Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/2371/14 Головуючий у 1
інстанції: Дмитрюк О.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 21» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
по справі

за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Запорізької міської ради, районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району, ОСОБА_3,
що діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, третя особа:
відділ приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району, про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
звернулись з позовом до Запорізької
міської ради, районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Шевченківському району, ОСОБА_3, що діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, третя особа:
відділ приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району, про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсним.

В обґрунтування позовних вимог
зазначили, що 12 січня 1984 р. виконавчим
комітетом Шевченківської районної
Ради народних депутатів м. Запоріжжя
ОСОБА_8 на сім'ю з п'яти осіб був виданий
ордер № 1 на вселення до трикімнатної
квартири АДРЕСА_1. У 1988 р. вул.
Автострадна у м. Запоріжжя була
перейменована у вул. Вороніна.

Згідно рішення Шевченківського
районного виконавчого комітету № 493
від 18.10.1990 р., позивач ОСОБА_4 була
основним наймачем вказаної квартири та
на її ім'я був відкритий особовий
рахунок № 0452.

На той час у вказаній квартирі були
зареєстровані ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 та
ОСОБА_10

У лютому 2009 р. ОСОБА_4 звернулась до суду
з позовом про визнання доньки ОСОБА_5 та
онука ОСОБА_6 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1, та
зняття їх з реєстраційного обліку.

На час звернення з вказаним позовом до
суду, у квартирі були зареєстровані
позивачі, дочка ОСОБА_4 - ОСОБА_9, її
онука - ОСОБА_3 та правнучка - ОСОБА_7

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Запоріжжя від 29.04.2009 р.
з виправленою опискою позов ОСОБА_4
задоволено, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано
такими, що втратили право користування
вказаною квартирою.

ОСОБА_9 та ОСОБА_3, скориставшись, що
ОСОБА_4 перебувала у пригніченому та
безпорадному стані через смерть
ОСОБА_11, з яким вона проживала однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, не
віддавала належної оцінки своїм діям
та вчинкам, спонукали її до подання
позову до Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя та зняття її (ОСОБА_4) з
реєстрації із квартирі, після чого
ОСОБА_4 продовжувала проживати у
квартирі.

21 вересня 2010 р. квартира була
приватизована ОСОБА_3 та ОСОБА_7 в
рівних долях.

Після приватизації квартири ОСОБА_9 та
ОСОБА_3 вигнали ОСОБА_4 з квартири і вона
вимушена була проживати у своєї
молодшої дочки - ОСОБА_10

Восени 2010 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 дізнались
про те, що вони зняті з реєстраційного
обліку.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17.05.2013 р. заява
ОСОБА_5 про скасування заочного рішення
від 29 квітня 2009 р. була задоволена.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 22 травня 2013 р. було
закрито провадження по справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про
визнання такими, що втратили право
користування квартирою, на підставі
поданої позивачем заяви. Ухвала
набрала законної сили.

Вважають, що в результаті вказаних дій
вони були незаконно позбавлені
можливості прийняти участь у
приватизації вказаної квартири.

Посилаючись на ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.ст. 64, 156 ЖК України, ст.ст. 21,
328, 345, 355-358, 368, 370, 386 ЦК України, просили
визнати недійсним та скасувати
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради № 966 від 21 вересня 2010 р. про
передачу в спільну часткову власність
в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по 1/2
частини квартири за адресою: АДРЕСА_1
кожному; визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про право
власності на житло № 23753 від 21 вересня
2010 р., видане відділом приватизації
житла Шевченківської районної
адміністрації Запорізької міської
Ради ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2013 року
залучено до участі у справі в якості
співвідповідача неповнолітню ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, інтереси якої представляє
її мати ОСОБА_3

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Запорізької
міської Ради, районної адміністрації
Запорізької міської Ради по
Шевченківському району, ОСОБА_3, що діє
в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7, третя особа -
відділ приватизації житла районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району, про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсними -
задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано
розпорядження голови Шевченківської
районної адміністрації Запорізької
міської Ради № 966 від 21 вересня 2010 р. про
передачу в спільну часткову власність
в рівних долях ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по 1/2
частини квартири кожному за адресою:
АДРЕСА_1.

Визнано недійсним та скасовано
свідоцтво про право власності на житло
№ 23753 від 21 вересня 2010 р., видане
відділом приватизації житла
Шевченківської районної адміністрації
Запорізької міської Ради ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 в рівних долях кожній.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5,
ОСОБА_6 до Запорізької міської Ради про
визнання приватизації та свідоцтва про
право власності недійсними -
відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
Запорізької міської Ради, районної
адміністрації Запорізької міської
Ради по Шевченківському району, ОСОБА_3,
що діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_7 про визнання
приватизації та свідоцтва про право
власності недійсними - відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає
про помилковість висновків суду про
існування у ОСОБА_5, ОСОБА_6 права на
приватизацію житлового приміщення,
позивачі не проживали у спірному
приміщенні з 2001 року, не є особами, за
якими житлове приміщення зберігається
у випадку тимчасової відсутності,
оскаржуване рішення не відповідає
вимогах матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що заочне рішення суду,
на підставі якого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були
визнані такими, що втратили право
користування жилим приміщенням,
скасовано і провадження у справі
закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК
України, а тому у ОСОБА_3 ОСОБА_7 не
виникло право на отримання у власність
квартири шляхом приватизації лише на
своє ім'я, а відповідно є недійсним
свідоцтво про право власності на їх
ім'я.

Суд з'ясував всі обставини справи, що
мають значення для її правильного
вирішення, надав юридичну оцінку
доводам і запереченням сторін, зробив
об'єктивні та вичерпні правові
висновки, які ґрунтуються на фактичних
обставинах справи і доказах,
досліджених у судовому засіданні,
правильно застосував норми
матеріального права. Фактична сторона
спрви встановлена з додержанням норм
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про
незаконність рішення суду є
неприйнятними, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Закон до числа суб'єктів права на
приватизацію відніс тимчасово
відсутніх членів сім'ї наймача, за
якими зберігається право на житло.

Згідно розпорядження Шевченківської
районної державної адміністрації
Запорізької міської ради № 966 від 21.09.2010
року спірну квартиру було передано у
власність ОСОБА_3 ОСОБА_7 та оформлено
свідоцтво про право власності на житло
№23763 від 21.09.2010 р. (а.с. 30,31)

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Запоріжжя від 29.04.2009 р. за позовом
ОСОБА_4 визнані такими, що втратили
право користування жилим приміщенням і
на його підставі вони були зняті з
реєстрації.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від17.05.2013 року заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 29.04.2009 р. скасовано
і у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від позову
провадження у справі закрито (а.с.29).

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачі втратили право на
приватизацію квартири є неприйнятним,
оскільки вони не можуть ґрунтуватися
лише на запереченнях відповідачів
факту проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Право на спірне жиле приміщення ОСОБА_5
та ОСОБА_6 набули в установленому
законом порядку. Згідно із ч. 2 ст. 9 ЖК
України ніхто не може бути обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Скасуванням
судового рішення відновлені житлові
права ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а після
скасування рішення суду ОСОБА_3 та
ОСОБА_7 у відповідності до вимог
ст.ст.71,107 ЖК України не порушували
питання про втрату ОСОБА_5 та ОСОБА_6
прав користування жилим приміщенням.

Суд дав правильну оцінку встановленим
обставинам і обґрунтовано визнав, що
позивачі неправомірно позбавлені
права участі в приватизації, і їх права
поновлені шляхом визнання
розпорядження та свідоцтва про право
власності на житло недійсними,
квартира повернута у комунальну
власність.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які б свідчили про порушення норм
матеріального і процесуального права,
які призвели чи могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Рішення суду є законним, обґрунтованим
та справедливим. Воно узгоджується з
наявними у справі доказами і
відповідає вимогам ст.8 Конвенції про
захист прав людини та основних свобод,
ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК
України, Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307,308 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 10 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: