АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1339/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Пальонний В. С. УХВАЛА
13 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПальонний В. С.
суддівЄльцов В. О. , Нерушак Л. В. при
секретарі Волвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Городищенського районного суду
Черкаської області від 26 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу та
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання договору позики
в с т а н о в и л а :
В листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
В обґрунтування позовних вимог
вказував, що є приватним підприємцем і
в липні 2010 року прийняв на роботу
ОСОБА_7 продавцем автомобільних шин з
іспитовим терміном п'ять днів. Після
п'яти днів роботи відповідача, він
провів інвентаризацію, в результаті
якої було виявлено нестачу товару на
загальну суму 8000 грн. Відповідач визнав
свою причетність до зникнення шин та
пообіцяв повернути їх вартість, але в
подальшому зустрічей з ним уникав.
Він зустрівся з відповідачем тільки 9
квітня 2012 року, і той пообіцяв
повернути борг на протязі трьох
місяців в підтвердження чого написав
розписку, проте борг так і не повернув
З врахуванням викладеного,
посилаючись, як на правову підставу
своїх вимог, на ст.ст. 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, позивач просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_7 на його користь
борг в сумі 8000 грн., 5000 грн. у
відшкодування моральної шкоди та
судові витрати.
В ході розгляду справи позивач зменшив
позовні вимоги та просив суд стягнути з
відповідача на його користь борг у сумі
8000 грн., судові витрати та витрати на
ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_6 про визнання
договору позики недійсним. Свої
позовні вимоги обґрунтовував тим, що
договір позики між ним та ОСОБА_6 не
укладався, грошей від нього за цим
договором він не отримував, а вказана
розписка, як зазначає сам ОСОБА_6,
написана ним у зв'язку з іншими
правовідносинами, які виникли між ним,
як найманим працівником, та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6
Просив суд визнати недійсним договір
позики від 9 квітня 2012 року та стягнути
з ОСОБА_6 на його користь судові
Рішенням Городищенського районного
суду Черкаської області від 26 березня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу та
зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання договору позики
недійсним, відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу в якій,
посилаючись на недоведеність обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду в частині відмови в
задоволенні його позовних вимог і
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким задовольнити його позов в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_6, який підтримав апеляційну
скаргу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_6 оскаржує рішення суду
першої інстанції лише в частині
відмови в задоволенні його позову, то в
іншій частині рішення суду апеляційним
судом не перевіряється.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_7 про
стягнення боргу, визначивши правовою
підставою своїх вимог положення ст.ст.
1046, 1047, 1049 ЦК України, які регулюють
правовідносини з приводу договору
позики.

При цьому позивач посилався на
обставини, які підтверджують наявність
між ним та відповідачем трудових
відносин.

В судовому засіданні було встановлено,
що договір позики між сторонами не
укладався, гроші за цим договором
позивачем відповідачеві не
передавалися, а боргову розписку
відповідача позивач надав в
підтвердження визнання відповідачем
факту заподіяння ним шкоди при
виконанні трудових обов'язків.

Встановивши вказані обставини, суд при
визначенні характеру спірних
правовідносин правильно виходив з
того, що правовідносини з приводу
договору позики між сторонами не
виникли, а тому підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача боргу
за цим договором немає.

Вирішуючи питання про задоволення
вимог про стягнення на користь
позивача відшкодування шкоди, завданої
працівником при виконанні трудових
обов'язків, суд проаналізував надані
позивачем докази в підтвердження тих
обставин, на які він посилався, як на
підставу своїх вимог, і прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
цих вимог, оскільки у справі відсутні
докази укладення між сторонами
трудового договору чи фактичного
допуску відповідача до роботи,
укладення з відповідачем договору про
повну матеріальну відповідальність,
наявності нестачі
товарно-матеріальних цінностей у
позивача, розміру цієї нестачі та
причетності до її виникнення
відповідача.

При цьому суд правильно критично
оцінив наданий позивачем в
підтвердження факту нестачі
товарно-матеріальних цінностей акт,
оскільки цей акт не відповідає вимогам
щодо форми та змісту таких документів
та не підтверджений бухгалтерськими
документами.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України
розписка позичальника може бути
представлена на підтвердження
укладення договору позики, а тому
посилання на неї в підтвердження
заподіяння працівником шкоди при
виконанні трудових обов'язків є
безпідставним.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
встановивши дійсні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору і ухвалив у справі
законне та обґрунтоване рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги були
предметом судового дослідження і
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Городищенського районного
суду Черкаської області від 26 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу та
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання договору позики недійсним
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :