Справа № 344/502/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1127/2014
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М.,
Бойчука І.В.

секретаря Гавриляк Є.М.

з участю апелянта ОСОБА_2, його
представника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського
міського суду Івано-Франківської
області від 26 березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
березня 2014 року задоволено частково
позов ОСОБА_4. Вирішено стягувати з
ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_4 на
утримання малолітньої ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частини від
усіх видів його доходів щомісячно, але
не менше 30 відсотків встановленого
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття. В решті вимог
позову відмовлено. Вирішено питання
судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на неповне з'ясування
судом обставин справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема апелянт вказує, що ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції не врахував тієї обставини,
що 10.02.2010 року він уклав шлюб із ОСОБА_6,
від якого у них народилася дочка
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яку він також
зобов'язаний утримувати. Не враховано
судом і того, що він є єдиним сином у
непрацездатної матері, яка часто
хворіє, і допомагати їй є його законним
обов'язком.

Апелянт зазначає, що у своєму рішенні
суд зіслався на те, що на лікування
дочки ОСОБА_5, яка часто хворіє,
необхідні кошти. Однак, відповідно до
ст. 185 Сімейного кодексу України це є
додаткові витрати, які зумовлені
особливими обставинами, в тому числі і
хворобою, які позивач вправі стягнути з
нього в судовому порядку незалежно від
сплати ним аліментів.

З наведених підстав апелянт просить
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягнути з нього в
користь ОСОБА_4 аліменти на утримання
дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку, але
не менше 30 відсотків встановленого
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття.

У засіданні апеляційного суду апелянт
та його представник доводи апеляційної
скарги підтримали з наведених в ній
мотивів.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги заперечила,
просила її відхилити. Рішення суду
першої інстанції вважала законним та
обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, доводи особи, яка надає правову
допомогу апелянту, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвали шлюб 21.02.2008
року у відділі РАЦС Монастириського
районного управління юстиції
Тернопільської області, про що в Книзі
реєстрації розірвань шлюбів зроблено
відповідний актовий запис за №07 (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1 від 22.06.2006 року (а.с. 5)
сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає з позивачкою ОСОБА_4 та
перебуває на її утриманні.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
матеріальне становище відповідача
дозволяє йому сплачувати аліменти на
утримання дочки в розмірі 1/3 частини
від усіх видів його доходів щомісячно,
але не менше 30 відсотків встановленого
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з дня
пред'явлення позову в суд. При цьому
судом враховано стан здоров'я дитини,
матеріальне становище як позивача так
і відповідача, а також, те, що крім дочки
ОСОБА_5 відповідач зобов'язаний
утримувати і дочку ОСОБА_7 від другого
шлюбу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

В силу дії ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки зобов'язані
забезпечити дітям умови для
достатнього фізичного, духовного та
культурного розвитку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України
способи виконання обов'язків батьків
щодо утримання дитини за загальним
правилом визначаються за домовленістю
між ними. При відсутності домовленості
між батьками про сплату аліментів на
неповнолітню дитину та ненадання
дитині утримання, той із батьків, з ким
проживає дитина, має право на стягнення
аліментів у судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідач
ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, а
тому суд обґрунтовано дійшов висновку
про те, що з відповідача слід стягувати
аліменти в користь позивача на
утримання їхньої малолітньої дитини в
частці від усіх видів його доходів.

В силу дії ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

Розглядаючи справу та ухвалюючи
оскаржуване рішення суд першої
інстанції дав належну оцінку наявним в
матеріалах справи доказам того, що
відповідач є фізично здоровою особою
працездатного віку та офіційно
працевлаштований, врахував наявність
на утриманні відповідача малолітньої
дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, і
обґрунтовано дійшов висновку про те, що
він спроможний сплачувати аліменти на
утримання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 1/3 частини від усіх видів його
доходів щомісячно, але не менше 30
відсотків встановленого прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку
до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апелянта про те, що він утримує
непрацездатну матір, яка часто хворіє,
не підтверджені належними доказами, а
тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
справи для ухвалення рішення у справі і
щодо яких у сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції.

З урахуванням викладеного, вимог норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, однакового
обов'язку обох батьків утримувати
дитину, та того, що відповідач є
молодою, здоровою, працездатною особою,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції вірно визначив розмір
аліментів, підлягаючий стягненню з
відповідача в користь позивача на
утримання їхньої малолітньої дитини.

Рішення суду першої інстанції
відповідає встановленим судом
обставинам і визначеним відповідно до
них правовідносинам, порушення норм
матеріального та процесуального права
судом не встановлено. Доводи
апеляційної скарги висновки суду
першої інстанції не спростовують та не
містять підстав для скасування або
зміни судового рішення, а тому
апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 26
березня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Вакарук В.М.

Бойчук І.В.