АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4632/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гнєзділов В. Є. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська від 14 березня 2014
року по цивільній справі за позовною
заявою Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивач звернувся
до суду з таким позовом посилаючись на
те, що за договором № SAMDN3274 від 16
березня 2006 року відповідач отримав у
нього кредит у розмірі 3500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, але свої зобов'язання за
договором не виконує і станом на 30.09.2013
року має заборгованість в розмірі 25148,65
грн., яку позивач просив стягнути на
його користь з відповідача.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 14 березня
2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором № SAMDN3274 від 16 березня 2006
року у розмірі 25148,65 грн. (6124,49 грн. -
заборгованість за кредитом, 17350,41 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1173,75 грн. - штраф
(процентна складова), та вирішено
питання про розподіл судових витрат по
справі.

Посилаючись на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати рішення суду та відмовити в
позові банку.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з наступних підстав.

Стягуючи з відповідача на користь
позивача спірну заборгованість за
кредитним договором суд виходив з того,
що заявлені вимоги банку обґрунтовані
і він не пропустив трирічний строк
позовної давності для звернення до
суду з цим позовом.

З таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

За змістом ст. ст. 256, 257, 267 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи,
16 березня 2006 року сторони уклали
кредитний договір № SAMDN3274, згідно
якого ОСОБА_2 отримав у позивача кредит
у розмірі 3500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користуванням кредитом у розмірі 36 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом, підтвердивши підписом у
заяві свою згоду на те, що підписана
заява разом з Умовами надання
банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та банком такий
договір, після чого свої зобов'язання
банк виконав в повному обсязі, надавши
відповідачу кредит у зазначеному
розмірі, а останній свої зобов'язання
не виконав і станом на 30 вересня 2013 року
має заборгованість у розмірі 25148,65 грн.,
яка складається з 6124,49 грн. -
заборгованість за кредитом, 17350,41 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 500 грн. - штраф
(фіксована частина), 1173,75 грн. - штраф
(процентна складова).

Згідно вказаної заяви ОСОБА_2 від 16
березня 2006 року строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії карти та,
як видно із заперечень відповідача на
позов і його пояснень в судовому
засіданні, карта НОМЕР_1 йому була
видана банком 28 березня 2006 року із
зазначенням строку її дії 3 роки, по
закінченні якого карта була
заблокована, іншого строку чи його
продовження сторонами не
встановлювалося, другої карти йому не
видавалась, що визнано представником
позивача і не спростовано ніякими
доказами в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Між тим, задовольняючи позов банку
суд наведені норми закону та обставини
справи залишив поза увагою і не
врахував, що відповідно до п. 3.1.1. Правил
користування платіжною карткою строк
дії карти зазначено на лицевій стороні
карти (місяць і рік), карта дійсна до
останнього дня вказаного місяця, а
відтак, укладений між сторонами
кредитний договір є чинним у межах
строку дії карти, який сплив 28 березня
2009 року, в той час коли з таким позовом
банк звернувся до суду в жовтні 2013 року
з пропуском встановленого законом
трирічного строку позовної давності,
про застосування якого відповідач
заявляв при розгляді справи, при цьому
поважних причин пропуску цього строку
позивач не навів і питання про його
поновлення перед судом не ставив, що є
підставою для відмови в задоволенні
пред'явленого ним позову.

Такий висновок узгоджується з
постановою Верховного Суду України від
19 березня 2014 року, прийнятої у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за наслідками розгляду
заяви ОСОБА_3 про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, яка згідно зі ст. 3607
ЦПК є обов'язковою для всіх судів
України.

Позивачем не надано суду доказів
досягнення між сторонами при укладенні
кредитного договору угоди щодо
автоматичної його пролонгації на новий
термін після закінчення зазначеного в
карті строку, а назва долучених до
позову Умов та правил надання
банківських послуг, згідно п. 9.12 яких
передбачена дія договору протягом 12
місяців з моменту підписання з
автоматичним лонгуванням його на новий
термін, якщо жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення його дії, та на які позивач
посилався в обґрунтування своїх
заявлених вимог, не відповідає змісту
заяви відповідача щодо ознайомлення з
наданими йому банком документами та
положення таких Умов в частині строку
дії договору суперечить визначеному в
карті трирічному строку, тому цей
документ не може бути належним доказом
в підтвердження позову банку.

З урахуванням наведеного рішення
суду, як постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог банку за
пропуском ним строку позовної давності
на підставі ст. 309 ЦПК України та ст. 267
ЦК України.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська від 14 березня
2014 року скасувати.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: