Справа № 752/3005/14-ц
Провадження по справі № 2/752/2586/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2014 року Голосіївський районний суд
м. Києва у складі:

Головуючого судді Антонової Н.В., при
секретарі Сімаченко А.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2, до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" про
визнання договору нікчемним та
стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

28.02.2014 року ОСОБА_1, яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2, звернулася до
Голосіївського районного суду м. Києва
з позовом до Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк" про визнання
договору нікчемним та стягнення
моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначила, що її
син - ОСОБА_2 рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 05.12.2002 року
визнаний недієздатним. Ні підставі
Розпорядження Святошинської районної
в м. Києві державної адміністрації №26
від 15.01.2003 року ОСОБА_1 є його опікуном.

15.10.2013 року ОСОБА_2 дав позивачеві
примірник Договору про надання
споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013
року та Договір добровільного
страхування держателя кредитної
картки 06/08/ від 29.09.2013 року,
укладений між ним та ПАТ «ОТП Банк».

Як пояснив позивачу її син, до
укладення вказаного договору його
спонукали невідомі люди, які були з ним
ввічливі, лагідні, говорили, що його
матері це сподобається, та умовили
надати їм свій паспорт та
ідентифікаційний код.

Вказує, що з зовнішнього вигляду її
сина можна встановити, що він має
психічні вади та є особою, яка не здатна
оцінювати свої дії та керувати ними,
таким чином, при укладенні вказаного
договору у представників відповідача
мали виникнути сумніви щодо
дієздатності ОСОБА_2.

Зазначені обставини свідчать про те, що
укладені Договори є нікчемними, в силу
положень ст. 215 ЦК України.

Крім того, позивач зазначає, що
протягом довгого часу отримувала
дзвінки від представників відповідача
з вимогами повернути грошові кошти,
отримувала попередження та інші
офіційні документи, таким чином,
відчувала тиск з боку Банку. Крім того,
вона має на утриманні трьох дітей та не
має фінансової можливості оплачувати
послуги юриста чи адвоката. Таким
чином, внаслідок дій відповідача
позивачу та її родині завдано
моральної шкоди, яку остання оцінює в
6000,00 грн..

За таких обставин, посилаючись на норми
ст. 215 та 226 ЦК України, ОСОБА_1 просила
суд визнати нікчемними договори,
укладені між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк»,
а також стягнути з ПАТ «ОТП Банк»
моральну шкоду в розмірі 6000,00 грн..

В судовому засіданні ОСОБА_1 надала
суду заяву про розгляд справи за її
відсутності та просила позов
задовольнити в повному обсязі. В заяві
зазначила, що нею подано до міліції
заяву про кримінальне правопорушення
за фактом підроблення підпису її сина.
Вказала, що неправомірними діями
відповідача було заподіяно моральну
шкоду, та просила її тягнути в
зазначеному в позові розмірі.

Відповідач надав суду заяву про
розгляд справи за відсутності свого
представника. Також подав заперечення
на позовну заяву в частині стягнення
моральної шкоди, відповідно до яких
зазначив, що жодної інформації про свою
недієздатність при укладенні договору
ОСОБА_2 представникам Банку не
повідомив. Договір про надання
споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013
року та Договір добровільного
страхування держателя кредитної
картки 06/08/ від 29.09.2013 року
відповідають всім вимогам, які
ставляться до такого типу договорів.
Відповідач вважає, що заявлена
моральна шкода не підтверджена
належними та допустимими доказами,
таким чином задоволенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вивчивши заперечення на позовну заяву,
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 203 ЦК України,
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч.1 ст. 226 ЦК України,
опікун може схвалити дрібний побутовий
правочин, вчинений недієздатною
фізичною особою, у порядку,
встановленому ст. 221 цього Кодексу. У
разі відсутності такого схвалення цей
правочин та інші правочини, які вчинені
недієздатною фізичною особою, є
нікчемними.

Судом встановлено, що рішенням
Святошинського районного суду м. Києва
від 05.12.2002 року, яке набрало законної
сили 08.01.2003 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
визнано недієздатним з тих підстав, що
згідно Висновку судово-психіатричної
експертизи №1005, особа проявляє ознаки
тяжкого розумового відхилення.

Згідно Розпорядження Святошинської
районної в м. Києві державної
адміністрації №26 від 15.01.2003 року
опікуном над недієздатним ОСОБА_2
призначено його матір ОСОБА_1.

29.09.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено Договір про надання
споживчого кредиту №, відповідно
до положень якого зазначено, що сторони
при укладенні договору попередньо
ознайомлені з вимогами чинного
законодавства України щодо
недійсності правочинів, розуміють
значення своїх дій та діють
добровільно.

29.09.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено Договір добровільного
страхування держателя кредитної
картки 06/08/.

Таким чином, вбачається, що на момент
укладення договорів між ОСОБА_2 та ПАТ
«ОТП Банк», останній був недієздатним,
таким чином, вимоги положень ст. 203 ЦК
України дотримані не були, що свідчить
про нікчемність вчиненого правочину.

Крім того, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК
України, у разі визнання відповідачем
позову, суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Як вбачається з заперечень, які
надійшли від ПАТ «ОТП Банк», відповідач
заперечує проти задоволення позову
лише в частині стягнення моральної
шкоди.

За таких обставин, оскільки суд прийшов
до висновку по доведеність факту того,
що під час укладення договорів між
відповідачем та ОСОБА_2 останній не мав
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, позовна вимога про
визнання Договору про надання
споживчого кредиту №200602798 від 29.09.2013
року та Договору добровільного
страхування держателя кредитної
картки 06/08/ від 29.09.2013 року
нікчемними підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди в розмірі 6000,00 грн. суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 226 ЦК України,
дієздатна сторона зобов'язана
відшкодувати опікунові недієздатної
фізичної особи або членам її сім'ї
моральну шкоду, якщо буде встановлено,
що вона знала про психічний розлад або
недоумство другої сторони або могла
припустити такий її стан.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.5 Постанови,
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено з матеріалів справи, а
саме листа від 25.10.2013 року, заяви від
28.12.2013 року, позивача неодноразово
зверталася до відповідача з приводу
викладених в позовній заяві обставин,
та надавала відповідні медичні
документи. Зазначала, що постійно
отримує дзвінки від працівників банку
з вимогою повернути кредит, незважаючи
на те, що укладені Договори є
нікчемними відповідно до норм закону.

Таким чином, вбачається, що позивач
намагалася вирішити питання спір в
досудовому порядку, оскільки не мала
фінансової можливості звернутися за
правовою допомогою.

Листом від 27.01.2014 року за вих.
№77-77-10-68-2-1/988 позивачу було повідомлено,
що Договори з її сином укладені
відповідно до вимог чинного
законодавства та є дійсними.

За таких обставин, оскільки Банк,
незважаючи на отримання
підтверджуючих документів,
заперечував факт нікчемності
вчиненого правочину, що в результаті
призвело до виникнення у позивача
необхідності звертатися до суду,
готувати додаткові документи,
витрачати грошові кошти на правову
допомогу, що спричинило зміну звичного
порядку життя позивача та призвело до
психологічних страждань, суд приходить
до висновку, що позивачу було заподіяно
моральну шкоду, яку оцінює в 500,00 грн..

Крім того, на відповідно до положень ст.
88 ЦПК України, з відповідача на користь
держави підлягає стягненню сума
судового збору в розмірі 243,60 грн..

На підставі викладеного, керуючись
ст..ст. 60, 63, 65 СК України, ст. ст. 16, 215, 216,
369 ЦК України, ст. ст. ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88,
208, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах
недієздатного ОСОБА_2, до Публічного
акціонерного товариства "ОТП Банк" про
визнання договору нікчемним та
стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Встановити, що Договір про надання
споживчого кредиту № від 29.09.2013
року, укладений між ОСОБА_2 та
Публічним акціонерним товариством "ОТП
Банк", є нікчемним.

Встановити, що Договір добровільного
страхування держателя кредитної
картки 06/08/ від 29.09.2013 року,
укладений між ОСОБА_2 та Публічним
акціонерним товариством "ОТП Банк", є
нікчемним.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк", ,
місцезнаходження м. Київ, вул.
Жилянська, 43 на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки м. Києва, і.п.н.
НОМЕР_2, проживає за адресою АДРЕСА_1
моральну шкоду в розмірі 500 (п'ятсот
гривень) 00 коп..

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ОТП Банк", ,
місцезнаходження м. Київ, вул.
Жилянська, 43 на користь держави судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три
гривні) 60 коп..

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення, а сторонами, які не
були присутні при проголошенні рішення
суду - протягом десяти днів з дня
отримання його копії до Апеляційного
суду м. Києва через Голосіївський
районний суд м. Києва.

Суддя:
Антонова Н.В.