АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Стельмащук П.Я. Провадження
№ 22-ц/789/323/14 Доповідач - Демкович
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 квітня 2014 р.

Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
який діє в інтересах ОСОБА_3,

на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3

про стягнення витрат на придбання
ліків, 3% річних від простроченої суми
та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

08.01.14 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на
рішення суду першої інстанції від 30.12.13,
вважаючи, що воно ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, просить його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Порушення вбачає в тому, що судом не
взято до уваги вимоги ч.1 ст. 1195 ЦК
України, яка визначає відшкодування
витрат на придбання ліків. Указує, що
розмір моральної шкоди не може бути
менший ніж розмір матеріальної шкоди,
оскільки він має хоча б частково
компенсувати ті душевні страждання,
які довелось пережити йому та його
сім'ї.

24.01.14 ОСОБА_2, який діє в інтересах
ОСОБА_3, звернувся зі скаргою на згадане
рішення. Також вказує на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначає, що судом неповно з'ясовано
обставини справи, що призвело до
невірного застосування норм
матеріального права, а саме, що до
даного спору слід було застосувати
норми ст. 614 ЦК України, а не норми ст. 625
ЦК України, оскільки відповідачем не
повертався борг по причині важкого
матеріального стану, а тому відсутні
вина у невиконанні договірних
зобов'язань.

Щодо стягнення матеріальної та
моральної шкоди, то вважає, що в
матеріалах справи відсутні будь - які
докази заподіяні позивачу такої шкоди.

У суді апелянти підтримали свої скарги,
пославшись на доводи, зазначені у них,
заперечивши проти задоволення скарги
опонента.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 30.12.13 позов
ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто
із ОСОБА_3 на користь позивача 50907,72 грн.,
з яких 5907,72 грн. в якості відшкодування
3% річних від прострочення суми, 40000,00
грн. витрат на придбання ліків та 5000, 00
грн. моральної шкоди. Стягнуто із
відповідача на користь держави 509,08
грн. судового збору. У задоволенні
решти вимог відмовлено.

Заслухавши учасників судового процесу,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що рішення суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення суд виходив із того,
що доказами по справі підтверджено
наявність протиправної поведінки
відповідача щодо неповернення коштів
позивачу, які йому були необхідні на
придбання ліків, у зв'язку із
погіршенням стану здоров'я. Щодо
відшкодування моральної шкоди, то суд
виходив із того, що внаслідок
неправомірних дій відповідача у
позивача значно погіршився стан
здоров'я, також суд враховував характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань позивача та його
сім'ї, що призвело до вимушених змін у
житті останнього.

Окрім цього, суд застосував наслідки
відповідальності за прострочення
виконання грошового зобов'язання у
вигляді сплати 3% річних від
простроченої суми боргу.

Із такими висновками суду апеляційна
інстанція погоджується з огляду на
таке.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 23.11.12, яке
залишене без змін, ухвалою колегії
суддів апеляційного суду
Тернопільської області від 17.09.13,
стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
302000,00 грн.

Підставою для прийняття вказаного
рішення послужило боргове зобов'язання
відповідача - договір позики,
підтверджений розпискою від 25.03.11, за
умовами якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1
302000, грн., які зобов'язався повернути до
31.03.12, однак коштів до визначеної дати
не повернув.

Рішення суду від 23.11.12 відповідачем не
виконане.

02.09.13 позивач звернувся з
вимогами до відповідача про стягнення
3% річних від простроченої суми
заборгованості, витрат на придбання
ліків, та моральної шкоди.

Вказує на те, що, не отримавши 31.03.12
від відповідача коштів, він переніс
великий стрес і це у подальшому вкрай
негативно відбилось на його здоров'ї.
Вказує, що відповідач знав про його
стан здоров'я та про те, що йому
протипоказанні стреси та емоційні
навантаження.

Через протиправну поведінку
відповідача у нього погіршився стан
здоров'я й він змушений був приймати
ліки.

Згідно товарних чеків у період із 02.04.12
по 17.11.12 позивач придбав лікарських
препаратів на загальну суму 99604,54 грн.

Судом першої інстанції вірно дано
аналіз доказам, які свідчать про
погіршення стану здоров'я позивача
внаслідок неповернення коштів
відповідачем.

Колегія суддів не бере до уваги
заперечень апелянта ОСОБА_2 щодо
невідповідності виписки з
амбулаторної картки № 48540 від 20.08.13,
заведеної щодо ОСОБА_1, вимогам
нормативних актів стосовно оформлення
медичної документації, оскільки
відомості про стан здоров'я позивача,
які внесені до цієї виписки,
підтверджуються показами свідків.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1
знаходиться на обліку в невролога
поліклініки ТМКЛШД з приводу
віддалених наслідків перенесення
відкритої черепно-мозкової травми,
потребує постійного лікування, так як
турбує головний біль з тенденцією до
вираженого у вигляді кризи. Хворий
вживає ряд медичних препаратів й йому
протипоказане емоційне та фізичне
навантаження й рекомендовано уникати
стресів. Також зазначено, що за останні
6 - 7 місяців стан хворого погіршився,
пацієнт частіше викликає швидку
допомогу, зі слів пацієнта його стан
здоров'я погіршився у зв'язку із
неповернення йому великої суми грошей.
У зв'язку із цим хворому для покращення
стану здоров'я призначено курс
лікування препаратами, які вказані у
виписці та які йому необхідно приймати
по даний час (виписка від 02.10.13).

Установлено, що в період із 31.03.12
по 23.11.12 до ОСОБА_1 53 рази викликалася
швидка допомога. Із 23.10.12 по 06.11.12
останній перебував на стаціонарному
лікуванні в Тернопільській обласній
комунальній клінічній
психоневрологічній лікарні.

Колегія суддів приходить до
переконання, що судом першої інстанції
вірно зроблено висновок про причинний
зв'язок між погіршенням стану здоров'я
позивача та протиправною поведінкою
відповідача, яка виразилася у
невиконанні боргових зобов'язань та
вірно застосовано ст.ст. 1166, 1195 ЦК
України.

Відповідачем не доведено
відсутності його вини у настанні
негативних наслідків для здоров'я
позивача.

При визначенні розміру стягнення
збитків суд керувався положеннями ч. 4
ст. 1193 ЦК України та врахував
матеріальний стан відповідача,
зменшивши розмір відшкодування шкоди
до 40000,00 грн., що на думку судової
колегії є вірним. Тому, апеляційна
скарга позивача щодо скасування
рішення в цій частині й задоволення
його вимог у повному обсязі до
задоволення не підлягає.

Щодо стягнення судом першої інстанції
3% річних від простроченої суми колегія
суду погоджується з даним висновком,
оскільки відповідно до ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Твердження апелянта ОСОБА_2 про те, що
сплата 3 % річних не передбачена
договірними відносинами між сторонами
спору є безпідставними, так як саме ст.
625 ЦК України визначає види
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

У даному випадку це не є видом
забезпечення виконання зобов'язання,
як це трактує апелянт із посиланням на
ст. 546, 549 ЦК України, а вид
цивільно-правової відповідальності.

Тому вимоги скарги останнього в цій
частині щодо скасування рішення є
безпідставними.

Аналізуючи рішення суду щодо
правомірності стягнення судом
моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., то
судова колегія вважає, що рішення в цій
частині також є законним і
справедливим з огляду на наступне.

Встановлено, що внаслідок протиправної
поведінки відповідача позивач зазнав
душевних страждань, фізичного болю,
викликаного погіршення стану здоров'я,
що призвело до вимушених змін у його
житті та стосунках у сім'ї.

Хоча договірними відносинами між
сторонами не визначено питання
відшкодування моральної шкоди, однак
законодавство України передбачає
можливість такого відшкодування у
випадку порушення зобов'язання (ст. 611
ЦК України).

Враховуючи обставини спору, наявність
моральної шкоди, те, що відповідач з
моменту отримання позики й по даний час
взагалі не виконав грошового
зобов'язання й не вживає жодних заходів
для повернення коштів, апеляційна
інстанція приходить до висновку, що
судом вірно застосовано ст.ст. 23, 1167 ЦК
України.

Тому доводи апелянта ОСОБА_2 є
безпідставними.

Підсумувавши вище наведене, судова
колегія приходить до висновку, що судом
вірно застосовані норми матеріального
та процесуального права й підстав для
скасування рішення, з мотивів,
наведених у скаргах, не вбачає.

Ухвалою від 07.03.14 відстрочено ОСОБА_3
сплату судового збору за розгляд
справи у суді апеляційної інстанції в
розмірі 254,54 грн. до часу ухвалення
рішення у справі.

Тому вказану сумі слід стягнути із
останнього в користь держави.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3,
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 30 грудня 2013
року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір у розмірі 254,54 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович