АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1183/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : на ухвалу Мазай Н.
В. Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. УХВАЛА
15 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренко Ю. В. суддівМагда Л.
Ф. , Міщенко С. В. при секретаріРибасюк
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року про відмову в задоволенні заяви
про забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_6 до Селянського
(фермерського) господарства «Нова
Україна», третя особа без самостійних
вимог на предмет позову на стороні
позивача ТОВ «Жильнельфа Вельє», про
визнання правочину недійсним, -
в с т а н о в и л а :
У березні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до СФГ «Нова Україна»
та просила суд визнати недійсним з
моменту вчинення договір оренди
земельної ділянки площею 2,3985 га,
розташованої на території Теолинської
сільської ради, Монастирищенського
району, укладений між ОСОБА_6 та СФГ
«Нова Україна»; скасувати державну
реєстрацію вказаного договору та
зобов'язати СФГ «Нова Україна»
повернути ОСОБА_6 належну їй земельну
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_6
було подано до суду заяву про
забезпечення позову, в якій вона
просила суд вжити заходи забезпечення
позову шляхом заборони СФГ «Нова
Україна» та будь-яким іншим третім
особам, які діятимуть від імені чи в
інтересах СФГ, до набрання законної
сили рішенням суду у справі, вчиняти
дії щодо користування земельною
ділянкою відповідно до державного акту
на право власності на землю серія ЧР №
0319839, виданого 10 липня 2001 року, площею
2,3985 га, розташованої на території
Теолинської сільської ради,
Монастирищенського району,
здійснювати будь-які
сільськогосподарські роботи, у тому
числі, але не тільки: збирати врожай,
боронувати, дискувати, культивувати,
орати, сіяти, вносити будь-які
мінеральні чи органічні добрива,
засоби захисту рослин, здійснювати
Ухвалою Монастирищенського районного
суду Черкаської області від 24 березня
2014 року в задоволенні заяви ОСОБА_6 про
забезпечення позову - відмовлено.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду
представник ОСОБА_6- ОСОБА_7 оскаржив її
в апеляційному порядку, посилаючись на
її невідповідність нормам
матеріального та процесуального права,
просить суд скасувати ухвалу суду
першої інстанції і постановити нову
ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_6
про вжиття заходів забезпечення
Вивчивши матеріали справи та доводи
апеляції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_6
про забезпечення позову, суд першої
інстанції, з чим погоджується і колегія
суддів, виходив з того, що заявником не
було надано відповідних доказів того,
що вжиття заходів забезпечення позову
саме таким способом, який вказано у
заяві, не порушить прав, свобод та
інтересів будь-яких інших осіб, які не є
сторонами у справі, та не
перешкоджатиме господарській
діяльності юридичної особи, яка
здійснює таку діяльність.
Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, що заявником не було
надано доказів того, що спірна земельна
ділянка виділена позивачу в натурі,
місцезнаходження даної земельної
ділянки, а також можливості її
використання без порушення прав інших
власників земельних ділянок, що
З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до державного акту на право
власності ЧР № 0319839, виданого 10.07.2001
року, ОСОБА_6 належить земельна ділянка,
площею 2,3985 га, яка розташована на
території Теолинської сільської ради,
Монастирищенського району.
Дана земельна перебуває в оренді СФГ
«Нова Україна», яке здійснює на ній
господарську діяльність.
Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити, передбачені цим Кодексом, заходи
забезпечення позову.
Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного суду України, які містяться
в Постанові №9 від 22.12.2006 року "Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову", забезпечення
позову - це сукупність процесуальних
дій, які гарантують виконання рішення
суду в разі задоволення позовних вимог.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи після
відкриття провадження у ній (за
винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.
151 ЦПК), якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
В зазначеній Постанові судам
роз'яснено, що розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідності слід враховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Відповідно до п. 4 ст. 3 ЦК України
свобода підприємницької діяльності,
яка не заборонена законом, є засадою
цивільного судочинства. Тому за
загальним правилом втручання
державних органів у господарську
діяльність підприємців не
допускається.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
дослідивши матеріали справи,
врахувавши положення ст. ст. 151-153 ЦПК
України та роз'яснення, викладені в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 22.12.2006 року "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову",
прийшов до вірного висновку щодо
відмови в задоволенні заяви ОСОБА_6 про
забезпечення позову, у зв'язку з
ненаданням позивачем доказів щодо
імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення суду.

Водночас, колегія суддів звертає увагу
суду першої інстанції на помилкове
зазначення в резолютивній частині
ухвали про те, що вона відповідно до ст.
293 ЦПК України не підлягає оскарженню в
апеляційному порядку окремо від
рішення суду.

Згідно роз'яснень Конституційного Суду
України, викладених у Рішенні від
28.04.2010, № 12-рп/2010, окремо від рішення
суду в апеляційному порядку підлягають
оскарженню ухвали суду першої
інстанції як про забезпечення позову і
щодо скасування забезпечення позову,
так і ухвали про відмову в забезпеченні
позову і скасуванні забезпечення
позову.

Однак, викладене не є підставою для
скасування ухвали суду першої
інстанції.

Доводи апелянта не впливають на
законність ухвали суду першої
інстанції, оскільки суд постановив
оскаржувану ухвалу з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

З огляду на це колегія суддів
апеляційну скаргу відхиляє, а ухвалу
залишає без змін

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - відхилити, а ухвалу
Монастирищенського районного суду
Черкаської області від 24 березня 2014
року у даній справі - залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :