АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/5057/2014
Головуючий у І інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Оболонського районного суду
м.Києва від 17 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Київської міської
ради про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 17 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської
міської ради про встановлення факту
прийняття спадщини та визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача підтримали
апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть від 05 січня 2010
року. (а.с. 15).

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 липня 2010 року
встановлено факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з червня 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_2.
(а.с.100).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15 листопада 2010
року, виданого державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори Кравченко Т.В.,
ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті
ОСОБА_3 майна, що складається з 45/100
частин квартири АДРЕСА_1. (а.с.16).

Листом Першої Київської державної
нотаріальної контори від 22 січня 2013
року позивача повідомлено про
неможливість видати на її ім'я
свідоцтво про право на спадщину за
законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2, яка
належала ОСОБА_6, дружині спадкодавця,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, оскільки
спадкоємець ОСОБА_3 пропустив
шестимісячний строк для прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_6 (а.с.18).

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
книги шостої Цивільного кодексу
України застосовуються також до
спадщини, що відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

В інформаційному листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» роз'яснено, що
норми п. 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, слід розуміти
таким чином, що правила книги шостої ЦК
України може бути застосовано лише до
спадщини, яка відкрилася після 01 липня
2003 року і не була прийнята ніким із
спадкоємців, право на спадкування яких
виникло відповідно до норм статей 529 - 531
ЦК УPCP.

При вирішенні спорів про спадкування,
спадщина по яких відкрилась і була
прийнята до 01 січня 2004 року, не
допускається застосування судами норм
ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають
норми законодавства, чинного на час
відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

За приписами ст. 529 ЦК УРСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном; 2) якщо він
подав державній нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
лютого 1981 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6
укладено шлюб, зареєстрований відділом
РАГС Шевченківського райвиконкому м.
Києва. (а.с.46).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, місце
смерті Нью-Йорк, США, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
від 07 грудня 1995 року, виданим відділом
реєстрації смертей Міністерства
охорони здоров'я міста Нью-Йорк.
(а.с.110-111).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина щодо майна померлої, у тому
числі, на квартиру АДРЕСА_2.

З відповіді БТІ м. Києва від 11 листопада
2013 року вбачається, що вказана вище
квартира зареєстрована за ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Одинадцятою Київською
державною нотаріальною конторою 31
березня 1992 року 4с-601.

Копії документу в Київському МБТІ не
знайдено. (а.с.95).

На запит суду першої інстанції листом
від 30 грудня 2013 року Одинадцята
Київська державна нотаріальна контора
повідомила, що згідно перевірки
нарядів договорів відчуження квартир
та реєстру нотаріальних дій від 31
березня 1992 року, договір
купівлі-продажу квартири укладений від
імені ОСОБА_6 не посвідчувався. (а.с.120).

ЖЕК-504 КП «Житлосервіс «Приозерне» у
своєму листі від 05 лютого 2014 року
повідомив суд про неможливість надати
копію договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2, укладеного ОСОБА_6
від 31 березня 1992 року, у зв'язку з
відсутністю запитуваної інформації.

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 2482 щодо майна померлої ОСОБА_6, 08
грудня 2004 року ОСОБА_3 звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті своєї
дружини. (а.с.78-83).

Заяв від інших спадкоємців не
надходило до нотаріальної контори.

Крім того, ОСОБА_3 звернувся до
нотаріальної контори із заявою від10
вересня 2005 року про видачу дублікату
договору купівлі-продажу спірної
квартири, укладеного ОСОБА_6, у
відповідь на яку Одинадцята Київська
державна нотаріальна контора
повідомила ОСОБА_3, що видача дублікату
правовстановлюючого документа на
спірну квартиру можлива лише за умови
належного оформлення спадщини після
померлої ОСОБА_6, зокрема, спадкоємцем
не були подані документи, що
підтверджують спільне проживання
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, свідоцтво про смерть,
легалізоване у консульському відділі
посольства України в США.

Тобто, ОСОБА_3 звернувся до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини щодо майна померлої
ОСОБА_6 з пропуском шестимісячного
строку, встановленого ст. 549 ЦК УРСР. В
матеріалах справи відсутні докази
звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про
надання йому додаткового строку для
прийняття спадщини.

Місце проживання ОСОБА_3 було
зареєстровано в АДРЕСА_1, що
підтверджується заявою останнього про
прийняття спадщини та не
заперечувалося позивачем.

Відповідно до довідки КП «Управління
житлового господарства» Оболонського
району м. Києва від 15 квітня 2005 року
ОСОБА_6 проживала та була прописана за
адресою: АДРЕСА_2 з 01 серпня 1974 року по 19
жовтня 2004 року. (а.с.10)

В позовній заяві позивач вказує, що
ОСОБА_3 фактично вступив в управління
та володіння спадковим майном,
посилаючись на те, що ним зняті грошові
кошти з чекової книжки у лютому 1996 року,
оплачені послуги з міжміського
телефонного зв'язку,
житлово-комунальні послуги.

Матеріалами справи підтверджено, що на
ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_3 відкрито
розрахунковий рахунок у Федеральному
кредитному союзі, про що свідчить
дублікат ощадної книжки. (а.с.107-108).

З дублікату ощадної книжки вбачається,
що ОСОБА_3 мав право робити вклади або
вилучення за наявності цієї книжки.
Так, після смерті ОСОБА_6 у період з 30
листопада 1995 року по 07 лютого 1996 року
ОСОБА_3 вносив та знімав грошові кошти з
рахунку.

Крім того, позивачем надані копії
квитанцій про оплату 07 травня 1996 року
міжміського зв'язку, послуги з якого
надані у спірній квартирі у березні -
квітні 1996 року.

Крім цього, позивачем надано копію
посадкового талону на ім'я ОСОБА_3 на
літак Нью-Йорк - Київ на 18 лютого, на
якому не зазначено рік польоту. Про
відсутність зазначеного року польоту,
позивач підтвердила і в апеляційному
суді.

Відповідно до Закону, який діяв на
момент відкриття спадщини, дії,
направлені на прийняття спадщини,
мають бути вчинені спадкоємцем
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини. ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3,
тобто до 28 травня 1996 року ОСОБА_3 мав
вступити у фактичне управління та
володіння майном.

В матеріалах справи відсутні докази
постійного проживання ОСОБА_3 у спірній
квартирі, а оплата житлово-комунальних
послуг за квітень - травень 1996 року
здійснена 12 серпня 1996 року, тобто з
пропуском встановленого строку для
прийняття спадщини (а.с.11), а посилання в
апеляційній скарзі на оплату житлових
послуг з пропуском строку не є
підтвердженням дій направлених на
прийняття спадщини та вступ у фактичне
управління та володіння майном
протягом шести місяців з дня відкриття
спадщини.

Користування телефонним зв'язком у
спірній квартирі та оплата таких
послуг, зняття грошових коштів з
рахунку, відкритого на ОСОБА_3 та ОСОБА_6
в США, відвідування квартири не можуть
вважатися діями спадкоємця,
спрямованими на фактичний вступ в
управління та користування майном.

Крім того, за правилами ст. 564 ЦК УРСР
якщо вкладник не зробив розпорядження
ощадній касі або банку, то в разі смерті
вкладника його вклад переходить до
спадкоємців на загальних підставах за
правилами цього розділу.

Крім цього, судом першої інстанції
вірно зазначено, що ощадний рахунок був
відкритий на ім'я двох осіб, такі особи
мали рівні права на користування
коштами, що там зберігалися, при чому
мали право як знімати, так класти кошти
на рахунок. Зняття коштів ОСОБА_3 після
смерті його дружини є фактично
одержанням вкладу за заповідальним
розпорядженням вкладника. Таке право у
ОСОБА_3 виникло на підставі оформлених
банківських документів незалежно
наявності у нього права на спадкування.
Дії ОСОБА_3, що виразилися у
користуванні рахунком фінансової
установи, відкритим також і на ім'я
спадкодавця, не можна вважати дією про
фактичний вступ в управління або
володіння іншим майном спадкодавця.
Така позиція висловлена Судовою
колегією з цивільних справ Верховного
Суду України в листі від 1 грудня 1997
року «Правові позиції, висловлені
судовою колегією в цивільних справах
Верховного Суду України в зв'язку з
аналізом причин перегляду судових
рішень у цивільних справах у 1996 році»,
пункт 65.

Враховуючи те, що єдиний спадкоємець
після смерті ОСОБА_6 - ОСОБА_3 звернувся
до нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини з пропуском строку,
встановленого ст. 546 ЦК УРСР, в
матеріалах справи відсутні докази
звернення останнього до суду з приводу
надання додаткового строку для
прийняття спадщини, в апеляційному
суді позивач підтвердила, що ОСОБА_3 не
звертався до суду з позовом про надання
додаткового строку для прийняття
спадщини, а також не надано доказів
відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК
України, які б свідчили про фактичний
вступ у володіння та управління
спадковим майном, у позивача відсутнє
право на спадкування спірної квартири
після смерті ОСОБА_3

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_1
про встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування.

Доводи апеляційної скарги є переказом
позовної заяви, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: