Справа № 168/1245/13-ц
Провадження № 2/168/8/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.04.2014 р. Старовижівський районний суд
Волинської області в складі:

головуючого-судді Хаврони О.Й.,

з участю секретаря Ковальчука А.А.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представника третьої особи - Нікітюк
Ю.П.,

розглянувши в смт.Стара Вижівка в залі
суду у відкритому судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи ОСОБА_5, Старовижівська
районна державна адміністрація
Волинської області, служба у справах
дітей Ковельської міської ради про
усунення перешкод в спілкуванні з
внуком і прийнятті участі у його
вихованні,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом,
у якому просить зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити їй перешкод у вихованні та
спілкуванні з внуком ОСОБА_7 та після
уточнення в судовому засіданні
позовних вимог просить визначити такі
способи її спілкування з онуком:

- спілкування з внуком телефоном в
понеділок та в середу ввечері з 19.00 год.
до 21.00 год.;

- спілкування по «Скайпу» в суботу в
зручний для відповідачки час;

- дозволити забирати внука до себе
додому щороку на один тиждень під час
весняних та осінніх канікул, з 1 по 30
серпня в період літніх канікул (з
можливістю відпочинку на морі, у
санаторії); також на 1 тиждень зимових
канікул через рік, починаючи з
навчального року 2014 р.-2015 р., в той час
коли її син не бере внука до себе;

- під час її приїзду в Старовижівський
район дозволити забирати з дитячого
дошкільного закладу та приводити
ввечері до відповідачки, а також
дозволити їй забирати внука у випадку,
якщо її син не матиме можливості
приїхати самостійно;

- не чинити перешкод в побаченні та
відвіданні внука за місцем його
проживання у святкові дні: Новий рік -
один день, Різдво - один день, Великдень
- один день, Травневі свята - один день 1
або 2 травня, 1 вересня, також в день
народження внука кожного року;

- в березні-квітні 2014 р. дозволити взяти
внука на два тижні до себе.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона
займалася вихованням внука, коли він
проживав у Дніпропетровській області,
в той час, коли її невістка працювала,
також доглядала його коли він хворів,
однак після розірвання шлюбу між її
сином та відповідачкою, остання
переїхала з сином ОСОБА_7 на проживання
у Волинську область, а з літа 2013 р.
чинить перешкоди у спілкуванні з
внуком - не дозволяє спілкуватись
телефоном та бачитись з ним. Вважає, що
цим порушуються її права як бабусі, що
також стало приводом звернення в
прокуратуру Старовижівського району
та в службу у справах дітей
Старовижівської РДА.

У судовому засіданні позивач дала
пояснення аналогічні наведеним,
додала, що про ухвалу Старовижівського
районного суду Волинської області,
якою визнано мирову угоду між її сином
та відповідачкою та встановлено
порядок спілкування батька із сином, їй
відомо. Запевнила, що між нею та сином
не буде суперечок у випадку, якщо час
спілкування, визначений їй та синові,
співпадатиме, при цьому зазначила, що
буде враховувати і думку внука ОСОБА_7
та його бажання проводити час з нею.
Пояснила, що забирати та відвозити
дитину буде вона особисто, або її син чи
чоловік. Зазначила, що має такі ж рівні
права щодо виховання внука, як дід і
бабуся зі сторони відповідачки, які
можуть спілкуватись з внуком без
обмежень та не питаючи дозволу її сина.
Внук також хоче з нею спілкуватись, для
цього створені усі необхідні умови за
місцем її проживання, вважає, що
спілкування з внуком є необхідним
також і для самого внука, наполягає на
своїй участі як бабусі у вихованні
внука. Просить позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому
засіданні пояснив, що на його думку
бабуся також має право спілкуватись із
внуком та запевнив, що не чинитиме їй
жодних перешкод в цьому, проти позовних
вимог не заперечив.

Відповідач у судовому засіданні проти
позову заперечила повністю, пояснила,
що згідно з умовами мирової угоди між
нею та колишнім чоловіком два місяці
літніх канікул син проводитиме в
батька, а також син повинен був
перебувати взимку в батька в
м.Дніпроперовську, однак насправді
фактично весь цей час фактично
перебував в бабусі в м.Павлоград, а тому
вважає, що цього часу бабусі достатньо
для спілкування з внуком. Крім того,
зазначила, що спілкування з позивачкою
призводить до того, що дитина стає
розбещеною, недисциплінованою,
зауважила, що позивач купує дитині
забагато іграшок, не обмежує дитину в
перегляді мультфільмів та телебачення,
вважає, що її слово як матері має
вирішальне значення щодо виховання
сина. Просить у позові відмовити
повністю.

Представник відповідача ОСОБА_3
підтримав позицію довірительки,
просить в позові відмовити оскільки не
встановлено обставин, які б вказували
на те, що відповідач перешкоджає
позивачу в спілкуванні з внуком.

Представник третьої особи - служби в
справах дітей Старовижівської РДА
Нікітюк Ю.П. у судовому засіданні
пояснила, що за зверненням позивачки
службою у справах дітей було обстежено
умови місця проживання (на той час)
відповідачки в с.Дубечне
Старовижівського району та
встановлено, що умови проживання
нормальні, сім'я характеризується
позитивно. Під час спілкування з
дитиною ОСОБА_7 виявлено, що дитина
доглянута, має належні умови виховання,
має іграшки, любить обох бабусь і
батьків, в домі є фотографії з бабусею -
позивачкою ОСОБА_1, також встановлено,
що позивач - ОСОБА_1 цікавиться
вихованням та долею внука. Підстав
сумніватись в об'єктивності служби при
цьому немає. Зазначила, що в частині
позовних вимог про зобов'язання
відповідачки не чинити перешкод
позивачі у спілкуванні з внуком згідна
частково. Разом з тим, ухвалою
Старовижівського районного суду
встановлено порядок спілкування сина з
батьком, що не позбавляє позивачку
можливості спілкуватись з внуком у той
час, коли він перебуватиме з батьком в
м.Дніпропетровськ.

Представник служби у справах дітей
Ковельської міської ради в судове
засідання подав заяву з проханням
розглядати справу за його відсутності,
надавши суду висновок щодо розв'язання
спору.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, її представника
ОСОБА_3, третю особу ОСОБА_5,
представника третьої особи Нікітюк
Ю.П., малолітнього ОСОБА_7, свідка
ОСОБА_8, дослідивши матеріали справи,
прийшов до висновку, що позов слід
задовольнити частково з таких підстав.

Судом установлено і підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5
є батьками малолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шлюб між якими розірвано
28.08.2012р. /а.с.13-14/. Позивач є бабусею
малолітнього ОСОБА_7, проживає в
м.Павлоград Дніпропетровської області
/а.с. 9, 11, 20/. Малолітній ОСОБА_7 фактично
проживає з матір'ю (відповідачкою) в
м.Ковелі Волинської області,
відповідач зареєстрована в
Старовижівському районі.

Суд дійшов висновку, що між сторонами є
спір щодо участі позивача у вихованні
внука, про що свідчить звернення до
суду з даним позовом.

Відповідно до ч.ч.8, 9, 10 ст. 7 СК України
врегулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини. Сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності відповідно до моральних
засад суспільства. Кожен учасник
сімейних відносин має право на судовий
захист.

Відповідно до ст. 257 СК України баба,
дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків. Якщо такі
перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба,
прадід мають право на звернення до суду
з позовом про їх усунення.

Згідно зі ст. 263 СК України спір щодо
участі, зокрема, баби у вихованні
дитини вирішується судом відповідно до
вимог ст. 159 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 159 СК суд визначає
способи участі одного з батьків у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання тощо),
місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини
береться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог статті 19 СК України
орган опіки та піклування міста Ковеля
(за місцем фактичного проживання
відповідача та малолітнього ОСОБА_7 на
час розгляду справи) подав суду
висновок щодо розв'язання спору (далі -
Висновок) /а.с. 116-119/.

За правилами ч.6 ст. 19 СК України суд
може не погодитися з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обґрунтованим, суперечить
інтересам дитини. Крім того, жодний
доказ не має для суду наперед
встановленого значення (ч.2 ст. 212 ЦПК
України), а висновок органу опіки і
піклування є одним із доказів у справі,
а тому суд оцінює належність та
допустимість і достовірність Висновку
як окремо, а також і взаємний його
зв'язок в сукупності з іншими доказами.

Суд погоджується із даним Висновком
частково.

Так, орган опіки та піклування вважає
за можливе визначити способи участі
бабусі ОСОБА_1 у виховані малолітнього
внука ОСОБА_7 таким чином:

п.1 Висновку передбачено, що доцільним є
вільне спілкування малолітнього
ОСОБА_7 зі ОСОБА_1 по телефону
(мобільний, стаціонарний): два рази на
тиждень - четвер та субота з 19.30 до 21.00
год.; засобами електронного зв'язку (по
скайпу) раз на тиждень у неділю з 18.00 до
21.00 год.

Ухвалою Старовижівського районного
суду від 27.11.2013р. у справі № 168/1208/13-ц
(далі - Ухвала суду) визнано мирову
угоду, укладену між ОСОБА_5 і ОСОБА_2
(батьками малолітнього ОСОБА_7) та
встановлено спосіб участі батька у
вихованні сина /а.с.71-72/.

Вказана ухвала набрала законної сили
та відповідно до ст. 14 ЦПК України та
ст.124 Конституції України є
обов'язковою до виконання.

Суд частково не погоджується із п.1
Висновку, зокрема в частині визначених
днів спілкування, оскільки дні
визначені у Висновку для спілкування з
бабцею, співпадають із днями,
встановленими для спілкування з
батьком Ухвалою суду, тому вважає за
доцільне визначити час для спілкування
позивачки з внуком в інші дні, ніж
визначені у Висновку, але з тривалістю
та періодичністю рекомендованою у
ньому, а саме: спілкування телефоном -
понеділок і середа з 19.30год. по 21.00 год.;
спілкування засобами електронного
зв'язку («Скайп») за умови наявності
технічної можливості - субота з 18.00 год.
до 21.00 год.

Пунктом 2 Висновку визнано доцільним
дозволити ОСОБА_1 забирати ОСОБА_7 на
весняні, осінні та зимові канікули, при
цьому попередньо узгодивши час та
місце перебування дитини з ОСОБА_2 та
ОСОБА_5, врахувавши те, що право на
спілкування та виховання мають, як
матір, так її батьки (бабуся ОСОБА_9 та
дідусь ОСОБА_8).

Відповідно до Ухвали суду визначено, що
зимові канікули 2014-2015 навчального року
дитина (ОСОБА_7) проводитиме з матір'ю і
надалі почергово з кожним з батьків.

Відповідно до цієї ж Ухвали суду осінні
та весняні канікули дитина
перебуватиме з батьком за бажанням
дитини.

Таким чином місце перебування
малолітнього ОСОБА_7 під час зимових,
осінніх та весняних канікул визначено
Ухвалою суду.

Суд враховує й те, що необхідним є також
спілкування під час цих канікул матері
з її дитиною, оскільки батьки мають
переважне право перед іншими особами
на особисте виховання дитини (ст.151 СК
України), це стосується в рівній мірі як
мами, так і тата.

У випадку перебування дитини у бабусі
на канікулах втрачається можливість
матері спілкуватись із сином під час
цих канікул.

Крім того, враховуючи час, який
необхідний для переїзду до місця
проживання позивачки, а саме близько
однієї доби в одну сторону, вік дитини,
стан здоров'я, необхідність адаптації
та відпочинку дитини після переїзду,
підготовку до продовження навчального
періоду, суд вважає недоцільним та
таким, що суперечить інтересам і
здоров'ю дитини при короткій
тривалості весняних та осінніх канікул
подолання дитиною відстані близько 1000
км.

Разом з тим, позивач не позбавлена
можливості провідувати внука за місцем
його проживання під час осінніх та
весняних канікул. До того ж, слід
врахувати право і батьків відповідачки
на спілкування з внуком під час
канікул.

Тому суд не погоджується із п.2 Висновку
та з позовними вимогами у цій частині,
приходить до висновку, що позовні
вимоги в цій частині задоволенню не
підлягають.

Пунктом 3 Висновку визначено, що
доцільним є дозволити ОСОБА_1 влітку
відпочивати спільно з онуком ОСОБА_7,
при цьому попередньо узгодивши час та
місце перебування дитини з ОСОБА_2 та
ОСОБА_5 врахувавши те, що право на
відпочинок та оздоровлення мають
батьки дитини.

Ухвалою суду визначено, що в період
літніх канікул ОСОБА_7 з 15 червня по 15
серпня, починаючи з 2014 р., перебуватиме
з батьком /а.с.71-72/.

Позивач просить надати їй можливість
відпочивати з внуком з 1 по 30 серпня,
оскільки на її думку є ймовірність
того, що її син може кудись поїхати чи
буде відсутній в цей час, який
визначено Ухвалою суду, а тому вона
наполягає на бажанні спілкуватися з
внуком також і в цей період.

Суд не погоджується з п.3 Висновку з
таких підстав.

У судовому засіданні позивач пояснила,
що її син ОСОБА_5 не чинитиме їй
перешкод у спілкуванні з внуком у
випадку перебування ОСОБА_7 з батьком.
Зазначене в судовому засіданні
підтвердив і батько дитини ОСОБА_5 Суд
приходить до висновку, що позивач не
має перешкод у спілкуванні з внуком
ОСОБА_7 під час перебування дитини в
батька в м. Дніпропетровськ.
Зазначеного факту не спростовано ні
позивачем, ні третьою особою - батьком
дитини ОСОБА_5 Разом з тим, виходячи із
встановленого в Ухвалі часу
перебування ОСОБА_7 з батьком - 2 місяці
літніх канікул, дитина два місяці
проживатиме окремо від матері, яка буде
позбавлена права особисто бачитись з
дитиною, що призведе до розриву
стосунків і зв'язків із матір'ю.
Зазначені обставини, враховуючи
психофізіологічні особливості дитини,
її велику, у порівнянні з дорослою
людиною, вразливість, вік, відсутність
взаєморозуміння між батьками, матимуть
певний вплив на формування думки
хлопця по відношенню до відповідачки.
До того, законодавством закріплено
першочергове право саме матері і
батька на відпочинок з дитиною, що й
враховано у Висновку. Слід знову ж
врахувати необхідність відпочинку
дитини та адаптації після тривалого
перебування в дорозі (доба) та
підготовки до занять в школі.

Виходячи із того, що за вимогами ст.3
Конвенції про права дитини, яка
ратифікована постановою Верховної
Ради України № 789-ХП від 27.02.1991 року,
першочергова увага приділяється як
найкращому забезпеченню інтересів
дитини, суд вважає такою, що не в повній
мірі відповідає інтересам дитини
вимога позивачки про визначення часу
для спілкуванні з внуком в період з 1 по
30 серпня.

Враховуючи наявність Ухвали суду,
виконання якої є обов'язковим та
вищенаведене, суд вважає, що в позивача
є достатньо часу та можливостей для
особистого спілкування з внуком, коли
він перебуватиме на літніх канікулах в
батька, а тому в цій частині позовних
вимог слід відмовити.

Пунктами 4, 5, 10 Висновку передбачено:
дозволити ОСОБА_1 вільну переписку
листами з малолітнім ОСОБА_7, коли той
навчиться писати; дозволити ОСОБА_1 при
досягненні онуком ОСОБА_7 10 річного
віку, висловлювати свою думку стосовно
поїздок до бабусі та дідуся;
зобов'язати ОСОБА_1 під час
відвідування, спілкування та виховання
малолітнього онука ОСОБА_7 не допускати
дій спрямованих на конфлікт з ОСОБА_2,
ОСОБА_9 та ОСОБА_8, який може привести до
негативних змін у поведінці дитини та
не налаштовувати малолітнього ОСОБА_7
проти матері ОСОБА_2 та її батьків.

З даними позиціями Висновку суд не
погоджується з огляду на таке. Ст.3 ЦПК
України закріплено право на судовий
захист порушеного, невизнаного або
оспорюваного права, свобод чи
інтересів. Оскільки правовідносини,
про які зазначено в п.4, 5, 10 Висновку, на
момент розгляду справи ще не виникли,
право позивача на їх судовий захист не
може бути предметом судового розгляду.

Суд погоджується із п.6 та п.7 Висновку,
якими визначено дозволити ОСОБА_1
особисто забирати онука з дому або
навчального закладу, коли вона буде
перебувати на території Волинської
області або іншій території, де буде
проживати матір з сином ОСОБА_7, при
цьому завчасно (не пізніше ніж за добу)
повідомити ОСОБА_2 та врахувати
обставини, що мають значення для дитини
(стан здоров'я, навчання, вік); дозволити
ОСОБА_1 відвідувати ОСОБА_7 у день його
народження та на свята (1 вересня, Новий
рік, Різдво, Пасха) при цьому завчасно
(не пізніше ніж за добу) повідомити
ОСОБА_2 про час та особливості
відвідування, враховуючи обставини, що
мають істотне значення для дитини (стан
здоров'я, вік, перебування на іншій
території, відпочинок, заняття).

Разом з тим, суд вважає за доцільне
доповнити перелік свят визначених у
Висновку 1 або 2 травня та в цій частині
позовних вимог задовольнити позов, при
цьому врахувавши

що у випадку, якщо відповідно до Ухвали
суду від 27.11.2013р. мати ОСОБА_2
зобов'язана надавати сина ОСОБА_7 в цей
час для побачень з батьком ОСОБА_5, то
слід зобов'язати ОСОБА_1 отримати на це
також згоду батька ОСОБА_5

Згідно з п. 8 та п. 9 Висновку доцільним є
зобов'язати ОСОБА_2 при встановленні
діагнозу хвороби малолітнього сина
ОСОБА_7 повідомляти ОСОБА_1 про його
захворювання; зобов'язати ОСОБА_2
завчасно за три дні повідомляти ОСОБА_1
про зміну місця проживання
малолітнього внука ОСОБА_7.

Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог та
зазначених і доведених ним обставин.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009р. N14
«Про судове рішення у цивільній
справі» з урахуванням ст.19 Конституції
України, статті 1 ЦПК та положення
частини четвертої статті 10 ЦПК України
вийти за межі заявлених вимог.

Суд вважає за доцільне погодитися з п.8
та 9 Висновку, оскільки таке
зобов'язання є обґрунтованим, не
суперечить, а сприятиме інтересам
дитини, збереженню її зв'язків з
родиною. Дитина для повного та
гармонійного розвитку її особистості
повинна, коли це можливо, зростати в
умовах турботи (що є принциповим
положенням Декларації прав дитини від
20.11.1959 р.).

Вирішуючи спір про визначення способу
участі позивача у вихованні внука,
місце та час їхнього спілкування, суд
враховує також і наступне.

Ст.171 СК встановлено, що дитина, яка може
висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішення спору між
батьками, іншими особами спору щодо її
виховання. Аналогічні норми закріплено
і в ст.12 Конвенції про права дитини, де
передбачено, що Держави-учасниці
забезпечують дитині, здатній
сформулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що торкаються дитини. 3 цією
метою дитині, зокрема, надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини. Суд має право
постановити рішення всупереч думці
дитини, якщо цього вимагають її
інтереси (ч.3 ст. 171 СК).

На виконання цих вимог у судовому
засіданні суд вислухав думку дитини -
малолітнього ОСОБА_7, який розповів, що
йому подобається спілкуватися з
бабусею ОСОБА_1, їздити до неї, він хоче
з нею спілкуватись, провідувати її, не
заперечує, щоб бабуся також його
провідувала.

Таким чином, судом встановлено, що
дитина прихильна до позивачки, бажає з
нею спілкуватись, а тому спілкування з
позивачем буде доцільним та відповідає
інтересам дитини.

Позивач, як баба малолітнього ОСОБА_7,
має позитивні характеристики, має
бажання приймати активну участь у
вихованні внука, допомагати
матеріально, враховує суд і її особисту
прихильність до внука.

Разом з тим, слід дотримуватись
розумного балансу між інтересами всіх
учасників сімейних відносин на участь
у вихованні дитини, зокрема матері і
батька, пріоритетними є інтереси
дитини (Конвенція про права дитини).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами або
іншими особами, які беруть участь у
справі не підлягають доказуванню.
Сторони визнають, що дитина - ОСОБА_7
часто хворіє, і цей факт не підлягає
доказуванню та дослідженню судом.

Суд, відповідно до ст.11 ЦПК України,
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог, якими є участь
бабусі у вихованні внука, тому суд не
досліджує та не дає оцінку доводам
позивача щодо неможливості матері
забезпечити належні умови проживання
дитини, щодо умов перебування дитини в
її батьків (в с.Дубечне), якість
виконання матір'ю своїх обов'язків,
розміру її доходів, наявність місця
праці, а також доводам сторін щодо
конфліктів, які були між сторонами
раніше і є в даний час.

Судом також встановлено, що дід та баба
зі сторони матері теж мають бажання
брати участь у вихованні та
спілкуванні з внуком.

Так, допитаний як свідок ОСОБА_8 - дід
дитини зі сторони матері, в судовому
засіданні пояснив, що коли внук буває в
нього в с.Дубечне, то за ним завжди
здійснюється нагляд і догляд, умови для
дитини нормальні, він грається із
іншими дітьми, гуляє по свіжому
повітрі.

З урахуванням викладеного, обставин
справи, суд зазначає, що саме таким
чином визначений судом спосіб участі
баби в спілкуванні та вихованні внука,
відповідає інтересам дитини та є
достатнім для реалізації бабусею своїх
прав щодо виховання внука в повному
обсязі, відповідає принципу
розумності, справедливості,
збалансованості між інтересами всіх
учасників сімейних відносин, та
пріоритетному інтересу дитини,
оскільки не порушує як право позивача
на виховання та спілкування, так і
інтереси самої дитини на підтримку
зв'язків з батьками, іншими родичами, та
відповідає положенням сімейного
законодавства.

Керуючись ст.ст. 9, 19, 159, 257, 263 СК України,
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи
ОСОБА_5, Старовижівська районна
державна адміністрація Волинської
області, служба у справах дітей
Ковельської міської ради про усунення
перешкод в спілкуванні з внуком і
прийнятті участі у його вихованні
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1
перешкод у вихованні та спілкуванні з
внуком ОСОБА_7.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у
вихованні та спілкуванні з внуком
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким чином:

- спілкування телефоном -
понеділок і середа з 19.30 год. по 21.00 год.;

- спілкування засобами
електронного зв'язку («Скайп») за умови
наявності технічної можливості -
субота з 18.00 год. до 21.00 год.;

- дозволити ОСОБА_1 відвідувати
внука ОСОБА_7 в день його народження, в
святкові та неробочі дні - Новий рік,
Різдво, Великдень, 1 або 2 травня, за
місцем його проживання, при цьому
завчасно (не пізніше ніж за добу)
повідомити ОСОБА_2 про час та
особливості відвідування;

- в інші дні, коли ОСОБА_1
перебуватиме на території Волинської
області чи на території місця
проживання матері і дитини, дозволити
ОСОБА_1 забирати внука ОСОБА_7 з дому або
навчального закладу, при цьому
завчасно (не пізніше ніж за добу)
повідомити про це матір та врахувавши
обставини, що мають значення для дитини
(стан здоров'я, вік, навчання), а у
випадку, якщо відповідно до ухвали
Старовижівського районного суду від
27.11.2013 р. у справі № 168/1208/13-ц мати ОСОБА_2
зобов'язана надавати сина ОСОБА_7 в цей
час для побачень з батьком ОСОБА_5, то
зобов'язати ОСОБА_1 отримати на це згоду
батька ОСОБА_5 ;

- зобов'язати ОСОБА_2 повідомляти
ОСОБА_1 за три дні про зміну місця
проживання ОСОБА_7, про хвороби ОСОБА_7
при встановленні діагнозу.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Старовижівський районний суд
Волинської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя О. Й. Хаврона