Справа № 159/5665/13-ц
Провадження № 2/159/31/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель
15 травня 2014 року

Ковельський міськрайонний суд
Волинської області під головуванням
судді Логвинюк І.М.,

при секретарі Щесюк Н.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ковелі
Волинської обл. цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - ОСОБА_2, до
ОСОБА_3, про припинення права на частку
у спільному майні,

встановив:

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, мотивуючи тим, що за рішенням
Ковельського міськрайсуду Волинської
області від 26.06.13 р. у справі за позовом
ОСОБА_3 - відповідача у розглядуваній
справі - до неї та ОСОБА_2 - третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача у розглядуваній справі, - про
визначення ідеальної частки у
квартирі, що є спільною сумісною
власністю, що вступило у закону силу
22.07.13 р., встановлено, що кв. АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 10.12.98 р., належить на праві
спільної сумісної власності сторонам
та третій особі, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача у розглядуваній
справі - ОСОБА_2. Вищезазначеним
рішенням частки кожного з останніх у
спірній квартирі визнано рівними: по 1/3.
Відповідач на протязі тривалого
проміжку часу створює їй перешкоди у
користуванні спірною квартирою,
безпідставно вчиняє сварки,
насильство. Вжиті з цього приводу
заходи не дали бажаних результатів,
відповідач її травмує фізично та
морально. Згідно з даними постанови про
відмову у порушенні кримінальної
справи від 03.05.11 р., відповідач 17.04.11 р.
спричинив їй тілесні ушкодження під
час безпідставних звинувачень. Після
її звернення до міліції відповідач
деякий час не з»являвся у спірній
квартирі. У 2012 р. дії відповідача стали
ще більш цинічними. За вироком
Ковельського міськрайсуду Волинської
обл. від 02.04.13 р., залишеним без змін
Ухвалою апеляційного суду Волинської
області від 18.06.13 р., відповідача було
засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України за
нанесення їй тілесних ушкоджень 29.10.12
р.. Цим же вироком встановлено, що вона
упродовж більш ніж 14 - ти останніх років
потерпає від неправомірних дій
відповідача. Однак, відповідач і надалі
вчиняє неправомірні дії, зокрема, у
серпні 2013 р. погрожував їй вбивством.
Зазначає, що спільне володіння та
користування спірною квартирою, що є
неподільною річчю, з боку сторін є
неможливим. Відповідачеві неможливо
виділити частину спірної квартири в
натурі. А тому просить припинити право
власності відповідача на його частку у
спірній квартирі, визнавши право
власності та вказану частку за нею.
Просить також судові витрати стягнути
з відповідача.

20.11.13 р. відповідачем було подано до
суду заяву, змістом якої є заперечення
проти позову, обгрунтоване тим, що
конфлікти за участю сторін та третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача у розглядуваній справі,
почались з кінця 2011 р., коли третя особа
фактично вибула на інше місце
проживання. 29.10.12 р. сталась сімейна
сварка, в результаті якої він був
засуджений за вироком суду. Третя особа
бажає домогтись продажу спірної
квартири без розподілу її та іншого
майна, що є спадщиною після смерті його
та третьої особи батька. У грудні 2012 р.
позивачем подано заяву про те, що вона
та третя особа не проживають у спірній
квартирі. У його відсутності у спірній
квартирі було відключено газ,
електрику. З листопада 2012 р. третя особа
не сплачує за комунпослуги і не дає
цього зробити позивачеві. Заперечує, що
вироком Ковельського міськрайсуду від
02.04.13 р. щодо нього було встановлено ту
обставину, що він на протязі 14 - ти років
конфліктує з позивачем та третьою
особою. В даний час конфлікти
припинились. Третя особа перешкоджає
йому у оформленні житлової субсидії.
Вважає, що спірна квартира має більшу
ринкову вартість, ніж та, що зазначена
позивачем, сплата позивачем йому
вартості 1/3 частини спірної квартири не
дасть йому змоги придбати належне
житло, навпаки, він має бажання
сплатити позивачеві та третій особі
вартість їх часток у спірній квартирі.

В судове засідання позивач не
з»явилась, хоча належно оповіщена, про
причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, обґрунтувавши їх
вищенаведеними доводами, просить позов
задовольнити. В судове засідання 15.05.14
р. представник позивача не з»явилась,
хоча належно оповіщена, про причини
неявки суду не повідомила, попередньо
подала до суду заяву з проханням справу
розглядати у її відсутності.

В судовому засіданні третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
позовні вимоги позивача підтримала у
повному обсязі, суду пояснила, що,
дійсно, спільне володіння і
користування сторонами спірною
квартирою є неможливим у зв»язку з
неналежною поведінкою відповідача.
Просить позов задовольнити. В судове
засідання 15.05.14 р. третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача не з»явилась,
хоча належно оповіщена, про причини
неявки суду не повідомила, попередньо
подала до суду заяву з проханням справу
розглядати у її відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позову
не визнав, суду пояснив, що є
співвласником спірної квартири, іншого
житла не має, не згідний на
запропоновану позивачем суму грошової
компенсації за його частку у спільному
майні. Хоча між ним і позивачем, дійсно,
мають місце непорозуміння з приводу
користування спірним житлом, та він за
вироком суду засуджувався за
спричинення позивачеві тілесних
ушкоджень. Однак, зазначає, в даний час
він відбув покарання та з позивачем не
конфліктує. В судове засідання 15.05.14 р.
відповідач з»явився, однак, після
закінчення оголошеної перерви до зали
судового засідання не з»явився, хоча
був належно оповіщений, про причини
неявки суду не повідомив.

На думку суду, розгляд справи можливий
у відсутності осіб, які не з»явились.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача, відповідача,
дослідивши докази, зібрані у справі,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача безпідставні та не
підлягають до задоволення.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з пояснень представника
позивача та стверджується копією
свідоцтва про право власності на житло
від 18.12.98 р. (а. с. 31), сторони та третя
особа у справі є співвласниками
спірної квартири в рівних частках у 1998
р..

Згідно з копією рішення Ковельського
міськрайсуду Волинської області від
26.06.13 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визначення
ідеальної частки у квартирі, що є у
спільній сумісній власності, що
забрало законної сили 22.07.13 р., судом
визнано, що сторонам та третій особі,
кожному зокрема, належать рівні частки
у спільній сумісній власності на
спірну квартиру, а саме: по 1/3 кожному (а.
с. 7, 8).

У відповідності із ст. 365 ЦК України,
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї. Суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови попереднього
внесення позивачем вартості цієї
частки на депозитний рахунок суду.

Та обставина, що частка відповідача у
спірній квартирі не може бути виділена
в натурі, стверджується висновком № 8 637
- 8 638 судової будівельно - технічної
експертизи.

Однак, посилання позивача на те, що
частка відповідача у спірному
спільному майні є незначною, не знайшло
свого ствердження в судовому
засіданні, так як частки сторін та
третього співвласника спірної
квартири є рівними, що стверджено
вищезазначеним судовим рішенням,
тобто, відповідач як і позивач є
власником 1/3 ідеальної частки спірної
квартири.

З наданих суду позивачем доказів не
виявляється, на думку суду, за можливе
зробити висновок про те, що припинення
права власності відповідача на його
частку у спірному майні не завдасть
істотної шкоди його як співвласника
інтересам, зокрема.

Так, відповідач зареєстрований та
фактично проживає у спірній квартирі,
що слідує, зокрема, з копій: вироку
Ковельського міськрайсуду Волинської
області від 02.04.13 р. у справі про
обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК
України (а. с. 5, 6), вищезазначеного
судового рішення у цивільній справі (а.
с. 7, 8), та іншого житла не має.

Та обставина, що за участю сторін мав
місце конфлікт з приводу користування
спільною спірною квартирою 29.10.13 р.,
сторони мають певні майнові
зобов»язання перед комунальними
підприємствами, що періодично ними
неналежно виконуються через сімейні
непорозуміння, стверджується: копією
вироку Ковельського міськрайсуду
Волинської області від 02.04.13 р. у справі
про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК
України, що набрав законної сили 18.06.13 р.
(а. с. 5, 6); повідомленням та
попередженням комунальних підприємств
м. Ковеля Волинської області (а. с. 58, 59) і
не заперечується відповідачем.

А тому суд приходить до висновку, що
спільне володіння і користування
спірним житлом з боку сторін, дійсно,
вбачається не можливим, хоча, на думку
суду, доказом існування вищезазначеної
обставини не може бути надана суду
позивачем копія постанови в. о. нач. С
ДІМ Ковельського МВ У МВС України у
Волинській області від 03.05.11 р. про
відмову у порушенні кримінальної
справи щодо відповідача, так як вона не
містить даних про те, що, дійсно, було
встановлено підставність звернення
позивача до правоохоронного органу (а.
с. 11) з приводу неправомірної поведінки
відповідача.

За змістом ст. 365 ЦК України, суд
постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Частина 2 ст. 368 ЦК України встановлює
обов'язок попереднього внесення
позивачем як співвласником спірної
квартири вартості її частки, належної
відповідачеві, на депозитний рахунок
суду, у будь - якому випадку до
прийняття рішення судом.

Однак, вартість частки спірної
квартири позивачем не була внесена на
депозит суду ні на час звернення до
суду з розглядуваним позовом, хоча
позивач приєднувала до позовної заяви
довідку № 256 від 14.08.13 р. про ринкову
вартість спірної квартири, видану
агентством нерухомості «Імперія»; ні
під час розгляду справи судом, ні після
визначення експертним шляхом дійсної
вартості спірної квартири, хоча судом
було належно повідомлено позивача про
порядок сплати, необхідні реквізити
для сплати тощо.

Зокрема, згідно з листом № 903/04 - 27 від
15.05.14 р. ТУ ДСА України у Волинській
області, за станом на 15.05.14 р. на
депозитний рахунок суду не надходили
кошти, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 365
ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ратифікованого
Законом України від 17.07.97 р., кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений своєї власності інакше як
в інтересах суспільства і на умовах,
передбачених законом і загальними
принципами міжнародного права.

На думку суду, з врахуванням того, що
відповідач у спірній квартирі
зареєстрований, фактично у ній
проживає, не має іншого житла, конфлікт
між сторонами, що підтверджений
вироком суду, мав місце лише у 2013 р.,
позбавлення відповідача права
власності у вигляді належного йому
права на частку у спірній квартирі,
завдасть відповідачеві істотної шкоди,
порушить його право власності на житло,
фактично, позбавить самого житла і
можливості придбати будь - яке інше
житло при невнесенні позивачем суми
вартості належної відповідачеві
частки у спірному майні на депозитний
рахунок суду, що є неприпустим.

При вирішенні спору суд виходить з
того, що правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших, постановити рішення про
припинення права відповідача на частку
у спільному майні суд може лише за
умови попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду, що позивачем зроблено не
було.

Враховуючи вищенаведене, у
задоволенні позову слід відмовити.

Судові витрати у справі слід
залишити за сторонами.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 213 - 218 ЦПК України, ст. 365 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за сторонами.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської обл.
через Ковельський міськрайсуд
Волинської обл. у слідуючому порядку:
апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особи, які брали участь
у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку на
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу подано не було.

У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Головуючий:І. М. Логвинюк