У х в а л а

31 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши заяву спільного малого
підприємства фірми «Домекс» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року у справі за
позовом спільного малого підприємства
фірми «Домекс» до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Західне регіональне управління»
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року спільне мале
підприємство фірма «Домекс» (далі - СМП
фірма «Домекс») звернулася до суду із
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 21 грудня 2007 року ОСОБА_4 та ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» уклали
кредитний договір № 31Т/07-МК, згідно
умов якого банк надав ОСОБА_4 кредит у
розмірі 1 700 000 грн, зі сплатою 16 % річних
і строком повернення коштів до 19 грудня
2012 року. 21 грудня 2007 року між ВАТ
«Банк «Фінанси та Кредит», СМП фірма
«Домекс» і ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № 2-31/07-МК, за умовами
якого СМП фірма «Домекс» стала
поручителем і солідарним боржником за
кредитним договором. 24 грудня 2007 року
між СМП фірма «Домекс» та ВАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» було укладено
іпотечний договір, предметом якого є
земельна ділянка площею 2,85 га, що
знаходиться на території Смиковецької
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області і належить на
праві власності СМП фірма «Домекс».

31 травня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено
договір відступлення права вимоги за
фінансовим кредитом, згідно умов якого
банк передав ОСОБА_3 належне банку
право вимоги за кредитним договором до
ОСОБА_4 За цим договором первісний
кредитор передає, а новий кредитор
набуває в повному обсязі всі права
вимоги та інші права, що належать
первісному кредитору в момент
укладання цього договору або можуть
виникнути в майбутньому на підставі
кредитного договору. Крім того, 31
травня 2013 року між цими ж
сторонами було укладено договір
відступлення права вимоги за іпотечним
договором, відповідно до якого
первісний іпотекодержатель відступає,
а новий іпотекодержатель набуває права
вимоги за іпотечним договором і стає
іпотекодержателем вищезгаданого
предмета іпотеки (земельної ділянки).
Посилаючись на норми Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
Закону України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» позивач зазначав,
що укладення договорів відступлення
права вимоги за кредитним та іпотечним
договорами відбулося з порушенням
закону, а саме ОСОБА_3, який є фізичною
особою і відповідно не є ні банком, ні
фінансовою установою, не може бути
кредитором за кредитним договором, а
відтак й іпотекодержателем за
іпотечним договором, який укладено в
забезпечення виконання кредитного
договору.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 30 серпня 2013 року позов СМП
фірма «Домекс» задоволено. Визнано
недійсним договір відступлення права
вимоги за фінансовим кредитом,
укладений 31 травня 2013 року між ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
Визнано недійсним договір
відступлення права вимоги за іпотечним
договором від 24 грудня 2001 року,
укладений 31 травня 2013 року між ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3
Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 25 жовтня 2013
року рішення місцевого суду скасовано
й ухвалено нове рішення, яким
відмовлено у задоволенні позову СМП
фірма «Домекс».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 лютого 2014 року
рішення апеляційного суду
Тернопільської області від 25 жовтня 2013
року залишено без змін.

У заяві про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року у даній
справі з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
закону, що потягло ухвалення різних за
змістом рішень у подібних
правовідносинах, СМП фірма «Домекс»
зазначає, що судами касаційної
інстанції неоднаково застосовані
норми ст. ст. 512, 514, 1054 ЦК України, ст. 2
Закону України «Про банки і банківську
діяльність», ст. ст. 1, 4, 5 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг».

На підтвердження своїх доводів СМП
фірма «Домекс» долучило до заяви копію
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 червня 2011
року.

Згідно із ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Із доданої до заяви копії ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 червня 2011 року та судового
рішення, про перегляд якого подано
заяву, випливає різне визначення
предмета регулювання правових норм,
різні підстави та зміст позовних вимог
й різні фактичні обставини у
порівнянні із судовим рішенням, про
перегляд якого подається заява.

Таким чином, зі змісту доданої копії
ухвали не вбачається неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, тому у допуску справи
до провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 73, 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за заявою спільного
малого підприємства фірми «Домекс» про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 5 лютого 2014 року у справі за
позовом спільного малого підприємства
фірми «Домекс» до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Західне регіональне управління»
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

В.А.
Черненко