Справа № 529/1373/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Диканський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Цихоцька В. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Балясненської сільської ради
Диканського району Полтавської
області про визнання права власності
на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач після
уточнення позовних вимог вказала, що на
підставі Рішення № 27 виконавчого
комітету Балясненської сільської ради
депутатів трудящих Диканського району
Полтавської області від 30 березня 1973
року про надання дозволу
індивідуального житлового будівництва
її нині померлому чоловікові ОСОБА_5
була виділена земельна ділянка під
індивідуальне житлове будівництво в
АДРЕСА_1, на підставі якого виконавчим
комітетом Диканської районної ради
депутатів трудящих на ім'я ОСОБА_5 було
видане Свідоцтво на забудову садиби в
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер. 21 березня 2001
року виконавчим комітетом
Балясненської сільської ради
Диканського району Полтавської
області /далі - Балясненська сільська
рада/ видане Свідоцтво про право
власності на жилий будинок,
розташований у АДРЕСА_1 /далі - АДРЕСА_2/,
згідно якого визначено, що позивачу
ОСОБА_1, її померлому чоловікові ОСОБА_5,
а також їхнім синам ОСОБА_6 та ОСОБА_7
кожному належить по 1/4 частині
житлового будинку. 28 квітня 2001 року
державним нотаріусом Диканської
державної нотаріальної контори /далі -
Диканська держнотконтора/ видане
свідоцтво про спадщину по закону,
згідно якого за позивачем ОСОБА_1
визнане право власності на спадкове
майно - 1/4 частину вказаного житлового
будинку, яка належала її померлому
чоловікові ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер син позивача ОСОБА_1
-ОСОБА_6 Вказуючи на те, що вона має
право на 1/2 частину житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1, як дружина
померлого ОСОБА_5, так як будинок був
побудований у шлюбі, вона прийняла
спадщину після смерті чоловіка, так як
подала відповідну заяву до
нотаріальної контори, її син - третя
особа ОСОБА_7 також фактично прийняв
спадщину, так як на день смерті батька
ОСОБА_5 проживав разом з ним, в той час
як нині померлий син ОСОБА_6 спадщину не
прийняв, позивач просить визнати за нею
право власності на 3/4 частини вказаного
нерухомого майна, вважаючи, що право на
іншу 1/4 його частину має її син - третя
особа ОСОБА_7 При цьому позивач просить
поновити пропущений строк позовної
давності, посилаючись на поважність
його пропуску за станом здоров'я,
визнати спільним майном подружжя - її
та її нині померлого чоловіка ОСОБА_5 -
жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1,
припинити право спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 на вказне
майно, а також визнати частково
недійним рішення виконавчого комітету
Балясненської сільської ради від 16
березня 2001 року, свідоцтво про право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1, а також свідоцтво про спадщину
по закону, видане державним нотаріусом
Диканської держнотконтори 28 квітня 2001
року щодо розміру частин спадкового
майна померлого ОСОБА_5

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві також
вказала, що 27 лютого 1993 року виконавчим
комітетом Балясненської сільської
ради народних депутатів на ім'я її нині
померлого сина ОСОБА_6 був наданий
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку по АДРЕСА_2 і на його
ім'я був виданий будівельний паспорт.
Однак фактично постійно ОСОБА_6
будівництво будинку не здійснював, так
як виїхав на постійне місце проживання
у м. Запоріжжя. Нею та її нині померлим
чоловіком ОСОБА_5, а в подальшому після
його смерті - з сином ОСОБА_6 та
відповідачем ОСОБА_2 був збудований
флігель, який 11 грудня 2009 року рішенням
№ 62 виконавчого комітету
Балясненської сільської ради
Диканського району Полтавської
області /далі - Балясненська сільська
рада/ був визнаний житловим
приміщенням. На це приіщення були
видані правовстановлюючі документи на
ім'я її нині помелого сина ОСОБА_6
Позивач вказала, що вона має право на 1/2
частину цього приміщення, так як
приймала участь у його будівництві, а
на іншу 1/2 частину мали право її нині
померлий син ОСОБА_6 та відповідач
ОСОБА_2, з якою він перебував у шлюбі.
Тому вважала, що нині померлому ОСОБА_6
належала 1/4 частина у вказаному
приміщенні і саме вона в даний час є
спадковим майном, на яке мають право
вона, як мати померлого, відповідач
ОСОБА_2 як дружина, а також малолітні
діти померлого ОСОБА_6 - син ОСОБА_11,
інтереси якого представляє відповідач
ОСОБА_2, та донька ОСОБА_12, інтереси якої
представляє відповідач ОСОБА_3
Виходячи з викладеного позивач просила
визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на житловий
будинок по АДРЕСА_2, видане 03 серпня 2010
року на ім'я її нині померлого сина
ОСОБА_6, визнати за нею право власності
на житлове приміщення, розташоване
АДРЕСА_2, та стягти з неї на користь
інших спадкоємців померлого ОСОБА_6
грошову компенсацію.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала і додатково вказала,
будинок по АДРЕСА_2 будувався для сина
ОСОБА_6, так як спочатку планувалось, що
він буде проживати у АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_1 також додатково
вказала, що питання про визнання за нею
права власності на 1/2 частину житлового
будинку, побудованого нею в шлюбі з
чоловіком та розташованого по АДРЕСА_1,
вона раніше не ставила, так як хворіла,
а також вказала, що питання щодо права
власності на вказане майно виникло
через конфлікт між спадкоємцями після
смерті її сина ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
подала заяву про визнання позову та
розгляд справи без її участі.

