Справа № 740/2233/13-ц
Провадження № 2/740/7/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Ніжинський міськрайонний суд
в складі : головуючого судді -
при секретарі Кубрак Н.М.,
за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача адвоката ОСОБА_2,
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника відповідачки адвоката
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну
порядку користування земельною
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною
заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 в якій просить
змінити порядок користування
земельною ділянкою ( двором ),
розташованою в АДРЕСА_1, між ним та
відповідачами, виділивши йому в
користування 1/2 частину земельної
ділянки ( двору ), тобто 163 кв.м.
В обгрунтування позовних вимог
позивач посилається на те, йому на
праві власності належить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, а інша 1/2
частина даного житлового будинку
належить відповідачам ОСОБА_3 та
Відповідно до рішення
Ніжинського міського суду від 6.05.1991
року в справі за його позовом до ОСОБА_6
про визнання частково недійним
заповіту та свідоцтва про право на
спадщину, визнання за ним права
власності на 1/2 частину будинку та
розподіл його в натурі, та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, за ним було визнано право
власності на 1/2 частину будинку та
господарських будівель по АДРЕСА_1, та
виділено йому в користування город
площею 682 кв. м, ОСОБА_6 був виділений
город площею 260 кв.м., двір з будівлями
площею 326 кв.м. залишено в їх спільному
Дане рішення суду було виконано,
про що 20 серпня 1991 року був складений
акт судовим виконавцем.
Проте на даний час змінились
власники будинку, між ним та
відповідачкою ОСОБА_3 виникають
суперечки стосовно порядку
користування вказаною земельною
ділянкою (двором), що робить неможливим
спільне користування двором.
Оскільки йому належить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, то він має
право на 1/2 частину спірної земельної
ділянки ( двора), тобто на 163 кв.м.
В процесі розгляду справи позивач
ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву про
уточнення позовних вимог, в якій він
просить змінити порядок користування
земельною ділянкою, розташованою в
АДРЕСА_1, між ним та відповідачами по 2
варіанту, запропонованого експертом у
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № С-408, від 27 лютого 2014 року,
виділивши йому у користування 1/2
частину земельної ділянки, тобто 0,0845
га, з встановленням відповідного
безстрокового, безоплатного сервітуту.
В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримав заявлені ним у
позовній заяві вимоги і пояснив, що
спірний двір з будівлями площею 326
квадратних метрів перебував у
спільному користування з ОСОБА_6
(померлого ІНФОРМАЦІЯ_1) на підставі
рішення Ніжинського міського суду від
06.05.1991 року. Проте на даний час
змінилися власники часток будинку, між
ним та відповідачами виникають
конфлікти стосовно порядку
користування земельною ділянкою, що
робить неможливим спільне
користування двором. В даний час він
бажає приватизувати свою частку
земельної ділянки, але це не може це
зробити без відособленого
користування двором.

Тому просив встановити порядок
користування земельною ділянкою між
ним та відповідачами по другому
варіанту, згідно висновку
будівельно-технічної експертизи №
С-408, від 27 лютого 2014 року, виділивши
йому у користування 1/2 частину
земельної ділянки, тобто 0.0845 га, що
пропонується першому співвласнику, з
встановленням відповідного
безстрокового , безоплатного
сервітуту.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в
судовому засіданні підтримала
заявлені позивачем у позовній заяві
вимоги і пояснила, що на підставі
рішення Ніжинського міського суду від
06.05.1991 року, за позивачем ОСОБА_1 було
визнано право власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1, та виділено у
користування город площею 682 кв. метрів,
а двір залишено у спільному
користуванні. Проте на даний час схеми
розподілу земельних ділянок та
будівельно-технічна експертиза, що
містились у цивільних справах №2-261/1962
та № 2-76/1991, не збереглися, оскільки дані
цивільні справи вже знищені. Тому на
даний час неможливо встановити, як був
проведений розподіл земельних ділянок,
і де саме знаходиться спірний двір.

На даний час між сторонами склався
порядок користування земельною
ділянкою, кожна зі сторін має окремий
хід та двір. Тому просила задовольнити
позовні вимоги позивача, і змінити
порядок користування земельною
ділянкою між сторонами по другому
варіанту, запропонованому в висновку
будівельно-технічної експертизи №
С-408, від 27 лютого 2014 року.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому
засіданні не визнала позовних вимог
позивача і пояснила, що на даний вона та
відповідач користуються двором, який
знаходиться в їх спільному
користуванні згідно рішень судів. Вона
не згодна з позовними вимогами
позивача, оскільки якщо встановити
порядок користування земельною
ділянкою по запропонованого експертом
варіанту, то позивачу повністю
залишається двір, який знаходиться у їх
спільному користуванні, і їй не
залишається землі для обслуговування
належної їй частини будинку, не
залишається місця для прибудови. Тому
просила відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що
позовні вимоги позивача є
безпідставними і задоволенню не
підлягають. В інвентарній справі на
житловий будинок АДРЕСА_1, зберігся
план поділу земельної ділянки
відповідно до рішення народного суду м.
Ніжина від 30 травня 1962 року, та акт
техніка МБТІ, від 03 травня 1962 року, про
виконання рішення суду та про
проведення фактичного поділу
земельної ділянки. В матеріалах справи
є судові рішення за 1962 та 1991 роки,
відповідно до яких вже був проведений
розділ земельних ділянок між
співвласниками житлового будинку
АДРЕСА_1. Позивач не надав суду доказів
порушення його прав на користування
земельною ділянкою, які б підлягали
судовому захисту. Тому просив
відмовити позивачу у задоволенні
позову, та просив стягнути з позивача
на користь відповідачки ОСОБА_3
понесені витрати на надання правової
допомоги.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позовних вимог позивача не
визнала і пояснила, що її частка в
житловому будинку АДРЕСА_1 не
визначена, і де вона буде невідомо. Ліва
частина подвір'я повинна залишатись у
спільному користуванні. У зв"язку з цим
просила відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Вислухавши пояснення сторін у справі
та їх представників, показання
експертів, дослідивши матеріали
справи, суд прийшов до висновку
наступних висновків.

В матеріалах справи є копія рішення
народного суду м. Ніжина від 30.05.1962 року
в справі за позовом ОСОБА_7 та ОСОБА_8
про фактичний поділ домоволодіння та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, відповідно до
якого за ОСОБА_7 визнано право
власності на 1/4 частину будинку по
АДРЕСА_1, та виділено в користування
земельну ділянку площею 444,5 кв. м. (а.с.
9).

Дане рішення суду було фактично
виконано, що підтверджується копією
схеми запропонованого розподілу
земельної ділянки по АДРЕСА_1, копією
висновку техніка Ніжинського МБТІ щодо
порядку розподілу земельної ділянки,
та копією акта техніка Ніжинського
МБТІ від 25 червня 1962 року, складеного
за участю судового виконавця та
співвласників, про виконання даного
рішення суду ( а.с. 100, 138 ).

Оригінали вищезазначених документів
були оглянуті в матеріалах інвентарної
справи на житловий будинок АДРЕСА_1.

В матеріалах справи є копія рішення
Ніжинського міського суду від 06 травня
1991 року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_6 про визнання права власності на
1/2 частину будинку, відповідно до якого
за ОСОБА_1 було визнано право власності
на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1, і виділено
город площею 682,0 кв. м., за ОСОБА_6
визнано право власності на 1/4 частину
даного будинку, і виділено в
користування город площею 260 кв. м., а
двір, площею 326 м. кв., залишено у
спільному користуванні сторін ( а.с. 10 ).

Копією свідоцтва про право на спадщину
за законом від 30.08.2005 року
підтверджується, що спадкоємицею за
законом на 1/8 частку майна померлого
ОСОБА_6 являється його дочка
ОСОБА_3С.(а.с. 13).

Копією свідоцтва про право на спадщину
за законом від 30.01.2011 р.
підтверджується, що ОСОБА_4 належить 1/24
частка житлового будинку по АДРЕСА_1 (а
.с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України,
після набрання рішенням законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суд ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судове
рішення, що набрало законної сили,
обов'язкове для всіх органів місцевої
влади та органів місцевого
самоврядування, посадовців чи
службових осіб та громадян і підлягає
виконанню на всій території України.

Законна сила рішення суду є його
правовою дією, яка проявляється в тому
що наявність чи відсутність фактів і
прав, що лежать в їх основі,
встановлюються остаточно.

Набрання рішенням законної сили
породжує правові наслідки: вирішує
спір між сторонами, рішення суду стає
загальнообов'язкове, рішення суду є
незмінним та остаточним, не
допускається заявлення тотожного
позову, не допускається оспорювання в
іншому процесі встановлених судом
фактів і правовідносин.

Рішення суду має низку властивостей:
неспростовності, виключності
(недопустимість повторного розгляду
спору між тими ж сторонами про той же
предмет і з тих же підстав) та
преюдиціальності (факти підтверджені
рішенням, яке набрало законної сили,
обов'язкові для суду, який згодом
розглядатиме справу пов'язану зі
справою, за якою винесено дане рішення),
виконуваності (рішення суду від 06
травня 1991 року виконано) і
загальнообов'язковості.

Отже, позовні вимоги позивача ОСОБА_1
зводяться до повторного вирішення
спору про розподіл земельної ділянки
по АДРЕСА_1 між співвласниками
житлового будинку, і які змінюють
порядок користування земельною
ділянкою, які встановлені попередніми
судовими рішеннями, що є неприпустимим
з позиції ст. 223 ч. 2 ЦПК України.

Допитані в судовому засіданні в якості
експертів ОСОБА_9 та ОСОБА_10
показали, що при проведенні
будівельно-технічних експертиз вони не
брали до уваги рішення судів за 1962 та 1991
роки, оскільки в матеріалах справи були
відсутні правовстановлюючі документи
які б підтверджували виконання рішення
судів.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленим цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснив, що позов ним заявлений у
зв'язку з порушенням його права на
приватизацію земельної ділянки, проте
доказів на порушення такого права з
боку відповідачів останній не надав.

З урахуванням вищенаведеного суд
вважає необхідним відмовити позивачу в
задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Тому суд вважає необхідним стягнути з
позивача на користь відповідачки
ОСОБА_3 4002 гривень 84 коп. в рахунок
відшкодування витрат за надання
правової допомоги адвоката, оскільки
дані витрати підтверджується
документально.

Керуючись ст. 213-215, 223 ЦПК України ,-

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні
позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зміну
порядку користування земельною
ділянкою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 4002 ( чотири тисячі дві ) гривні 84
коп. в рахунок відшкодування витрат за
надання правової допомоги адвоката.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга на протязі десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя :
Кобилецький І.Ф.