придбаний у шлюбі з
ОСОБА_3 (свідоцтво про одруження серії
НОМЕР_2, видане 12 липня 2003 року).

Таким чином, накладення арешту на
транспортний засіб може обмежити права
ОСОБА_3 на володіння, користування і
розпоряджання автомобілем.

З урахуванням цього, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду щодо відсутності підстав для
вжиття заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга не містить
обґрунтованих доводів для висновку про
порушення чи неправильне застосування
судом першої інстанції вимог
матеріального та процесуального права.

Твердження апелянта щодо співмірності
заявлених ним позовних вимог та
ринкової вартості автомобіля, не
спростовує недостатню обґрунтованість
заяви про забезпечення позову для
припушення, що належний відповідачу
автомобіль на момент пред'явлення
позову до нього, може бути відчуженим
на користь третіх осіб.

За таких обставин, підстав для
скасування ухвали місцевого суду та
вжиття заходів забезпечення позову у
справі не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 312 п. 1, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Диканського районного суду
Полтавської області від 11 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Мартєв С.Ю.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.