Від відповідача Балясненської
сільської ради надійшла заява про
визнання позову та розгляд справи без
участі його представника.

Від третьої особи ОСОБА_7 надійшла
заява про розгляд справи без його
участі, заперечень проти позову не
надійшо.

Від третьої особи Диканської
держнотконтори надійшла заява про
розгляд справи без участі її
представника, заперечень проти позову
не надійшло.

Відповідач ОСОБА_3 подала суду заяву
про розгляд справи без її участі, а
також письмові заперечення проти
позову, в яких вказала, що підстави для
застосування строку позовної давності
відсутні, а також відсутні підстави для
визнання за позивачем права власності
на 3/4 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1, так як позивач у період
оформлення документів у 2001 році не була
пенсіонером, працювала, до нотаріуса з
усіма документами щодо оформлення
спадщини після смерті свого чоловіка
ОСОБА_5 зверталася сама, оформивши на
своє ім'я все спадкове майно, її сини -
нині померлий ОСОБА_6 та третя особа
ОСОБА_7 до нотаріуса взагалі не
зверталися.

Відповідач ОСОБА_3 також вважала
безпідставними вимоги позивача про
визнання за нею права власності на 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_2,
вказавши, що будівнитцво будинку було
розпочате у 1993 році і закінчене у 1999
році. Нині померлий ОСОБА_6, якому воно
належало, протягом тривалого часу - з 1993
року по 1997 рік -працював у місцевому
колгоспі за місцем свого проживання у
АДРЕСА_2, зароблені кошти вкладав у
будівництво будинку, а в подальшому,
після виїзду на інше місце проживання
продовжував вкладати зароблені кошти у
будівництво будинку. Тому вважала
наявними підстави для відмови позивачу
в позові щодо питань, які стосуються
прав її малолітньої доньки ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на спадкове майно, яке
залишилося після смерті її батька
ОСОБА_6

Вислухавши пояснення позивача, її
представника, свідків, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 05
жовтня 1969 року позивач зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5, що підтверджено
Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1,
виданим Балясненською сільською радою.
Рішенням № 27 виконавчого комітету
Балясненської сільської ради
депутатів трудящих 30 березня 1973 року
нині померлому чоловіку позивачки
ОСОБА_5 була виділена земельна ділянка
по АДРЕСА_1 для індивідуального
будівництва житлового будинку. В
подальшому на підставі вказаного
рішення на ім'я нині померлого чоловіка
позивача ОСОБА_5 було видане Свідоцтво
на забудову садиби в сільських
населених пунктах, у якому був
визначений строк будівництва з 21.08.1973
року по 21.08.1976 рік. У вказаний період
житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачем
та її нині померлим чоловіком ОСОБА_5
був побудований на земельній ділянці
колгоспного фонду колгоспу ім. Чкалова,
і вони стали проживати в ньому разом з
своїми малолітніми на той час дітьми -
нині померлим ОСОБА_6 та третьою особою
ОСОБА_7 У липні 1989 року Полтавським бюро
технічної інвентаризації був
виготовлений Технічний паспорт
реєстровий номер 1-157 на вказаний
житловий будинок, згідно якого
власниками будинку на той час
зазначені нині померлий чоловік
позивача ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 та їхні
сини - нині померлий ОСОБА_6 та третя
особа ОСОБА_7 і кожен мав рівну 1/4 частку
/а.с. 35-39 т. 1/. З пояснень у суді позивача
ОСОБА_1 вбачається, що їхнє
господарство було колгоспним двором,
так як її нині померлий чоловік
постійно працював у колгоспі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік позивача ОСОБА_5
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть НОМЕР_2, виданим
Балясненською сільською радою 25
вересня 2000 року. 23 березня 2001 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Балясненської сільської ради № 14 від 16
березня 2001 року /а.с. 184 т. 1/ виконавчим
комітетом Балясненської сільської
ради 23 березня 2001 року було видане
Свідоцтво на право власності на жилий
будинок, розташований в АДРЕСА_1, згідно
якого майно належало чоловіку позивача
ОСОБА_5, позивачу ОСОБА_1 та їхнім дітям
ОСОБА_6 та третій особі ОСОБА_7 кожному
по 1/4 частині /а.с. 34 т. 1/. 28 квітня 2001 року
позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса
з заявою про прийняття спадщини після
смерті чоловіка /а.с. 173 т. 1/ і того ж дня
їй державним нотаріусом Диканської
державної нотаріальної контори було
видане Свідоцтво про спадщину по
закону серії АВР № 919720, згідно якого
позивач одержала у власність 1/4 частину
житлового будинку, розташованого в
АДРЕСА_1, яка належала її померлому
чоловіку ОСОБА_5 /а.с. 33 т. 1/.

З викладеного вище випливає, що
житловий будинок по АДРЕСА_1 позивачем
та її нині померлим чоловіком ОСОБА_5
був побудований у 70-х роках минулого
століття і у 1989 році на нього був
виданий Технічний паспорт Полтавським
бюро технічної інвентаризації з
зазначенням усіх співвласників згідно
діючого на той час законодавства. На
той час діяв Цивільний кодекс
Української РСР у редакції 1963 року, ст.
120 якого визначала, що майно
колгоспного двору належить його членам
на праві спільної власності згідно ст.
112 цього Кодексу. При цьому колгоспний
двір міг мати у власності підсобне
господарство на присадибній земельній
ділянці, яка перебуває в його
користуванні, житловий будинок,
продуктивний скот, птицю та дрібний
сільськогосподарський реманент
відповідно до статуту колгоспу. Крім
того, колгоспному двору належали
передані в його власність членами
двору їх трудові доходи від участі у
спільному господарстві колгоспу чи
інше передане їм у власність двору
майно, а також предмети домашньої
обстановки та особистого користування,
придбані на спільні кошти. Згідно ст. 123
ЦК Української РСР /у редакції 1963 року/
розмір часток члена колгоспоного двору
встановлюється, виходячи з рівності
часток усіх членів двору, включая
неповнолітніх та непрацездатних.
Право власності колгоспних дворів було
припинене Законом України "Про
власність" від 07.02.1990 року, який вступив
в законну силу лише з липня 1990 року.

З викладеного вище випливає, що
виконавчим комітетом Балясненської
сільської ради правомірно було
прийняте 16 березня 2001 року рішення № 14
"Про оформлення права приватної
власності на жилий будинок", в якому
вказано, що господарство по АДРЕСА_1
згідно погосподарської книги № 3 на 01.07.
1990 року відносилось до колгоспного
двору, членами якого були нині померлий
чоловік позивача ОСОБА_5, позивач
ОСОБА_1 та їхні сини - ніні померлий
ОСОБА_6 та третя особа ОСОБА_7 /а.с. 184 т. 1/.
Таким чином в подальшому виконавчим
комітетом Балясненської сільської
ради 23 березня 2001 року правомірно було
видане Свідоцтво про право власності
на жилий будинок по АДРЕСА_1 на ім"я
чотирьох співвласників з рівними
частками у майні - нині померлого
чоловіка позивача ОСОБА_5, позивача
ОСОБА_1 та їхніх синів - ніні померлого
ОСОБА_6 та третьої особи ОСОБА_7, яке 28
березня 2001 року було зареєстроване у
визначеному на той час порядку у
Полтавському бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 154 /а.с.
34 т. 1/. В подальшому на підставі
вказаного свідоцтва нотаріусом
правомірно було видане Свідоцтво про
спадщину по закону серії АВР № 919720,
згідно якого позивач одержала у
власність 1/4 частину житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_1, яка належала
її померлому чоловіку ОСОБА_5 Вказане
свідоцтво у визначеному на той час
порядку було зареєстроване у
Полтавському бюро технічної
інвентаризації 30 травня 2001 року за
реєстровим № 157 /а.с. 33 т. 1/. При цьому
позивач у судовому засіданні пояснила,
що вказані документи вона оформляла
особисто, їй було відомо про їхній
зміст і вони постійно зберігалися і в
даний час зберігаються у неї за місцем
її проживання.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку про відсутність відстав
для задоволення позову позивача ОСОБА_1
в частині визнання за нею право
власності на 3/4 частини житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_1,
визнання спільним майном подружжя - її
та її нині померлого чоловіка ОСОБА_5 -
вказаного жилого будинку, припинення
права спільної сумісної власності
подружжя ОСОБА_5 на вказне майно,
визнання частково недійним рішення
виконавчого комітету Балясненської
сільської ради № 14 від 16 березня 2001
року, Свідоцтва про право власності на
вказаний житловий будинок, виданого 23
березня 2001 року виконавчим комітетом
Балясненської сільської ради, а також
Свідоцтва про спадщину по закону,
виданого державним нотаріусом
Диканської держнотконтори 28 квітня 2001
року щодо розміру частини спадкового
майна померлого ОСОБА_5

При цьому суд не вбачає підстав для
поновлення пропущеного позивачем
строку позовної давності, так як право
позивача щодо викладених вище обставин
про визнання права власності на
спірний житловий будинок, розташований
по АДРЕСА_1, порушене не було.

Суд не вирішує питання щодо подальшої
долі 1/4 частини спадкового майна у
вказаному вище житловому будинку, яка
належала нині померлому сину позивача
ОСОБА_6, так як позивач не ставить
питання про вирішення долі цього майна
як спадщини, а суд, згідно норм діючого
цивільно-процесуального
законодавства, самостійно не може
вийти за межі позовних вимог.

В судовому засіданні також
встановлено, що на підставі рішення без
номера виконавчого комітету
Балясненської сільської ради від 27
лютого 1993 року на ім'я нині померлого
сина позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 було
надано дозвіл на будівництво
індивідуального житлового будинку
АДРЕСА_2 і того ж року районним
архітектором Диканського району був
виготовлений будівельний паспорт на
будівництво такого будинку /а.с. 5-8 т. 1/.
Рішенням виконавчого комітету
Балясненської сільської ради № 62 від 11
грудня 2009 року за заявою нині померлого
ОСОБА_6 був визнаний житловим
приміщенням збудований ним флігель,
розташований по АДРЕСА_2. Того ж року
Відділом містобудування, архітектури
та житлово-комунального господарства
Диканської районної державної
адміністрації був виданий будівельний
паспорт на переобладнання літньої
кухні в житловий будинок по АДРЕСА_2 на
ім'я забудовника ОСОБА_6 /а.с. 9-12 т. 1/.
03.08.2010 року виконавчим комітетом
Балясненської сільської ради на ім'я
ОСОБА_6 було видане Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно серії САС
№ 785443 на житловий будинок,
розташований в АДРЕСА_2, яке 12.08.2010 року
у визначеному на той час порядку було
зареєстроване в електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно /а.с.
13-14 т. 1/. 11.01.2010 року Полтавським бюро
технічної інвентаризації
"Інвентаризатор" на ім'я ОСОБА_6 згідно
інвентаризаційної справи № 406 був
виданий технічний паспорт на вказаний
житловий будинок реєстровий № 2-361 /а.с.
15-17 т. 1/.

Вислухавши у суді пояснення позивача
ОСОБА_1, свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16,
оцінивши матеріали справи у
сукупності, суд приходить до висновку,
що житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_2 належав нині померлому сину
позивача ОСОБА_6 на законний підставах
і відсутні підстави для визнання за
позивачем права власності на 1/2 його
частину у зв'язку з тим, що вона
приймала участь у його будівництві,
виходячи з наступного.

Право власності громадян в Україні
регуюється загальними нормами,
визначеними ст.ст. 316-319 та 325 ЦК України.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК
України визначає, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Ст.ст. 379 та 380 ЦК
України визначають поняття житла як
об'єкта права власності.

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_6 з дня народження і до кінця 1999
року майже постійно проживав у АДРЕСА_2
разом з батьками. У березні 1987 року він
був прийнятий на роботу в колгосп ім.
Чкалова, правонаступником якого в
подальшому стала Приватно-пайова
спілка селян "Балясне", де працював до
1999 року. Перерив у роботі був з вересня
1987 року по червень 1992 року у зв'язку з
навчанням у технікумі та проходженням
обов'язкової військової служби. Це
підтверджується виданою на його ім'я
трудовою книжкою колгоспника /а.с. 110-113
т. 1/. Позивач ОСОБА_1 у суді пояснила, що
житловий будинок по АДРЕСА_2 будувався
саме для старшого сина - нині померлого
ОСОБА_6 Вказане підтвердили у судовому
засіданні і свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16
При цьому свідок ОСОБА_15 у судовому
засіданні пояснив, що він приймав
участь у будівництві стін вказаного
житлового приміщення. Це було у період,
коли син позивача ОСОБА_6 ще працював у
колгоспі. Сам по собі той факт, що
вказаних свідків для будівельних робіт
наймала та розраховувалась з ними саме
позивач не свідчить про те, що нині
померлий її син ОСОБА_6 не приймав
участі в будівництві будинку та не
надавав коштів на його будівництво та
придбання необхідних будівельних
матеріалів. При цьому у суді позивач
зазначала той факт, що у будівництві
цього будинку приймали участь її син
ОСОБА_6 та його дружина - відповідач
ОСОБА_2 Сам по собі той факт, що позивач
приймала участь у будівництві
вказаного будинку не свідчить про
наявність у неї права власності на 1/2
його частину, так як матеріальна
допомога та допомога працею батьків
своїм дітям є їх правом, яким позивач і
скористалась, надаючи допомогу сину у
будівництві будинку.

У судовому засіданні позивач також
вказала, що вона не висловлювала жодних
заперечень проти того, щоб право
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_2 було оформлене на ім'я її нині
померлого сина ОСОБА_6 до часу смерті
останнього, коли виникли суперечки між
спадкоємцями щодо спадкового майна.

Таким чином суд не вбачає підстав для
визнання частково недійсним Свідоцтва
про право право власності не нерухоме
майно, виданого на ім'я нині померлого
ОСОБА_6 та для визнання за позивачем
права власності на 1/2 частину житлового
будинку по АДРЕСА_2 і позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають,
так як вказаний житловий будинок
належав нині померлому ОСОБА_6 на
законних підставах і в даний час є
спадковим майном.

25 червня 2005 року нині померлий син
позивача ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з
відповідачем ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
серії НОМЕР_3, виданим 25 червня 2005 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Василівського районного
управління юстиції Запорізької
області. Від вказаного шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_17, що
підтверджено свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_4, виданим 09
грудня 2005 року відділом реєстрації
актів цивільного стану Василівського
районного управління юстиції
Запорізької області. Крім того у нині
померлого ОСОБА_6 є малолітня донька
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, матір'ю якої є
відповідач ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_5, виданим відділом реєстрації
актів цивільного стану Василівського
районного управління юстиції
Запорізької області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 син позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_6 помер, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6,
виданим 30 травня 2012 року
Шевченківським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Запорізького
міського управління юстиції. Після
його смерті у визначеному ст. 1269 ЦК
України порядку до нотаріуса з заявами
про прийняття спадщини звернулися
спадкоємці 1-ї черги за законом -
позивач ОСОБА_1 як мати, відповідач
ОСОБА_2 як дружина в своїх інтересах та
інтересах малолітнього сина ОСОБА_11, а
також відповідач ОСОБА_3 в інтересах
малолітньої доньки померлого - ОСОБА_12
відповідно до норм ст. 1261 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 60 та 61 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважних причин самостійного
заробітку (доходу). Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

З викладеного вище випливає, що
житловий будинок по АДРЕСА_2 остаточно
був побудований та право власності на
нього було оформлене під час
перебування нині померлого ОСОБА_6 у
шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, тому вона
має право на 1/2 частину вказаного
будинку як його дружина. Інша 1/2 частина
цього будинку є спадковим майном, на
яке мають право вказані вище
спадкоємці 1-ї черги за законом, тобто
позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2,
малолітній ОСОБА_11 та малолітня
ОСОБА_12, де кожному належить право
власності на 1/8 частину вказаного
житлового будинку відповідно до ст. 1278
ЦК України.

У позовній заяві позивач просить також
стягти з неї на користь інших
спадкоємців померлого ОСОБА_6 грошову
компенсацію за їхні частки у вказаному
будинку. Вказані позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідач ОСОБА_2 подала суду заяву
про визнання позовних вимог і не
заперечувала проти визнання за
позивачем права власності на вказаний
житловий будинок та погодилась
одержавти від позивача грошову
компенсацію належної їй частки у
нерухомому майні, а також частки, яка
належить її малолітньому сину ОСОБА_11
Відповідно до ст. 1273 ЦК України
спадкоємець за заповітом або за
законом може відмовитися від прийняття
спадщини, батьки можуть відмовитися
від прийняття спадщини, належної
малолітній особі, лише з дозволу органу
опіки та піклування.

Рішенням виконавчого комітету
Балясненської сільської ради № 15 від 04
березня 2014 року як органу опіки та
піклування надано згоду відповідачам
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на відмову від частини
спадщини, яка належить малолітнім
дітям померлого ОСОБА_6 за умови
отримання грошової компенсації від
позивача ОСОБА_1 /а.с. 37 т. 2/.

За вказаних обставин суд приходить до
висновку про наявність підстав для
визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності на 7/8 частин житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_2 з
виплатою відповідачу ОСОБА_2 грошової
компенсації в сумі 15 125 грн. за належні
їй 5/8 частин у вказаному майні та
грошової компенсації в сумі 3025 грн. за
належну її малолітньому сину ОСОБА_11 1/8
частку у нерухомому майні, а всього
разом 18 150 грн., виходячи з оцінки
вказаного майна /а.с. 1-30 т. 2/.

Позовні вимоги щодо виплати
відповідачу ОСОБА_3 грошової
компенсації за 1/8 частку у майні, яке
належить її малолітній доньці ОСОБА_12,
задоволенню не підлягають у з'язку з
відмовою відповідача ОСОБА_3 прийняти
грошову компенсацію та прийняттям
спадщини малолітньою ОСОБА_12 після
смерті батька.

Судові витрати підлягають розподілу
між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК
України і з позивача на користь
відповідача ОСОБА_3 підлягають
стягненню судові витрати, пов'язані з
переїздом з посійного місця проживання
до місця розгляду справи судом, а саме -
витрати на придбання пального в сумі 1117
грн. 52 коп., а також поштові витрати в
сумі 35 грн. 20 коп. та витрати на правову
допомогу в сумі 960 грн., а всього разом -
2112 грн. 72 коп. Суд не вбачає підстав для
стягнення з позивача на користь
відповідача ОСОБА_3 судових витрат у
виді добових та втраченого заробітку,
так як відповідачем ОСОБА_3 не надані
документи, які б підтверджували
надання їй відгулів на робочому місці у
дні явки до суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 112, 120, 123 ЦК Української РСР /у
редакції 1963 року/, ст.ст. 316-319, 325, 328, 379, 380,
1216-1223, 1226, 1258, 1261, 1267-1270, 1273, 1278 ЦК України,
ст.ст. 60-61 СК України, ст.ст. ст. ст. 10, 11,
60, 79, 84, 85, 88, 208-209, 212 - 215 ЦПК України, суд
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/8
частин житлового будинку,
розташованого в АДРЕСА_2, який в цілому
складається з житлового будинку літ.
А-1, сараїв Б, В, Д, навісу - в, гаража Г,
погреба вхідного Е, трубопроводу № 1 та
належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6
на підставі Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно серії САС
№ 785443, виданого 03.08.2010 року виконавчим
комітетом Балясненської сільської
ради Диканського району Полтавської
області та зареєстрованого в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно 12.08.2010 року Полтавським
бюро технічної інвентаризації
"Інвентаризатор".

Стягти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію в сумі 15 125 грн. за
належні ії 1/2 частину як дружині та 1/8
частину як спадкоємцю померлого ОСОБА_6
у житловому будинку, розташованому в
АДРЕСА_2.

Стягти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію в сумі 3025 грн. за
належну ії малолітньому сину ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_3, як спадкоємцю померлого
ОСОБА_6 1/8 частину у житловому будинку,
розташованому в АДРЕСА_2.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити за безпідставністю.

Стягти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати в сумі 2112 грн. 72
коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: