№ производства 2/646/239/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.05.2014 року

м.Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого судді - Благої І.С.,

при секретарі - Шеховцовій Н.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
законним представником якої є ОСОБА_1,
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Головне
управління Державної міграційної
служби у Харківській області, Служба у
справах дітей Червонозаводського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
визнання права користування квартирою
та вселення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до
суду у власних інтересах та інтересах
своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позовними вимогами є:

- визнати за ОСОБА_1 право
користування квартирою АДРЕСА_1;

- вселити ОСОБА_1 у квартиру
АДРЕСА_1;

- вселити неповнолітню ОСОБА_2 у
квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що з
06.04.2001р. ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі зі
співвідповідачем ОСОБА_3 Від цього
шлюбу у них народилася дитина, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 З 2001 року позивачі
постійно проживали у квартирі АДРЕСА_1.
З цього ж року місце проживання дитини
зареєстроване за цією адресою. Але
сімейні відносини між позивачкою
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 не
склалися, а тому рішенням
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 13.03.2013р. шлюб між ними було
розірвано. 16.03.2013р. ОСОБА_1 разом з
дитиною, ОСОБА_2, вийшли з дому для
відвідання поліклініки, в якій дитина
проходила лікування. А коли
повернулися, то не змогли потрапити до
квартири, оскільки замки на вхідних
дверях були замінені, а двері ніхто не
відчиняв. Всі речі позивачів, у тому
числі, одяг та речі для навчання дитини,
залишилися у квартирі. Пізніше
відповідачі повідомили позивачці
ОСОБА_1, що у січні 2011 року вони зняли
дитину з реєстрації, а квартиру
приватизували та виставили на продаж.
Судовим рішенням у справі за позовом
позивачки було скасовано
розпорядження відділу приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Харківської міської ради про передачу
квартири у спільну сумісну власність
співвідповідачу ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
відповідне свідоцтво про право
власності - визнане недійсним. У жовтні
2013 року ГУ Державної міграційної
служби у Харківській області скасувало
рішення відповідних територіальних
підрозділів, якими у січні 2013 року було
знято з реєстрації за спірною адресою
дитини, ОСОБА_2, та зареєстровано у
АДРЕСА_2, - як такі, що порушують вимоги
закону. Рішенням Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 25.10.2013р.
ОСОБА_3 було позбавлено батьківських
прав у відношенні дитини, ОСОБА_2

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник - адвокат
ОСОБА_6 підтримали позов. Позивачка
додатково пояснила, що вона проживала
за спірною адресою з 1995 року, коли
почала відносини з відповідачем ОСОБА_3
Також з ними проживала її донька від її
першого шлюбу. Після того, як у березні
2013 року вона з донькою, ОСОБА_2 не змогли
потрапити до спірної квартири, вона
була змушена проживати у квартирі, що
знаходиться по вул.Основ'янській та яка
належить її матері та старшій доньці.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував
проти позову, пояснивши, що позивачка
зі своєю донькою від першого шлюбу
дійсно з 1995 році проживали у спірній
квартирі, за місцем його постійного
проживання за його згодою. В цій
квартирі також мешкали його батьки, які
у весняно-літній сезон проживали на
дачі. Коли їх спільна з позивачкою
донька, ОСОБА_2, пішла до школи, то з
першого по четвертий клас вона
проживала у АДРЕСА_1 у його батьків, які
займалися з дитиною. Про те, що 16.03.2013р.
позивачка з дитиною не змогли
потрапити до квартири, він дізнався від
самої позивачки, оскільки на той час
проживав не у спірній квартирі, а у
будинку АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 також
заперечував проти позову, посилаючись
на те, що він разом з дружиною та сином,
співвідповідачем у цій справі, ОСОБА_3
проживали у спірній квартирі, коли у 1995
році син привів до них позивачку
ОСОБА_1, заявивши батькам про намір
проживати з цією жінкою. Вони, як
батьки, були проти, але не стали
суперечити синові. У січні 2013 року,
після того, як він побачив, що
збільшилися суми комунальних витрат,
йому стало відомо, що дитина
зареєстрована у спірній квартирі. Він
поговорив з сином та невісткою,
позивачкою у цій справі, про
необхідність сплатити борги з
комунальних послуг. Але невістка
відмовилась це робити, а син виписався
з квартири та став проживати у будинку
по вул..Галинській. Також син зняв з
реєстрації у спірній квартирі дитину
та зареєстрував її за своїм новим
місцем проживання. Про те, що позивачі
не змогли потрапити до квартири у
березні 2013 року, йому нічого не відомо.
Він гадав, що позивачка ОСОБА_1 за
власним бажанням разом з дитиною
покинула квартиру та стала проживати
за іншою адресою.

Представник співвідповідачів
ОСОБА_7 заперечував проти позову,
вважаючи його безпідставним.

Представник третіх осіб, належно
повідомлені про час та місце слухання
справи, в судове засіданні не з'явилися.
Про причини неявки у дане судове
засідання представника ГУДМСУ в
Харківській області суду невідомо, але
раніше від нього надходила заява про
розгляд справи за його відсутності
(а.с.87). Від представника служби у
справах дітей надійшла заява про
розгляд справи за його відсутності та
вирішення справи з урахуванням
інтересів дитини.

Вислухавши осіб, які беруть
участь у справі, з'ясувавши обставини
справи та перевіривши їх доказами, суд
встановив такі факти та відповідні їм
правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про
народження ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, її
батьком є ОСОБА_3, а матір'ю - ОСОБА_1
(а.с.10).

Як вбачається з копії рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 13.03.2013р. у справі
№646/1030/13-ц, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували
у зареєстрованому шлюбу з 06.04.2001р. Цим
рішенням суду шлюб між ними було
розірвано. Як зазначено у
мотивувальній частині рішення, судом
встановлено, що дитина, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, після розірвання шлюбу
залишиться проживати з позивачкою
(а.с.12).

29.08.2013р. Червонозаводським районним
судом м.Харкова було ухвалене рішення у
справі №646/4333/13-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Червонозаводського
районного відділу у м.Харкові
Головного управління Державної
міграційної служби у Харківській
області, Управління комунального майна
та приватизації Департаменту
економіки та комунального майна
Харківської міської ради, третя особа:
Служба у справах дітей
Червонозаводського району Управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, про визнання
незаконними дій, зобов'язання вчинити
певні дії, скасування розпорядження
про приватизацію майна, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності на квартиру.

Вказаним рішенням, з урахуванням
ухвали суду від 19.11.2012р., було
встановлено, що з 2001 року за згодою всіх
наймачів у квартирі АДРЕСА_1 постійно
проживали ОСОБА_3 зі своєю дружиною
ОСОБА_1 , і їх донька мешкала разом з
ними з 2001р. по 2007р.та з 2011р. по 16 березня
2013 року (а.с.13-15).

Крім того, цим рішення було
встановлено, що у січні 2013 року за
заявою ОСОБА_3, як батька
неповнолітньої ОСОБА_2 та її законного
представника, Червонозаводський РВ у
м.Харкові ГУДМСУ в Харківській області
зняв дитину з реєстрації за адресою:
АДРЕСА_1, а Київський РВ ГУДМСУв
Харківській області 30.01.2013р.
зареєстрував дитину за адресою:
АДРЕСА_2, також на підставі заяви ОСОБА_3
При цьому згоди на зняття дитини з
реєстрації та реєстрацію за іншою
адресою позивачка ОСОБА_1 не надавала.

Цим же судовим рішенням було
скасовано розпорядження Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
міської ради від 18.02.2013р. №265-Ц2 про
передачу спірної квартири у спільну
сумісну власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, та
визнано недійсним свідоцтво про право
власності на житло №9-13-317712-Ц2 від
18.02.2013р.

Вказане рішення суду було
залишене без змін ухвалою апеляційного
суду Харківської області від 30.10.2013р.
(а.с.16-18) та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 12.02.2014р. (а.с.113).

Згідно з копією листа Головного
управління Державної міграційної
служби України у Харківській області
від 14.10.2013р. №3/1-0-181 при проведенні
перевірки цим органом було
встановлено, що при здійсненні
реєстрації місця проживання дитини,
ОСОБА_2, Київським РВ у м.Харкові ГУДМСУ
у Харківській області та зняття з
реєстрації місця проживання
Червонозаводським РВ у м.Харкові
ГУДМСУ в Харківській області були
порушені вимоги Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», у зв'язку з
чим зазначені рішення територіальних
органів ГУДМСУ в Харківській області
підлягають скасуванню, а документи
мають бути приведені у первинний стан,
і після проведення необхідних процедур
реєстрація місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1, буде поновлена (а.с.19).

Як вбачається з копії довідки №3503
від 12.11.2013р., виданої дільницею №59 КП
«Жилкомсервіс», у спірній квартирі
проживають та зареєстровані: ОСОБА_4 - з
1974р., ОСОБА_3 - з 1989 року та ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - з 2001 року (а.с.20).

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає
позивачку, її колишнього чоловіка у
дружніх відносинах з позивачкою, її
колишнього чоловіка ОСОБА_3 та їх
доньку ОСОБА_2. У березні 2013 року
позивачка разом з донькою не змогли
потрапити додому у квартиру на АДРЕСА_1.
Після цього вони деякий час були
змушені проживати у свідка, оскільки
всі їхні речі залишилися у спірній
квартирі. Свідок разом з позивачкою та
дільничим інспектором міліції
приходили до квартири, щоб забрати речі
позивачів, але двері їм ніхто не
відчинив, хоча свідок зробила висновок,
що в квартирі хтось був, оскільки
горіло світло.

Таким чином, судом встановлено, що
позивачі були вселені у спірну
квартиру за згодою усіх членів сім'ї
наймача ОСОБА_4 З 2001 року і до 16.03.2013 року
ця квартира була постійним місцем
проживання позивачки ОСОБА_1, а з 2001р.
по 2007р.та з 2011р. по 16.03.2013р. - її
неповнолітньої доньки ОСОБА_2, яка
зареєстрована за цією ж адресою.
Оскільки рішенням суду про розірвання
шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визначено,
що дитина буде проживати разом з
матір'ю, то місце проживання дитини
визначається місцем проживання її
матері.

Будь-якого житла у власності
позивачів немає.

Також судом встановлено, що
позивачі були позбавлені права
користування спірним житловим
приміщенням поза їх волею.

Статтею 47 Конституції України та
ст. 9 ЖК України гарантовано право
громадянина на житло. Ніхто не може
бути виселеним із займаного житла або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням, не інакше як на підставі і
у порядку, передбаченому законом.
Житлові права охороняються законом, за
виключенням випадків, коли вони
здійснюються усупереч з призначенням
цих прав або з порушенням прав інших
громадян чи прав державних і
громадських організацій.

Відповідно до ст.64 ЖК України
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення.

Статтею 65 ЖК України визначено, що
Наймач вправі в установленому
порядку за письмовою згодою всіх
членів сім'ї, які проживають разом з
ним, вселити в займане ним жиле
приміщення свою дружину, дітей,
батьків, а також інших осіб. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням.

Проаналізувавши всі докази у їх
сукупності та взаємозв'язку, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні знайшли своє підтвердження
обставини, на які позивачі посилалися у
своєму позові як на підставу позовних
вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.1-11, 58-61, 88, 208, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 та
неповнолітньої ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрована у АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрована у АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) у
квартиру АДРЕСА_1.

Вселити неповнолітню ОСОБА_2
(ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована у АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) у
квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3
(ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований у АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3) та
ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрований у
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_4) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрована у АДРЕСА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судові витрати у справі у сумі 344 грн. 10
коп.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.С.Блага