АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1376/2014
Головуючий в І інстанції: Спічак О.Б.
Доповідач: Майданік В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 13 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, діючого в інтересах публічного
акціонерного товариства "Мегабанк", на
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 18 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2, діючого в
інтересах публічного акціонерного
товариства "Мегабанк", до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 (третя особа -
виконавчий комітет Комсомольської
районної у м.Херсоні ради як орган
опіки та піклування) про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

09 грудня 2014 року ОСОБА_2, діючий в
інтересах публічного акціонерного
товариства "Мегабанк" (далі - банк, ПАТ
"Мегабанк", позивач), звернувся до суду з
вказаним позовом, в якому просив:
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
житлового будинку, розташованого
АДРЕСА_1; стягнути з відповідачів на
користь позивача судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 04.03.2008 року
між ВАТ "Мегабанк" (після зміни
найменування - ПАТ "Мегабанк") та
відповідачкою ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір, за яким остання
отримала кредит в сумі 228000,00грн. з
терміном повернення 03.03.2018 року та зі
сплатою 17,5% річних. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором банк (іпотекодержатель) і
відповідачка ОСОБА_3 уклали 04.03.2008 року,
за яким остання в забезпечення
виконання вказаного кредитного
договору передала банку в іпотеку
вказаний вище житловий будинок. Через
невиконання боржником своїх обов'язків
за кредитним договором банк звернувся
до суду з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Суд своїм
рішенням стягнув достроково солідарно
з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь
банку заборгованість за кредитним
договором в розмірі 335429,43грн., в тому
числі за рахунок звернення стягнення
на вказаний житловий будинок, як
предмет іпотеки, шляхом надання банку
права продажу вказаного домоволодіння.
Банк за 30 днів повідомив письмово про
добровільне виселення відповідачів з
житлового будинку, але зазначена
вимога не була виконана, у зв'язку з чим
банк змушений звернутись до суду з
виселенням відповідачів у примусовому
порядку.

Рішенням Комсомольського
районного суду м.Херсона від 18 березня
2014 року в задоволенні позову було
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
банку просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову, пославшись на
неповне з'ясування обставин справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема,
зазначив, що суд, вказуючи про те, що
відповідачі не ухиляються від
виконання свого зобов'язання, про що
свідчить часткове погашення
заборгованості, не звернув увагу на те,
що останній платіж ними було зроблено
20.07.2012 року в сумі 10000грн. Також, вказав,
що суд зробив неправильний висновок
про те, що проживання відповідачів у
будинку не перешкоджає його
реалізації, адже жодний нормативний
акт не передбачає, що таке виселення
може відбуватися за умови порушення
прав банку або при перешкоджанні
продажу майна. Зазначив, що
законодавством передбачена єдина
підстава виселення мешканців
приміщення, яке є предметом іпотеки - це
прийняття рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки. Також
зазначив, що свій висновок про
неналежне вручення відповідачам
вимоги про виселення суд зробив лише із
власних міркувань, не дослідивши
жодного доказу та не взявши до уваги те,
що відповідачі не заперечували цей
факт. Крім того, суд не звернув увагу на
порушення боржником п.3.1.10 іпотечного
договору, оскільки зареєструвала в
будинку неповнолітню дитину.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає задоволенню
з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі не ухиляються від
виконання свого зобов'язання за
кредитним договором, про що свідчить
часткове погашення заборгованості, що
проживання відповідачів у будинку не
перешкоджає його реалізації і що
вимоги про виселення з будинку вручені
відповідачам неналежним чином.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки до нього
суд дійшов при порушенні норми
матеріального і процесуального права,
що згідно з п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 24.11.2010 року, що
набрало законної сили 18.02.2011 року, у
справі за позовом ПАТ "Мегабанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за рахунок стягнення на предмет
іпотеки - суд вирішив: позов
задовольнити; стягнути достроково
солідарно з відповідачів на користь
банку заборгованість за кредитним
договором в розмірі 335429,43грн., в тому
числі за рахунок звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом надання
банку права продажу вказаного
домоволодіння, що належить ОСОБА_3 і
знаходиться за адресою АДРЕСА_1;
стягнути з відповідачів на користь
банку судові витрати у розмірі 606,66грн.
з кожного (а.с.13-14).

Вказане судове рішення ґрунтувалося на
іпотечному договорі №77-21П/2008-з від
04.03.2008 року, укладеному між ОСОБА_3
(іпотекодавець) та ВАТ "Мегабанк"
(іпотекодержатель), що забезпечував
виконання іпотекодавцем зобовязання
за кредитним договором №77-21П/2008 від
04.03.2008 року, укладеним між цими
сторонами, згідно з умовами якого
іпотекодержателем було надано
іпотекодавцю кредит у розмірі 228000,00грн.
строком з 04.03.2008 року по 03.03.2018 року зі
сплатою 17,5% річних (а.с.8-9).

Згідно з копією домової книги на
вказаний житловий будинок в ньому
зареєстровані відповідачі ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.20-21).

Реєстрація вказаних осіб за вказаною
адресою підтверджується також
довідками ВАДР УДМС, наданими на запит
суду, крім того, за цими довідками за
вказаною адресою також зареєстровані
відповідачі ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 25.09.2010 року
малолітній син ОСОБА_6 ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24-27, 44).

Відповідно до листа банку від 20.09.2012
року, отриманого усіма відповідачами 08
та 09 жовтня 2012 року, про що міститься їх
підписи, банк вимагав від останніх в
тридцятиденний строк з дня отримання
вимоги звільнити вказаний вище
житловий будинок, що є предметом
іпотеки (а.с.15).

Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із
займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законами.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України
"Про іпотеку? звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом. У частинах 2 і 3 вказаної норми
закону законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок, житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч.3 ст.109
Житлового кодексу України.

Згідно з ч.4 ст.109 ЖК України виселення
громадян при зверненні стягнення на
жилі приміщення… є підставою для
надання громадянам жилих приміщень з
фондів житла для тимчасового
проживання відповідно до статті 1322
цього Кодексу; відсутність таких
приміщень не тягне припинення
виселення.

Таким чином, виселення мешканців
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом, зокрема при вирішенні
вказаного питання враховуються
вказані вище вимоги ч.2, ч.3 ст.40 Закону
України "Про іпотеку?. При цьому
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов, а саме: у разі, якщо мешканці не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотекодержателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

Суд же першої інстанції на вказане
уваги не звернув і, помилково вважаючи
недоведеність банком вручення
відповідачам вимоги про добровільне
звільнення квартири, дійшов до
неправильного висновку про
необґрунтованість позову.

При цьому колегія суддів зважає на те,
що відповідачі зовсім і не
заперечували проти того, що вони
отримали вимоги банку від 20.09.2012 року
про добровільне звільнення квартири,
матеріали справи містять розписки про
отримання відповідачами даних вимог,
крім того, таким попередженням є сама
вимога позовної заяви.

Що ж стосується реєстрації в будинку
малолітньої дитини, то колегія суддів
враховує ту обставину, що боржником
було порушено п.3.1.10 іпотечного
договору від 04.03.2008 року, який забороняв
реєструвати в будинку будь-кого, крім
себе.

З огляду на наведене колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції як незаконне і
необґрунтоване підлягає скасуванню в
із ухваленням нового рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
позивача слід стягнути судові витрати
в сумі - по 91,35грн. з кожного (а.с.1, 2, 62).

Керуючись ст.ст.88, 303, 307, 309 ЦПК
України, ст.109 ЖК України, ст.40 Закону
України "Про іпотеку?, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючого
в інтересах публічного акціонерного
товариства "Мегабанк", задовольнити.

Рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 18 березня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_2, діючого в інтересах
публічного акціонерного товариства
"Мегабанк", до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та
інтересах малолітнього ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (третя особа - виконавчий
комітет Комсомольської районної у
м.Херсоні ради як орган опіки та
піклування) про виселення -
задовольнити.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 із
житлового будинку, розташованого
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь публічного
акціонерного товариства "Мегабанк"
судові витрати в розмірі - по 91,35грн. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і на нього може
бути подана касаційна скарга
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
моменту його проголошення.

Головуючий:

судді: