Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2300/14
Головуючий у 1-й інстанції: Федоренко
Суддя-доповідач: Кочеткової І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк», ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
(далі - Банк) звернувся до суду з
указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 3 грудня 2007 року між ним
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір, згідно з яким банк надав
позичальнику кредит у розмірі 2 500 грн.
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою 24 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом. ОСОБА_3 свої грошові
зобов'язання за договором не виконала,
внаслідок чого у неї утворилася
заборгованість у розмірі 19 499, 79 грн., із
яких заборгованості за кредитом - 2 500
грн.; заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10 082,54 грн.;
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 5 512, 50 грн.;
штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.;
штраф (процентна складова) - 904,75 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 квітня 2014 року позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитом у розмірі
2500,00 грн. і судовий збір в розмірі 243,60
грн. В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі про зміну
судового рішення і задоволення позову
у повному обсязі Банк посилається на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга Банку безпідставна,
а скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову і стягуючи
заборгованість за тілом кредиту, суд
першої інстанції виходив із того, що
Банком пропущений строк позовної
давності, про застосування якого
просила відповідач, подавши відповідну
письмову заяву до суду, а тому підстав
для стягнення процентів за
користування кредитом, комісії і
штрафних санкцій не має. Разом з тим,
вимоги Банку про повернення суми
позики підлягають задоволенню,
оскільки кредитні кошти Банку не
повернуті.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального права.

становлено, що 03 грудня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір шляхом приєднання
(частина перша статті 634 ЦК України).
Відповідно до нього 3 грудня 2007 року
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 2 500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 24 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом із
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с.9-13).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонгується на такий
самий термін. Відповідно до пунктів 3.1.1,
5.4 правил користування платіжною
карткою граничний строк дії картки
(місяць і рік) указано на ній і вона
дійсна до останнього календарного дня
такого місяця, строк погашення
процентів за кредитом визначено
щомісячними платежами, а строк
погашення кредиту в повному обсязі
визначено останнім днем місяця
вказаного на картці (поле MONTH) (а.с.10-13).

Із копії особистого рахунку боржника
вбачається, що останній платіж на
погашення кредиту позичальник вніс 3
серпня 2008 року, строк дій кредитної
картки до останнього дня січня 2010 року.
З відповідним позовом до суду Банк
звернувся у лютому 2014 року (а.с.2, 5-8).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, частина
друга статті 258 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно правової позиції, висловленої
Верховним Судом України в постанові
від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14),
яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Зважаючи на те, що перебіг позовної
давності щодо повернення кредиту в
повному обсязі починається зі спливом
останнього місяця дії картки - січень
2010 року, а з відповідним позовом до суду
Банк звернувся у лютому 2014 року,
відповідач просила про застосування
строків позовної давності, подавши
відповідну заяву до ухвалення судового
рішення (а.с.62-63), висновки суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог банку щодо стягнення
заборгованості за тілом кредиту не
відповідає вимогам закону і матеріалам
справи.

За таких обставин оскаржуване рішення
на підставі ст.309 ЦПК України в частині
задоволених позовних вимог підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у позові.

Керуючись ст. ст.307,309,314,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 квітня 2014 року по цій
справі в частині задоволення позову
скасувати і ухвалити в цій частині нове
рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: