УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової
Є.П., Євтушенко О.І.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відкритого
акціонерного товариства «Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод» про визнання звільнення
незаконним, скасування наказу про
звільнення, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
відкритого акціонерного товариства
«Інтерпайп Нижньодніпровський
трубопрокатний завод» про визнання
звільнення незаконним, скасування
наказу про звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної
шкоди, посилаючись на те, що з 22 жовтня
2007 року він працював у ВАТ «Інтерпайп
Нижньодніпровський трубопрокатний
завод».

Спочатку був прийнятий до
заготівельного відділу
колесопрокатного цеху учнем різника
холодного металу, а в березні 2008 року
був переведений на посаду бригадира
цього ж цеху.

Наказом від 12 лютого 2010 року № 8/д його
звільнено із займаної посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 травня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Так, рішенням Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська від 03
листопада 2010 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29 грудня
2010 року, позов задоволено частково.
Змінено формулювання причини
звільнення ОСОБА_3 з п. 4 ст. 40 КЗпП
України - прогул без поважної причини
на п. 7 ст. 40 - поява на роботі в
нетверезому стані. У решті позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 грудня 2011 року
зазначені судові рішення скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

При цьому Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначив, на
порушення зазначеної норми ч. 3 ст. 235
КЗпП України суд, змінивши
формулювання причини звільнення, за
власною ініціативою змінив правову
підставу звільнення, хоча зміна
формулювання причини звільнення
допускається у випадку, коли
формулювання є неправильним або не
відповідає чинному законодавству. Суд
не звернув уваги на доводи ОСОБА_4 про
те, що його звільнення за п. 7 ст. 40 КЗпП
України - поява на роботі у нетверезому
стані, не погоджено із профспілкою, не
надано оцінки дотримання відповідачем
вимог ст. 43 КЗпП України при звільненні
позивача.

При новому розгляді справи,
відмовляючи в задоволенні позову, суд
дійшов висновку, що позивачем фактично
було допущено порушення трудової
дисципліни - поява на роботі в
нетверезому вигляді, у зв'язку із чим
відповідно до ч. 1 ст. 46 КЗпП України 13
січня 2010 року він був відсторонений від
роботи.

При цьому, оскільки фактично позивача
звільнено не за прогул без поважної
причини, а за появу на роботі в
нетверезому стані, через що його не
допущено на робоче місце, суд в
мотивувальній частині рішення
зазначив про необхідність відповідно
до ч. 3 ст. 235 ЦПК України змінення
формулювання причин звільнення з п. 4
ст. 40 КЗпП України на п. 7 ст. 40 КЗпП
України, задовольнивши позов частково.

Таких висновків суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Резолютивна частина ухваленого в
справі рішення суду першої інстанції
містить висновок суду про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі, в
той час коли в мотивувальній частині
зазначено про часткове задоволення та
необхідність зміни формулювання
причин звільнення.

На порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України
мотиви, з яких було скасовано попередні
рішення в зазначеній справі ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 14 грудня 2011 року, судом при
новому розгляді не враховано.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права призвели до неправильного
вирішення справи, рішення судів першої
та апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 травня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Н.А. Горелкіна

Судді:
Є.П. Євграфова

О.І.
Євтушенко

В.І.
Журавель

Ю.Г.
Іваненко