Справа НОМЕР_4-146/12 Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/1014/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та заявою ОСОБА_4 про приєднання
до апеляційної скарги на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 14 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 треті особи
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Бучанська
міська рада Київської області,
Управління земельних ресурсів у м. Буча
Київської області про усунення
перешкод у користуванні та визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

встановила:

У грудні 2010 року ОСОБА_9 звернувся до
Ірпінського міського суду Київської
області із позовом, в якому посилався
на те, що він згідно договору дарування
від 14.05.2003 року є власником квартири
НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1. Відповідачка
ОСОБА_3 є співвласницею квартири
НОМЕР_2, ОСОБА_10 співвласницею квартири
НОМЕР_3, а ОСОБА_11 - квартири НОМЕР_4.

Рішеннням Бучанської селищної ради
Київської області від 21.10.1999 року за
всіма власниками домоволодіння
АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка
площею 2180 кв. м, з яких 1500 кв. м для
обслуговування житлового будинку, а 680
кв. м для ведення особистого підсобного
господарства.

Власники квартир НОМЕР_3 та НОМЕР_4
даного будинку отримали державні акти
на право власності на земельні ділянку
площею 0,0892 га біля їх частин будинку
відповідно площею 0,0506 га та 0,0386 га, межі
між ними визначені державними актами і
у нього претензій до власників даних
земельних ділянок немає. Не
приватизованою залишається земельна
ділянка площею 1033 кв. м біля його
частини будинку та ОСОБА_3

ОСОБА_3 також отримала державний акт на
земельну ділянку площею 0,0929 га, який
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 28.10.2009 року
визнаний недійсним.

Він земельну ділянку біля своєї
частини будинку не приватизував,
оскільки між ним та відповідачами
виник спір з приводу користування
земельною ділянкою, оскільки ОСОБА_1 не
тільки захопила велику земельну
ділянку, але й таким чином встановила
паркан біля будинку, що він позбавлений
можливості належним чином утримувати
та користуватись своєю частиною
будинку.

Вважає, що так як земельна ділянка
площею 1027 кв. м біля їхніх частин
будинку закріплена для обслуговування
їхньої з відповідачкою частини
будинку, а відповідно до раніше наданої
угоди розділена в даний час не може
бути і в даний час площа ділянки
фактично меншого розміру, то дана
земельна ділянка повинна бути
розділена між ним та відповідачкою
ОСОБА_3 в рівних частинах або
максимально наближених до них.

Просив визначити порядок
користування спірною земельною
ділянкою площею 1027 кв. м між ним та
ОСОБА_3, виділивши йому у відокремлене
користування і для обслуговування його
частини будинку земельну ділянку
площею 513,5 кв. м. Зобов"зати ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в місячний строк знести гараж "Е"
та самовільно розпочату будівництвом
будівлю з АДРЕСА_1. Стягнути з
відповідачів судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року позивач ОСОБА_9
помер.

Згідно ухвали Ірпінського міського
суду Київської області від 27 вересня 2011
року провадження у справі зупинено до
залучення до участі у справі
правонаступника. (т. 1 а. с. 150-151).

Згідно ухвали Ірпінського міського
суду Київської області від 11 квітня 2013
року провадження у справі відновлено і
залучено до участі у справі в якості
позивачів правонаступників позивача
ОСОБА_9 його дочку ОСОБА_4 та дружину
ОСОБА_5, яка у жовтні 2013 року пред'явила
уточнену позовну заяву, в якій просила
визначити порядок користування
спірною земельною ділянкою площею 1027
кв. м між нею, власниками квартири
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, та ОСОБА_3, виділивши
їй у відокремлене користування і для
обслуговування її частини будинку
земельну ділянку площею 513,5 кв. м по
другому варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
03.10.2013 року, ОСОБА_3 залишити в
користуванні земельну ділянку біля
квартири НОМЕР_2 зазначеного будинку
площею 513,5 кв. м. Зобов"зати ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в місячний строк знести гараж
"Е". Стягнути з відповідачів судові
витрати. (т. 1 а. с. 159, т. 2 а. с. 40-43).

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 14 листопада
2013 року позовні вимоги ОСОБА_9,
правонаступником якого є ОСОБА_5,
задоволено. Визначено порядок
користування частиною земельної
ділянки площею 1027 кв. м біля квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 будинку АДРЕСА_1 між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 2-му варіанту
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 03.10.2013 року. Виділено
власникам квартири НОМЕР_1, якими є
ОСОБА_5, земельну ділянку площею 513,5 кв.
м по 2-му варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
03.10.2013 року. Залишено в користуванні
ОСОБА_3 земельну ділянку площею 513,5 кв. м
в межах, визначеними 2-м варіантом
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 03.10.2013 року. Зобов"язано
ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знести гараж
"Е" біля будинку АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на
зазначене рішення суду першої
інстанції подали апеляційну скаргу, в
якій просили його скасувати,
посилалися на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, зокрема,
посилалися на те, що суд, ухвалюючи
рішення, проігнорував всі судові
рішення, які були раніше постановлені
судами, по спорах між цими сторонами.
Також судом не врахована та обставина,
що до 14.05.2003 року, тобто, до того, як
ОСОБА_9 став власником квартири НОМЕР_1,
земельна ділянка була закріплена за
будинком АДРЕСА_1 та за мировою угодою
розділена між всіма співвласниками
даного будинку. Рішенням Бучанської
селищної ради співвласникам даного
будинку було закріплено в постійне
користування слідуючі земельні
ділянки: ОСОБА_10 квартира НОМЕР_3 - 600 кв.
м, ОСОБА_12 квартира НОМЕР_4 - 400 кв. м,
ОСОБА_13 квартира НОМЕР_1 - 370 кв. м, ОСОБА_1
квартира НОМЕР_2 - 760 кв. м. В подальшому
на основі мирової угоди земельні
ділянки власників квартир НОМЕР_3,
НОМЕР_4 та НОМЕР_2 були приватизовані.

До даної апеляційної скарги
приєдналася ОСОБА_4, правонаступник
позивача ОСОБА_9 У заяві про приєднання
до апеляційної скарги посилається на
те, що вона, як правонаступник позивача
ОСОБА_9, категорично відмовилась
підтримувати позовні вимоги, тому що
всі позовні вимоги, викладені її
батьком, а в уточнених позовних вимогах
ОСОБА_5, є абсолютно надуманими і
такими, що не відповідають дійсності.
На момент, коли її батько став
власником квартири НОМЕР_1, всі межі
земельної ділянки були встановлені і
не змінювалися. Вона, як власник 5/6
частин квартири НОМЕР_1, стверджує, що
закріпленої за цією квартирою
земельної ділянки площею 0,0210 га
достатньо для утримання та
обслуговування даної квартири і ніяких
перешкод для цього не існує, є вільний
підхід до квартири та зовнішніх її
стін. На подвір"ї достатньо місця для
стоянки автомобіля і зони відпочинку.
Вона, як і сусіди з квартири НОМЕР_4,
мають безперешкодний вихід з подвір"я
до провулку та на вулицю Кірова. До її
квартири вільно під"їзджають
автомобілі. ОСОБА_5, як власник 1/6
частини квартири НОМЕР_1, жодного разу
не була ні в квартирі ні на подвір"ї і
вводить суд в оману, так як не має
жодного уявлення про утримання та
обслуговування даної квартири. (т. 2 а. с.
201-202).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, заяви про приєднання до
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга та заява
про приєднання до апеляційної скарги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Рішення є
законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України. Обґрунтованим
визнається рішення, в якому повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою суду першої
інстанції. Суд належним чином не
з'ясував характер і суть заявлених
позивачем вимог, норми права, якими
вони регулюються; не зазначив, чи мали
місце обставини, якими позивач
обґрунтовував свої вимоги; не дав
належної правової оцінки зібраним у
справі доказам.

Так, вирішуючи даний спір, суд
обґрунтовував свої висновки тим, що
оскільки заявлений ОСОБА_9 позов
допускає правонаступництво і ОСОБА_5
підтримала його повністю та уточнила
вимоги після проведення судової
будівельно-технічної експертизи, то
суд розглядає його по суті заявлених
вимог та на підставі наявних в справі
матеріалів, не дивлячись на те, що
ОСОБА_4 позов ОСОБА_9 не підтримала. А
розділяючи земельну ділянку в рівних
частках між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, суд
врахував, що будинок АДРЕСА_1 раніше
відносився до державного житлового
фонду і жильці всіх 4-х квартир стали
власниками кожної з квартири в порядку
безоплатної приватизації. При цьому
ніхто із сторін не заявляв вимог про
визначення ідеальних часток кожного із
співвласників, а власники квартир
НОМЕР_3 та НОМЕР_4 не заявляли ніяких
вимог на ділянку, яка в даний час
розділяється між власниками квартир
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 і залишилась не
приватизованою. Задовольняючи вимоги
позивачки в частині знесення гаражу
«Е», суд обґрунтовував свої висновки
тим, що він побудований самовільно на
земельній ділянці, яка виділяється
власникам квартири НОМЕР_1.

Однак, з такими висновками суду
повністю погодитись не можливо,
оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що згідно договору
дарування від 14.05.2003 року ОСОБА_13
подарував ОСОБА_9 квартиру НОМЕР_1
будинку АДРЕСА_1.

Згідно договору дарування від 16 лютого
2001 року відповідачці ОСОБА_3 належить
на праві власності квартира НОМЕР_2
будинку АДРЕСА_1. (т. 1 а. с. 241)

Встановлено, що згідно рішення
Бучанської селищної ради Київської
області від 21.10.1999 року до існуючої
земельної ділянки площею 1832 кв. м при
будинковолодінні АДРЕСА_1 дозакріплено
за рахунок земель запасу земельну
ділянку площею 348 кв. м в постійне
користування. Загальна площа земельної
ділянки, закріпленої за співвласниками
будинку АДРЕСА_1 становитиме 2180 кв. м в
постійному користуванні, з яких 1500 кв. м
для обслуговування житлового будинку,
а 680 кв. м для ведення особистого
підсобного господарства.

Згідно зазначеного рішення ОСОБА_1
закріплено земельну ділянку площею 760
кв. м в постійне користування, з яких 500
кв. м для обслуговування житлового
будинку і господарчих споруд та 370 кв. м
для ведення особистого підсобного
господарства. 50 кв. м земельної ділянки
залишено у спільному сумісному
користуванні для проходу загального
користування. (т. 1 а. с. 9, 240)

Встановлено, що згідно мирової угоди
співвласники будинку АДРЕСА_1 мирно
розділили земельну ділянку площею 2180
кв. м. і використовують її слідуючим
образом: ОСОБА_10 належить земельна
ділянка площею 600 кв. м, ОСОБА_12 - 400 кв. м,
ОСОБА_13 - 370 кв. м, ОСОБА_1 - 760 кв. м. Прохід
загального користування площею 50 кв. м.
(т. 2 а. с. 117)

Згідно рішення Бучанської селищної
ради Київської області від 12.12.2002 року
від земельної ділянки площею 370 кв. м, що
знаходиться у користуванні ОСОБА_13,
вилучено до земель запасу земельну
ділянку площею 170 кв. м. Залишено в
користуванні ОСОБА_13 земельну ділянку
площею 200 кв. м для обслуговування
частини будинку АДРЕСА_1. До існуючої
земельної ділянки площею 760 кв. м,
закріпленої за співвласниками будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_3, дозакріплено за
рахунок земель запасу земельну ділянку
площею 170 кв. м. Загальна площа
земельної ділянки, закріпленої за
співвласниками АДРЕСА_1, становитиме 930
кв. м. Цим же рішенням ОСОБА_3 передано
безкоштовно у приватну власність
земельну ділянку площею 930 кв. м для
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель в АДРЕСА_1,
кв.НОМЕР_2 (т. 1 а. с. 237)

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_9 оскаржував зазначені рішення
Бучанської селищної ради Київської
області від 21.10.1999 року та від 12.12.2002
року в порядку адміністративного
судочинства і постановою Ірпінського
міського суду Київської області від
29.12.2005 року, залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 28.03.2006 року, йому відмовлено в
позові (т. 2 а. с. 98-108).

Крім того, зазначені рішення органу
місцевого самоврядування були
предметом оскарження в порядку
цивільного судочинства і згідно
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 28.10.2009 року в цій
частині позовних вимог ОСОБА_9
відмовлено. Крім того, в мотивувальній
частині даного рішення суд встановив,
що оскільки в користуванні
попереднього власника квартири НОМЕР_1
по АДРЕСА_1 ОСОБА_13 знаходилось 200 кв. м
земельної ділянки, то після набуття
ОСОБА_9 права власності на вказану
квартиру і до нього перейшло право
користування земельною ділянкою
площею 200 кв. м. Також суд прийняв до
уваги мирову угоду, складену
співвласниками будинку АДРЕСА_1
Київської області, ОСОБА_10, ОСОБА_14,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_2, за
умовами якої ОСОБА_9 використовує
земельну ділянку площею 200 кв. м. (т. 2 а.
с. 109-114).

У порушення вимог ст. ст. 213-215 ЦПК
України суд першої інстанції на
зазначені обставини уваги не звернув,
не дав належної правової оцінки
зібраним доказам по справі, не
врахував, що рішенням Бучанської
селищної ради Київської області від
12.12.2002 року земельну ділянку площею 200
кв. м залишено в користуванні ОСОБА_13,
який подарував ОСОБА_9 квартиру НОМЕР_1
будинку АДРЕСА_1, та не встановив і не
зазначив у рішенні, чи були порушені
права позивача, за захистом яких він
звернувся до суду із зазначеним
позовом, а якщо були, то ким, і в чому
полягало таке порушення.

Крім того, встановлено, що згідно листа
Бучанської міської державної
нотаріальної контори від 27.03.2013 року
після смерті ОСОБА_9, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, спадкоємцем за
заповітом є його дочка ОСОБА_4 та
спадкоємцем за законом на обов'язкову
частку у спадщині є його дружина
ОСОБА_5, яких суд залучив до участі в
справі в якості позивачів згідно
ухвали суду від 11.04.2013 року. (т. 1 а. с. 157,
159)

Встановлено, що згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданого 3.12.2013 року, спадкоємцем
зазначеного в заповіті майна ОСОБА_9 є
його донька ОСОБА_4, спадщина, на яку
видано це свідоцтво, складається з
квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1.

Згідно рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 21.06.2012 року
за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/6
частину квартири НОМЕР_1 будинку
АДРЕСА_1, як обов'язкову частку у
спадщині, у порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. (т. 1 а. с. 176-184, т. 2 а. с.
172)

Встановлено, що правонаступник ОСОБА_4
позов ОСОБА_9 не підтримала і суд в
описовій частині оскаржуваного
заочного рішення зазначив, що інший
правонаступник ОСОБА_9 ОСОБА_4 в
судовому засіданні від позову
відмовилась.

Однак, в порушення вимог ст. ст. 174, 205 ЦПК
України суд не вирішив питання про
прийняття відмови ОСОБА_4 від позову.

Крім того, задовольняючи позов ОСОБА_5 і
визначаючи між ОСОБА_5 та ОСОБА_3
порядок користування частиною
земельної ділянки площею 1027 кв. м біля
квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2 будинку
АДРЕСА_1 та виділяючи ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 513,5 кв. м, суд першої
інстанції не врахував та не звернув
уваги на те, що останній належить 1/6
частина квартири НОМЕР_1, а ОСОБА_4, яка
відмовилась від позову, належить 5/6
частин цієї квартири, яка належить
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної
часткової власності і порядок
володіння та користування якою між
ними не визначений, та дійшов
безпідставного висновку про
задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
та заяви про приєднання до апеляційної
скарги заслуговують на увагу, суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи,
рішення суду ухвалено з порушенням
норм матеріального і процесуального
права і підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 312, 313-314, 316-317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та заяву ОСОБА_4 про приєднання
до апеляційної скарги задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 14 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1 треті особи ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Бучанська міська рада
Київської області, Управління
земельних ресурсів у м. Буча Київської
області про усунення перешкод у
користуванні та визначення порядку
користування земельною ділянкою
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді