Номер провадження 2/521/733/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року Малиновський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Лічмана Л.Г.

при секретарі - Тимофієнко Н.М.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-колект» про захист прав
споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

19.08.2013 р. позивач звернулася до суду з
вказаною позовною заявою, посилаючись
на наступні обставини.

28.11.2006 р. між акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк» і
ОСОБА_3 був укладений договір про
надання споживчого кредиту № 0
терміном до 28 листопада 2017 року, за яким
Банк зобов'язався надати Позичальнику,
а Позичальник прийняти, належним чином
використовувати та повернути Банку
кредит в іноземній валюті в сумі 110 850, 00
швейцарських франків, яка дорівнювала
еквіваленту 463 016, 02 грн. за курсом НБУ на
день укладення Договору.

За використання кредитних коштів за
Договором була встановлена процентна
ставка у розмірі 8,49 % річних.
Посилаючись на ст. 15 ЗУ «Про захист прав
споживачів» позивач зазначив, що
відповідачем не надано доступної,
достовірної, повної та своєчасної
інформації, що в Україні у валютному
обігу відсутні готівкові швейцарські
франки, тобто Банком не повідомлено про
фактичні витрати на повернення
кредиту, які складаються з витрат,
пов'язаних з купівлею/продажем/обміном
(конвертацією) валюти на
Міжбанківському валютному ринку
України та/або її обміном на
Міжнародному валютному ринку за
поточним курсом, що склався на цих
ринках на дату здійснення Банком її
купівлі/продажу/обміну. Придбання
кредиту з фактичною сукупною вартістю,
яка значно перевищує ту, що вказана в
Договорі, свідчить про придбання
кредитного продукту, який не має
потрібних споживачеві властивостей,
отже позивач має право на розірвання
кредитного Договору. Фактичне ж
надання кредиту було здійснено
готівкою в національній валюті
України, а спосіб оформлення кредиту в
швейцарських франках було здійснено
для приховування фактичного надання
кредиту в національній валюті України
за рекомендаціями працівників Банку
через те, що за їх словами кредитні
ресурси в швейцарських франках
коштували дешевше, ніж кредитні
ресурси в українській національній
грошовій одиниці. Оскільки між Банком
та Позичальником фактично був
укладений договір про надання
споживчого кредиту в національній
грошовій одиниці України у розмірі 463
016,02 грн., відносини між Банком та
Позичальником мають бути врегульовані
саме таким договором.

На підставі зазначеного, ОСОБА_3
просила суд визнати договір про
надання споживчого кредиту № 0
від 28.11.2006 р., укладеним між АКІБ
«УкрСиббанк» і нею удаваним правочином
і визнати його таким, що укладенимй в
національній грошовій одиниці України
- гривні в сумі 463 016 грн. 02 коп. на тих
самих умовах та визнати зазначений
договір розірваним.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав зазначені позовні
вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату та місця
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки суду не
повідомив.

До участі у справі у якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача у зв'язку з укладенням
Договору факторингу № 1 від 12.12.2011 р. та
Договору факторингу № 2 від 13.02.2012 р. між
ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
було залучено ТОВ «Кей-Колект». (а.с. 23-32,
193-197)

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
заперечував проти позовних вимог,
просив відмовити у їх задоволенні. У
запереченнях посилався на те, що
відповідач перерахував грошові кошти
на поточний рахунок позивача, що
свідчить про належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Кредитним договором. Крім того, підпис
позивача у Кредитному договорі
свідчить про те, що всі умови даного
Договору йому цілком зрозумілі і він
вважає їх справедливими по відношенню
до нього та перед підписанням даного
Договору позичальником отримано
інформаційний лист відповідно до вимог
чинного законодавства України,
зокрема, п. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів».

Суд, вислухавши пояснення представника
позивача та третьої особи, перевіривши
матеріали справи та дослідивши надані
докази, вважає, що у задоволенні позову
необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлені
наступні фактичні обставини.

ПАТ «УкрСиббанк» є правонаступником
АКІБ «УкрСиббанк».

Позивач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, 21.11.2006 р.
особисто в заявці на отримання кредиту
просила АКІБ «УкрСиббанк» надати їй
кредит у сумі 119 160,00 (сто дев'ятнадцять
тисяч сто шістдесят) швейцарських
франків для придбання нежилих
приміщень № 736 за адресою: АДРЕСА_1. (а.с.
14, 49-50, 71-72, 73-74)

28.11.2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0
відповідно до якого Банк надав
Позичальнику, а Позичальник
зобов'язувався повернути Банку кредит
(грошові кошти) в іноземній валюті в
сумі 110 850, 00 (сто десять тисяч вісімсот
п'ятдесят) швейцарських франків та
сплатити проценти, комісії в порядку і
на умовах, визначених договором.
Вказана сума кредиту дорівнювала
еквіваленту 463 016, 02 (чотириста
шістдесят три тисячі шістнадцять) грн.
02 коп. за курсом НБУ на день укладення
договору, строком на 132 міс., а саме з
28.11.2006 р. по 28.11.2017 р.

Відповідно до п. 2.1 Договору у
забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника за вказаним договором
Банком прийнято заставу нежилих
приміщень № 736 за адресою: АДРЕСА_1, які
належать ОСОБА_3 та укладено договір
іпотеки. (а.с. 5-9, 76-80, 84-86)

Згідно з умовами п. 1.2.2 кредитного
договору ОСОБА_3 зобов'язувалася
повертати кредит у повному обсязі в
терміни та в розмірах, що встановлені
графіком погашення кредиту. Кінцевим
терміном повернення всієї суми кредиту
та відсотків є 28.11.2017р., якщо тільки не
застосовується інший термін
повернення кредиту.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу саме в
момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання майна або вчинення
певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Сторони по справі уклали кредитний
договір у письмовій формі, яка
вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України.

Такий договір є укладеним не з моменту
передачі грошей, а з моменту
досягнення його сторонами у письмовій
формі згоди з усіх істотних умов
договору, правове значення для
вирішення питання про визнання
кредитного договору недійсним має
додержання його сторонами вимог закону
саме при його укладенні, а не виконанні,
про що вказується у висновку
Верховного Суду України від 11.07.2012 року
(справа 6-63цс12)

З копії заяв ОСОБА_3 про продаж
іноземної валюти або банківських
металів № 111 від 28.11.2006 р., наданої
відповідачем, вбачається, що АКІБ
«УкрСиббанк» доручено продати кошти в
іноземній валюті, а саме швейцарських
франках в сумі 110850, 00 та видати їй гроші
готівкою, які вона отримала відповідно
до меморіального ордеру. (а.с. 177-179)

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 23.05.2011 р. з
урахуванням описок, виправлених
ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 19.10.2011 р., залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08.05.2014 р. позов ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості задоволено в повному
обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі
116 857 (сто шістнадцять тисяч вісімсот
п'ятдесят сім) швейцарських франків 09
сантимів, що еквівалентно 960 585
(дев'ятсот шістдесят тисяч п'ятсот
вісімдесят п'ять) грн. 37 коп., з якої:
заборгованість за кредитом - 92 375,06
(дев'яносто дві тисячі триста сімдесят
п'ять) швейцарських франків 06 сантимів,
що еквівалентно 759 338 (сімсот п'ятдесят
дев'ять тисяч триста тридцять вісім)
грн. 88 коп.; заборгованість по процентам
за користування кредитом - 19 122
(дев'ятнадцять тисяч сто двадцять два)
швейцарських франка 25 сантимів, що
еквівалентно 157 188 (сто п'ятдесят сім
тисяч сто вісімдесят вісім) грн. 18 коп.;
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 2899 (дві
тисячі вісімсот дев'яносто дев'ять)
швейцарських франків 46 сантимів, що
еквівалентно 23 834 (двадцять три тисячі
вісімсот тридцять чотири) грн. 07 коп.;
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по відсоткам - 2460 (дві
тисячі чотириста шістдесят) 32 сантими,
що еквівалентно 20 224 (двадцять тисяч
двісті двадцять чотири) грн. 24 коп.

Зазначеними судовими рішеннями
встановлено, що ОСОБА_3 укладення
договору не заперечувала, вона була
вільна у визначенні умов договору,
зокрема, його предмету - кредиту в
швейцарських франках. Кредит їй надано
в іноземній валюті, видача готівкових
коштів за бажанням позичальника в
національній валюті не змінює валюту
кредиту, кредит підлягає поверненню в
іноземній валюті, швейцарських
франках. Умови договору ОСОБА_3
виконувала з грудня 2006 року по вересень
2008 року.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У відповідності до п. 25 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику
розгляду цивільних прав про визнання
правочинів недійсними», за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені статтею 216 ЦК, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний.

Виходячи з обставин, встановлених
зазначеними рішеннями суду, які
набрали законної сили, змісту
вказаного договору і дій сторін по його
подальшому виконанню, суд приходить до
висновку, що цей правочин сторонами був
вчинений без мети приховати інший
правочин. ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк»
досягли в письмовій формі згоди з усіх
істотних умов такого договору, що є
наслідком її особистого волевиявлення.
В п. 9.13 і 9.17 договору про надання
споживчого кредиту № 0 ОСОБА_3
засвідчила, що всі умови даного
договору їй цілком зрозумілі і вона
вважає їх справедливими по відношенню
до неї, перед підписанням договору нею
отримано інформаційний лист
відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів»; укладаючи договір вона
визнає можливість виникнення курсових
різниць (коливань) валюти кредиту: при
отриманні кредитних коштів та/або їх
використанні за цільовим призначенням,
внаслідок чого може виникнути
необхідність у здійсненні
Позичальником за власний рахунок
доплати за товари, послуги після
проведення операції
обміну/конвертації валюти, в якій
видана сума кредиту, та/або при
поверненні кредитних коштів згідно
умов даного Договору.

Тому посилання позивача на не
повідомлення про витрати пов'язані з
ненаданням доступної, достовірної,
повної та своєчасної інформації щодо
фактичних витрат на повернення
кредиту, які складаються з витрат,
пов'язаних з купівлею/продажем/обміном
(конвертацією) валюти на
Міжбанківському валютному ринку
України та/або її обміном на
Міжнародному валютному ринку за
поточним курсом, що склався на цих
ринках на дату здійснення Банком її
купівлі/продажу/обміну суд не приймає
до уваги. При укладенні кредитного
договору позивачу були відомі усі
умови договору та не існувало ніяких
інших умов, які б примусили позивача
прийняти ці умови на вкрай невигідних
для себе умовах. Доводи представника
позивача про те, що позивач не міг
передбачити зміну курсу валют та те, що
останній вважає цю обставину істотною
обставиною для визнання кредитного
договору удаваним не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки діючим
законодавством не передбачено
стабільний курс іноземної валюти до
національної валюти гривні. Відповідно
до Закону України «Про Національний
банк України» офіційний курс гривні до
іноземних валют встановлюється
Національним банком України. Згідно з
ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання та валютного контролю»
валютні курси встановлюються
Національним банком України за
погодженням з Кабінетом Міністрів
України. Поряд з цим, відповідно до
Положення «Про встановлення
офіційного курсу гривні до іноземних
валют та курсу банківських металів»,
затвердженого Постановою Правління
Національного банку України № 496 від
12.11.2003 р., визначається, що офіційний
курс гривні до іноземних валют
встановлюється щоденно.

Таким чином, укладаючи договір в
іноземній валюті, та, беручи на себе
обов'язки погашення цього кредиту, а
саме в швейцарських франках, позивач
усвідомлювала, що курс національної
валюти України до швейцарського франку
не є стабільним, та те що зміна цього
курсу можливо настане, а тому
передбачала нарахування підвищення
валютного ризику за цим договором.

Судом не встановлено жодного з
порушень закону, в тому числі статей 11,
15, 18, 19, 22 і 23 Закону України «Про захист
прав споживачів» з боку відповідача
при укладенні оспорюваного договору,
на які вказує позивач у позові, а також
судом не встановлено, що позивач був
введений в оману відповідачем при
укладенні договору, що сторони,
укладаючи кредитний договір в
іноземній валюті, мали за мету
приховати інший правочин.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Положення частини другої статті 652 ЦК
України закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю одночасно чотирьох умов,
визначених частиною другою цієї
статті, при істотній зміні обставин.
Саме по собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитного
договору на підставі статті 652 ЦК,
оскільки зазначене стосується обох
сторін договору, й позичальник при
належній завбачливості міг виходячи з
динаміки зміни курсів валют із моменту
введення в обіг національної валюти та
її девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті. (п. 15 і 16
Постанови Пленуму ВСС від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»)

Судом з'ясовано виконання відповідачем
вимог статей 11, 18, 21 Закону України «Про
захист прав споживачів», якими
передбачено обов'язок банків у разі
надання кредиту в іноземній валюті під
час укладення кредитного договору
попередити споживача, що валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
цим договором несе споживач.

З урахуванням вказаних обставин та
вимог законодавства, підстав для
задоволення позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" про захист прав споживачів
шляхом визнання договору споживчого
кредиту № 0 від 28 листопада 2006
року, укладеного між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" і ОСОБА_3, удаваним і
розірваним немає. Тому суд відмовляє у
позові повністю.

Керуючись вимогами ст.ст. 60, 209, 212-215, 256-259
ЦПК України, -

С У Д

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк" про захист прав споживачів
шляхом визнання договору споживчого
кредиту № 0 від 28 листопада 2006
року, укладеного між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
"УкрСиббанк" і ОСОБА_3, удаваним і
розірваним - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги через
Малиновський районний суд м. Одеси до
апеляційного суду Одеської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
під час проголошення, на протязі десяти
днів з дня отримання копії рішення.

С У Д Д Я: