Справа №451/459/14-ц
Провадження № 2/451/165/14
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07 травня 2014 року

Радехівський районний суд Львівської
області в складі:

головуючого-судді - Семенишин О.З.,

секретаря судового засідання Табен
Л.В.,

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Радехів
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання втратившим право
на користування житлом, та
зобов"язнання до вчинення дій,-

встановив:

25 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання
його таким, що втратив право на
користування житлом.

В заяві зазначає, що вона є власником
житлового будинку АДРЕСА_1. Відповідач
ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу від 15.10.2013 року та був
зареєстрований у будинку 20.03.2013 року.
Після розірвання шлюбу відповідач у
будинку не проживає, участі у витратах
на його утримання не несе, оскільки
проживає фактично за іншою адресою.
Відповідно до ст.391 ЦК України, вона як
власник має право вимагати усунення
перешкод у здійснення права
користування та розпорядження своїм
майном. Наймач або члени міс»ї можуть
бути визнані судом такими, що втратили
право на користування житловим
приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому
не проживають без поважних причин
понад шість місяців. 17 квітня 2014 року
позивач доповнила позовні вимоги,
просила крім цього зняти ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстрації за адресою
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги та доповнені підтримала в
повному обсязі з підстав зазначених у
позовній заяві, просила постановити
рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, причини неявки суду не
повідомив, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, а тому, згідно з ст.224 ЦПК
України, суд вважає за можливе
розглядати справу у його відсутності,
на підставі наявних доказів з чим
погодився і позивач.

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позов слід задовольнити частково з
таких підстав.

Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна
(будинку) має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном, у тому числі шляхом звернення
до суду за захистом свого майнового
права, зокрема, із позовом про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житлом.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не
може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування ним інакше як з
підстав і в порядку, передбачених
законом.

Суд встановив, що позивач є власником
житлового будинку, який розташований
за адресою АДРЕСА_1, що стверджується
витягом про державну реєстрацію прав
№360663811 від 31.10.2012 року, виданого
комунальним підприємством Львівської
областіної ради «Червоноградське
МБТІ» (а.с.11).

Як вбачається із копії будинкової
книги на вказаний будинок,
повідомлення адресно-довідкового
підрозділу Радехівського РС ГУ ДМС
України у Львівській області №447 від
28.03.2014 року відповідач зареєстрований у
вказаному вище будинку (а.с.2-9,19).

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 15.10.2013 року, шлюб
між позивачем та відповідачем
розірвано, розгляд справи проведено з
участю сторін, при цьому судом
встановлено, що сторони не проживають
разом із вересня 2013 року. Вказане
рішення вступило в законну силу та
сторонами на оскаржувалося (а.с.10-10
зворот).

За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України до
членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать: дружина власника,
їх діти і батьки. Членами сім'ї власника
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
власником і ведуть з ним спільне
господарство.

Вказане свідчить про те, що відповідач
в даний час не є членом сім»ї власника
будинку.

Факт непроживання відповідача у
будинку підтверджується довідкою
Половецької сільської ради
Радехівського району Львівської
області від 7.03.2014 року та актом
обстеження в складі голови Половецької
сільської ради Руда С.П., секретаря
Міліщук О.Н., депутата Безноско Б.І. та
сусіда ОСОБА_5 від 15.04.2014 року №02/08-88, з
яких видно, що ОСОБА_2 в будинку за
адресою АДРЕСА_1 зареєстрований, однак
не проживає, речей особистого вжитку не
виявлено (а.с.15,27).

Доказів про поважність причин його
відсутності у вказаному будинку судом
не здобуто, а відповідачем не подано.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі: заяви особи
або її законного представника;
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою;
свідоцтва про смерть.

Як випливає із указаної норми, зняття з
реєстрації місця проживання може бути
здійснено на підставі рішення суду
виключно про: 1) позбавлення права
власності на житлове приміщення; 2)
позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) виселення; 4)
визнання особи безвісно відсутньою; 5)
оголошення фізичної особи померлою.

Вищезазначене узгоджуються з
правовими позиціями, які викладені у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року, справа № 6-57 цс 11, які, у
відповідності до ст.360-7 ЦПК України, є
обов'язковими для всіх судів.

Виходячи із вищевказаного Закону, який
є спеціальним нормативно-правовим
актом, що регулює правовідносини,
пов'язані із зняттям з реєстрації місця
проживання та підлягають застосуванню
до усіх правовідносин, виникнення,
зміна чи припинення яких пов'язані з
юридичним фактом зняття з реєстрації
місця проживання, позовні вимоги про
зняття з реєстрації особи є
безпідставною, тому не підлягає до
задоволення.

Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищенаведене, суд в
сукупності всіх обставин по справі, з
врахуванням ст.24,41 Конституції, робить
висновки про те, що позовні вимоги про
визнаття особи такою, що втратила право
на користування житлом є підставними
та підлягають до задоволення, оскільки
відповідач понад шість місяців без
поважних причин не проживає у будинку.

Керуючись ст.ст.3,10,11,60, 88, 209, 212, 215, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт
серії НОМЕР_1 від 01.04.1997 року) таким, що
втратив право на користуванні житловим
будинком, який знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, протягом десяти
днів з дня отримання його копії. Заочне
рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції протягом 10 днів з дня
проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

СуддяСеменишин О. З.