Єдиний унікальний номер 262/8638/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2169/2014
Єдиний унікальний номер 262/8638/13-ц
Номер апеляційного провадження
22ц/775/2169/2014 Головуючий 1-й
інстанції Майданніков О.І.
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.,

суддів
Баркова В.М., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
апеляційними скаргами відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Пролетарському
районі м. Донецька та ОСОБА_2 на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 30 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Пролетарському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
нещасного випадку та професійного
захворювання,

в с т а н о в и в :

Рішенням Пролетарського районного
суду м.Донецька від 30 січня 2014 року
позов ОСОБА_2 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Пролетарському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
нещасного випадку та професійного
захворювання, задоволено частково.

Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Пролетарському
районі м.Донецька на користь ОСОБА_2 14000
грн.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Пролетарському
районі м.Донецька та оскаржив його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач зазначає, що при
ухваленні рішення судом порушено норми
матеріального та процесуального права;
позивачем не доведено факт нехтування
адміністрацією відповідача на
безпечні та нешкідливі умови, позивач
був обізнаний про характер роботи;
позивач не надав суду доказів про
моральні страждання у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, крім того, факт
наявності моральної шкоди
встановлюється медичними органами і
повинен зазначатись у висновку МСЕК,
але зазначений висновок в матеріалах
справи відсутній; тобто позивачем не
доведено факту спричинення йому
моральної шкоди; при цьому суд не
звернув уваги, що згідно висновку ВЕК у
позивача є супутні загальні
захворювання.

З вказаним рішенням також не погодився
позивач ОСОБА_2 та оскаржив його в
апеляційному порядку, в апеляційній
скарзі просить рішення змінити та
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду у сумі 25000 грн..

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги позивач зазначає, що суд першої
інстанції прийшов до невірного
висновку стосовно розміру моральної
шкоди, оскільки стаж роботи позивача на
час встановлення професійного
захворювання становив 32 роки, з яких в
умовах впливу шкідливих факторів - 28
років, за професією гірник очисного
забою - 16 років, крім того, позивач є
інвалідом 3 групи, погіршився його стан
здоров'я, у зв'язку з чим сталися
істотні зміни у його житті.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить телефонограма, зареєстрована
в журналі телефонограм за № 4622 від 03
березня 2014 року, надав заяву, згідно
якої просить справу розглянути за його
відсутності.

Представник відповідача відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Пролетарському
районі м.Донецька Кононенко Ю.А., яка
діє на підставі довіреності, у судовому
засіданні апеляційної інстанції
підтримала доводи апеляційної скарги
відповідача та просила її
задовольнити, апеляційну скаргу
позивача просила відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги
підлягають відхиленню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи, що
позивач ОСОБА_2 тривалий час працював
на підприємствах вугільної
промисловості в умовах впливу
шкідливих факторів та тяжкої фізичної
праці (а.с.7-10).

Як вбачається з актів (а.с.11-12, 14) 15
березня 2002 року з позивачем на шахті
стався нещасний випадок, він отримав
травму відкритий зі зміщенням перелом
3-4 п'ясткових кісток лівої кісті; від 28
лютого 2003 року в умовах впливу
шкідливих факторів та тяжкої фізичної
праці отримав професійне захворювання
хронічний обструктивний бронхіт
пилової етіології у фазі затихаючого
загострення, емфізему легенів,
легеневу недостатність 1-2 ст.

Згідно із висновком МСЕК від 18 березня
2003 року позивачеві встановлена стійка
втрата працездатності 45% та по травмі
2002 року повторно встановлено 15%, що
складає 60% втрати професійної
працездатності по сукупності
безстроково, визнано інвалідом 3-ої
групи (а.с.17).

Позивач неодноразово знаходився на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні у зв'язку з отриманими
травмою та професійним захворюванням
(а.с.20-30).

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач тривалий час працював на
підприємствах вугільної промисловості
в шкідливих умовах, з ним стався
нещасний випадок на виробництві, а
також він отримав професійне
захворювання, що призвело до втрати
професійної працездатності на 60% та
визнання позивача інвалідом 3 групи
безстроково, ушкодження здоров'я
спричиняє позивачеві моральні
страждання, отже він має право на
відшкодування моральної шкоди,
виходячи із засад розумності і
справедливості.

З такими висновками погоджується суд
апеляційної інстанції.

Так, приписами ст. 46 Конституції
України закріплено, що громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Правовідносини, які виникли між
сторонами в зв'язку з відшкодуванням
моральної шкоди заподіяної
ушкодженням здоров'я позивача,
регулюються Законом України від 23
вересня 1999 р. №1105- XIУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Право позивача на відшкодування
моральної шкоди виникло з часу
встановлення йому висновком МСЕК
стійкої втрати працездатності. Діючим
на час виникнення правовідносин
законодавством був передбачений
обов'язок Фонду сплатити моральну
шкоду потерпілому.

У відповідності до підпункту «е»
пункту 1 частини 1 статті 21 та частини 3
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року,
які діяли на час прийняття рішення МСЕК
про втрату професійної працездатності,
Фонд соціального страхування виплачує
грошову суму за моральну шкоду за
наявності факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Частина 1 статті 9 Закону України «Про
охорону праці» від 14 жовтня 1992 року, в
редакції від 21 листопада 2002 року,
передбачає, що відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або у разі
смерті працівника, здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків відповідно до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Відповідно до абзацу 2 пункту 11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» №6 від 27 березня
1992 року в редакції від 24 жовтня 2003 року
і Рішення Конституційного Суду України
від 27 січня 2004 року страхова виплата за
моральну шкоду провадиться
потерпілому Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань незалежно від втрати ним
професійної працездатності.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд
вважає, що вирішуючи спір, суд вірно
встановив фактичні обставини (факти),
якими обґрунтовувались позовні вимоги
і заперечення та якими доказами вони
підтверджуються і обґрунтовано
прийшов до висновку про задоволення
позову про стягнення моральної шкоди в
межах, передбачених частиною 3 статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка діяла на час
прийняття рішення МСЕК про втрату
професійної працездатності.

Що стосується доводів апеляційної
скарги відповідача про відсутність у
справі експертизи про встановлення
факту спричинення моральної шкоди, то у
відповідності до пункту 1.1 Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22
листопада 1995 року №212, апеляційний суд
виходить із наступного.

Відповідно до частини 3 статті 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», яка
діяла до 01 січня 2006 року, моральна
(немайнова) шкода, заподіяна умовами
виробництва, яка не спричинила втрати
потерпілим професійної
працездатності, відшкодовується
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків за заявою
потерпілого з викладом характеру
заподіяної моральної (немайнової)
шкоди та за поданням відповідного
висновку медичних органів.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним зверненням
Управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Кіровоградській
області про офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування №1-рп/2004 від 27
січня 2004 року) роз'яснено, що
ушкодження здоров'я, заподіяні
потерпілому під час виконання трудових
обов'язків, незалежно від ступеня
втрати професійної працездатності,
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
зазнає значно більшої моральної шкоди,
ніж заподіяна працівникові, який не
втратив професійної працездатності.
Відмова потерпілому у праві на
отримання грошової суми за моральну
шкоду від Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
залежно від ступеня втрати професійної
працездатності має обмежувальний
характер. Встановлення Законом
обов'язку Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати моральну шкоду є засобом
реалізації потерпілим гарантованого
державою усім застрахованим
громадянам забезпечення прав у
страхуванні від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Рішення суду в частині стягнення з
відділення виконавчої дирекції фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Пролетарському районі м.
Донецька на користь позивача моральної
шкоди у сумі 14000 гривень постановлено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права.

Суд не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги позивача, оскільки
визначений судом розмір моральної
шкоди в сумі 14000 грн. відповідає
тяжкості ушкодження здоров'я позивача,
характеру та тривалості моральних
страждань позивача у зв'язку з
отриманими травмою та професійним
захворюванням, істотності вимушених
змін у його життєвих стосунках
потерпілого, також суд врахував, що
ушкодження здоров'я завдає фізичні та
моральні страждання позивачеві,
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації життя, і, виходячи з
засад розумності, виваженості та
справедливості, визначив такий розмір
відшкодування моральної шкоди.

Інші доводи апеляційних скарг
апеляційний суд визнає не
обґрунтованими та такими, що
спростовуються доказами по справі.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
у відповідності до норм матеріального
та процесуального права, підстав для
скасування рішення суду немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, апеляційний суд
дійшов висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Пролетарському
районі м. Донецька та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 30 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді