інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/2492/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» на
ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 27 лютого 2014
року про відмову у задоволенні заяви
про забезпечення позову у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернувся до суду із зазначеним
позовом у відповідності до норм ст.ст.
525, 554, 612, 1048, 1054 ЦК України та просив
стягнути з відповідача на його користь
суму заборгованості по кредитному
договору.

27 лютого 2014 року представник ПАТ «ВТБ
Банк» звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на частки ОСОБА_1 у статутному
капіталі ТОВ «Компанія Укравтопром»,
ТОВ «Віді термінал» та ТОВ «Українська
торгово-промислова компанія», оскільки
у зв'язку із невиконання взятих на себе
зобов'язань у позивача є наявні
підстави вважати, що невжиття заходів
забезпечення позову у справі може
призвести до відчуження відповідачем
належного йому на праві власності
майна, що унеможливить виконання
рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 27
лютого 2014 року відмовлено у
задоволенні клопотання представника
позивача про забезпечення позову по
вказаній справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
представник позивача подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказану ухвалу районного суду як
незаконну та постановити нову, якою
забезпечити позов, посилаючись на те,
що суд першої інстанції не належним
чином оцінив надані докази, тому
вважає, що ухвала постановлена з
порушенням норм ЦПК.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з'явилися до зали
судового засідання, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасуванню ухвали суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції , якщо останній
порушив порядок , встановлений для його
вирішення.

Відмовляючи у задоволенні клопотання
про забезпечення позову, суд першої
інстанції посилався на те, що заявник
не надав жодного доказу на
підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняє
дії, внаслідок яких виконання рішення
суду буде утрудненим чи неможливим або
має намір їх вчинити.

Колегія суддів не може погодитися із
вказаним висновком суду першої
інстанції виходячи з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст.151 ЦПК України суд, за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити передбачені Кодексом заходи
забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№9 від 22.12.2006 р. передбачено, що суд
(суддя), розглядаючи заяву про
забезпечення позову, має з урахуванням
доказів, наданих на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
або фізичної особи, яка здійснює таку
діяльність.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно витягам із ЄДР юридичних та
фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_1
володіє частками у статутному фонді
ТОВ «Компанія Укравтопром», ТОВ «Віді
термінал» та ТОВ «Українська
торгово-промислова компанія», розмір
яких у сукупності складає 12 996 200, 35 грн,
що у відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК
України співмірно вказаному виду
забезпечення позову із заявленими
позовними вимогами (а.с.176-187).

Тож виходячи із вищезазначених норм
законодавства, накладення арешту на
частку у статутному фонді товариства
означає обмеження особи-власника такої
частки на розпорядження нею, в той же
час, такий арешт не позбавляє власника
можливості реалізації корпоративних
прав і не призводить до зменшення
загальної кількості часток у
статутному фонді товариства, що не
призводить до зміни загальної
кількості голосів учасників
товариства. Таким чином, арешт частки
учасника у статутному фонді товариства
жодним чином не впливає на права такого
товариства, адже здійснення
господарської діяльності товариством
не ставиться у залежність від
можливості учасником товариства
розпоряджатися належною йому часткою.

Тому слід зазначити, що відсутність
обмежень щодо розпорядження вказаним
майном призводить до вільної
можливості відповідача щодо його
відчуження, що може бути наслідком
неповного задоволення грошових вимог
ПАТ «ВТБ Банк».

Отже, враховуючи викладені обставини,
суд першої інстанції у порушення ст.212
ЦПК України не взяв до уваги розмір
заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «ВТБ
Банк» на дату подання позову у
гривневому еквіваленті перевищував 76
млн. грн.; не надав належної оцінки тому
факту, що ПАТ «ВТБ Банк» звертався до
відповідача з вимогою про виконання
покладених на нього зобов'язань за
договором поруки, що останнім було
проігноровано та заборгованість перед
Банком не сплачено, що свідчить про
ухилення від виконання покладених на
нього зобов'язань за договором поруки;
не врахував, що право власності ОСОБА_1
на частку у статутному фонді вказаних
вище товариств підтверджено належними
та допустимими доказами.

Виходячи із вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що вказані та інші
докази у справі у їх сукупності
підтверджують ту обставину, що
невжиття заходів забезпечення позову
може призвести до неможливості
виконання рішення суду, а отже ухвалу
суду слід вважати такою, що
постановлена без дотриманням вимог
процесуального законодавства.

Тому апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку із
неврахуванням зазначених положень
закону, а питання щодо забезпечення
позову - поверненню до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 151-152, 212, 303-304, 307, 312-315,
317-319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк»
задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного
суду Київської області від 27 лютого 2014
року про відмову у задоволенні заяви
про забезпечення позову скасувати та
передати вказане питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.А.Яворський

судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв