Справа № 360/1449/13-ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/3112/14 Доповідач у 2
інстанції ФінагєєвКатегорія 4
УХВАЛА

Іменем України

13 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Сліпченко О.І.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Бородянського
районного суду Київської області від 26
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом та просив
стягнути з відповідача на свою користь
грошову компенсацію за належну ОСОБА_1
частку у праві спільної сумісної
власності, а саме частину грошової
суми, внесеної до банківської установи,
у розмірі 43 413 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у
травні 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
було зареєстровано шлюб, який
розірвано 11 червня 2013 року. До
спільного майна подружжя, що підлягає
поділу, належать грошові кошти, які
були віднесені до банківської установи
за договором депозитного вкладу за
рахунок заробітної плати позивача.
ОСОБА_1 було укладено договір
депозитного вкладу у ПАТ КБ
«ПриваБанк». Після закінчення терміну
дії зазначеного договору, грошові
кошти з депозитного рахунку були
переведені позивачем на його зарплатну
картку та в подальшому зняті із
зарплатного рахунку у ПАТ КБ
«ПриваБанк» у сумі 48 953 грн. для
подальшого їх внесення на депозитний
рахунок на ім'я ОСОБА_2 Крім того, на
рахунок відповідача було внесено
грошові кошти у розмірі 37 873 грн., які
також були зняті з рахунку ОСОБА_2, що
був оформлений на останню в період
шлюбу. 06 березня 2013 року депозитний
договір був достроково розірваний
ОСОБА_2, а кошти у сумі 44 900 грн. були
внесені нею на депозитний рахунок.
Добровільно розділити кошти у розмірі
86 826 грн. сторони не можуть.

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зустрічним позовом та просила
поділити спільне майно подружжя,
стягнувши з ОСОБА_1 на її користь
грошову компенсацію за належну частку
у праві спільної сумісної власності у
розмірі 14 000 грн., зобов'язавши ОСОБА_1
внести зазначену грошову суму на
депозитний рахунок та визнати
депозитний вклад за договоромAMDN
2528 на суму 44 900 грн., укладений
07.03.2013 року у Бородянського відділення
Філії «Київське головне регіональне
управління» ПАТ КБ «ПриватБанк»,
особистою власністю ОСОБА_2.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
доньку ОСОБА_3, 2012 року народження. За
час спільного проживання сторони
придбали наступне майно: телевізор
вартістю 9 000 грн., домашній кінотеатр
вартістю 3 000 грн., шафу-купе вартістю 2 500
грн., комп'ютер-ноутбук вартістю 5 000
грн., велосипед 1 000 грн., супутникову
антену 1 000 грн., загальною вартістю 21 500
грн. Крім виплати аліментів на
утримання дитини та позивачки ОСОБА_1
додаткової допомоги не надає. Розмір
аліментів є недостатнім для
забезпечення розвитку дитини, а тому
позивач просила виділити на її користь
грошову компенсацію у розмірі 14 000 грн.
замість частки у праві спільної
власності подружжя, а вищевказане
майно залишити у користуванні ОСОБА_1
Грошовий вклад у розмірі 44 900 грн.
здійснено за рахунок коштів, які
належали особисто ОСОБА_2

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 26 березня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким первісний позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що факт
укладання договору депозитного вкладу
та розмір грошового вкладу у розмірі 86
826 грн. був визнаний відповідачем. Суд
першої інстанції не попереджав
позивача про необхідність надання
додаткових доказів на підтвердження
позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 29 травня 2010 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано
шлюб, який розірвано 11 червня 2013 року.

03 січня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 було укладено договір №
SAMDN4070, згідно якого ОСОБА_2 внесла
на депозитний рахунок кошти у розмірі 86
826 грн. на строк 366 днів по 03 січня 2014
року включно. Вказаний договір було
розірвано 06.03.2013 року.

З інформаційного листа ПАТ КБ
«ПравексБанк» за № від 29
листопада 2013 року вбачається, що ОСОБА_1
не має відкритих та закритих
депозитних рахунків у ПАТ КБ
«ПравексБанк».

У ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Райфайзен
Банк Аваль», ПАТ «Креді Агріколь Банк»,
ПАТ КБ «Хрещатик», ПАТ КБ
«ПравексБанк», ПАТ «Державний ощадний
банк України», ПАТ «Банк «Київська
Русь» станом на 20.11.2013 року відсутні
депозитні вклади на ім'я ОСОБА_1.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного та зустрічного
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що сторонами не надано фінансових
документів, які підтверджують їх
позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується по суті з
висновками суду першої інстанції щодо
відсутності підстав до задоволення
позову ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 69 СК України дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Згідно п. п. 23-25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. Так, з матеріалів справи
вбачається, що договір № SAMDN4070,
згідно якого ОСОБА_2 внесла на
депозитний рахунок кошти у розмірі 86 826
грн., було розірвано 06.03.2013 року, тобто
під час зареєстрованого шлюбу. ОСОБА_1
не надано належних доказів того, що
вищезазначені кошти, ? частину яких
позивач просить стягнути з
відповідача, є в наявності на час
розгляду справи та не були використані
подружжям в інтересах сім'ї під час
перебування в зареєстрованому шлюбі.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає,
що грошові кошти у розмірі 44 900 грн. були
внесені відповідачем на депозитний
рахунок. Даний факт ОСОБА_2 не
оспорюється. Однак, позивач не заявляв
вимогу про поділ зазначених коштів.
Позовні вимоги та вимоги апеляційної
скарги ОСОБА_1 полягають в поділі
грошових коштів, які перебували на
депозитному рахунку ОСОБА_2 до 06.03.2013
року і були достроково зняті (а.с. 163, 52).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову у задоволенні позову, висновки
суду відповідають фактичним
обставинам справи, а тому підстави для
скасування рішення суду відсутні.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
сторонами не оскаржувалося, а відтак, в
апеляційному порядку не
переглядається.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Сліпченко О.І.