УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Коротуна В.М.,Кафідової
О.В., Ступак О.В.,розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант-Авто» до
ОСОБА_6, Відкритого акціонерного
товариства Національна страхова
компанія «Оранта» про відшкодування
майнового збитку, за касаційною
скаргою представника Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
- Пащенко Інни Олексіївни на рішення
Близнюківського районного суду
Харківської області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2010 року ВАТ «Українська
страхова компанія «Дженералі Гарант»
(тепер ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто») звернулось до
суду з позовом, у якому просило
стягнути з ОСОБА_6 24 843 грн 61 коп., а з
ВАТ НАСК «Оранта» 24 990 грн
майнового збитку та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 27 листопада 2009 року
сталася дорожньо-транспортна пригода,
за участю автомобіля ВАЗ-2106 від
керуванням ОСОБА_8, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована у
ВАТ НАСК «Оранта», та автомобіля ГАЗ
33104-318 під керуванням ОСОБА_9,
застрахованого за полісом
добровільного страхування у ВАТ
«Українська страхова компанія
«Дженералі Гарант», внаслідок якої
ОСОБА_8 помер, а автомобілі отримали
механічні пошкодження.

23 лютого 2010 року кримінальну справу,
порушену по факту ДТП, припинено у
зв'язку зі смертю винного водія
ОСОБА_8

У зв'язку із настанням страхового
випадку ВАТ «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант» сплатила
власнику автомобіля ГАЗ-33104
ОСОБА_10 49 433,61 грн страхового
відшкодування і до неї перейшло право
вимоги відшкодування збитків, просило
задовольнити позов.

Рішенням Близнюківського районного
суду Харківської області від
27 травня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 22 жовтня 2013 року, позов ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» задоволено.

У касаційній скарзі представник ВАТ
НАСК «Оранта» - Пащенко І.О. просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з рішенням якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
позивач сплатив власнику
застрахованого за полісом
добровільного страхування автомобіля
страхове відшкодування і до нього від
потерпілої особи перейшло право вимоги
відшкодування збитків.

У зв'язку з чим страхова компанія, у
якій застрахована цивільно-правова
відповідальність винної у ДТП особи,
повинна відшкодувати завдану шкоду в
межах ліміту, а ОСОБА_6 решту завданих
збитків на підставі ч. 4 ст. 1187 ЦК
України.

Судові рішення оскаржені ВАТ НАСК
«Оранта» в частині стягнення з нього на
користь позивача завданих збитків, у
решті рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду не
оскаржуються, тому суд касаційної
інстанції перевіряє їх відповідно до
ст. 335 ЦПК України в межах касаційної
скарги.

Рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду є правильними
та такими, що ухвалені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 27 листопада 2009
року близько 16 години 45 хвилин ОСОБА_8,
керуючи у стані алкогольного сп'яніння
автомобілем марки ВАЗ-2106 належним його
батьку ОСОБА_6, на шляху автодороги
Близнюки-Лозова, рухаючись зі
швидкістю близько 100 км/год порушивши
Правила дорожнього руху не впорався з
керуванням автомобіля, виїхав на
зустрічну смугу та допустив зіткнення
з автомобілем марки ГАЗ-33104, належним
ОСОБА_10, під керуванням водія ОСОБА_9,
внаслідок чого ОСОБА_8 помер, а
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

7 грудня 2009 року по факту ДТП порушено
кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК
України та винним у якій визнано
ОСОБА_8

23 лютого 2010 року кримінальну справу
закрито у зв'язку зі смертю винного.

Згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 27 вересня
2009 року цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
ВАЗ 2106 ОСОБА_6, а також його сина ОСОБА_8
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта».

Автомобіль ГАЗ-33104 яким керував під час
ДТП ОСОБА_9 застрахований за полісом
добровільного страхування
транспортного засобу №19 G-0287611 на строк
з 16 листопада 2009 року по 15 листопада 2010
року у ВАТ «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант», яка
сплатила 25 та 26 травня 2010 року
власнику автомобіля ОСОБА_10 страхове
відшкодування у сумі 49433,61 грн.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з
яким погодився апеляційний суд, дав
належну оцінку обставинам справи про
те, що з часу сплати страховиком
страхового відшкодування на користь
страхувальника ОСОБА_10 до нього
перейшло право зворотної вимоги
відшкодування збитків до страхової
компанії, у якій застрахована
цивільно-правова відповідальність
винної у ДТП особи, яка повинна
відшкодувати заподіяну у результаті
ДТП шкоду відповідно до лімітів
відповідальності, як передбачено ст. 22
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

При цьому судами правильно застосовані
норми матеріального права, судові
рішення ухвалені з дотриманням норм
процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що
винний у ДТП ОСОБА_8 керував
автомобілем без посвідчення водія,
оскільки був позбавлений права
керування транспортними засобами, тому
підстави для виплати страхового
відшкодування відсутні, є
безпідставними та висновків судів не
спростовують, оскільки
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_8 була застрахована за договором,
а подія, яка сталася, є страховим
випадком, тому страховик повинен
відшкодувати завдану шкоду.

Крім того, законодавством, що було
чинним на час вчинення ДТП, не
визначено такої підстави для відмови у
виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно відхилити, рішення
Близнюківського районного суду
Харківської області від 27 травня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»
- Пащенко Інни Олексіївни відхилити,
рішення Близнюківського районного
суду Харківської області від 27 травня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді :

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак