У х в а л а

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М., суддів:
Висоцької В.С.,
Писаної Т.О., Кафідової О.В.,
Фаловської
І.М.,розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Український промисловий банк»,
ОСОБА_7, треті особи: публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»,
ОСОБА_8, приватний нотаріус
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, Державна реєстраційна
служба Дніпровського районного
управління юстиції у м. Херсоні, про
визнання договору недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Херсонської області
від 20 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що на підставі
рішення апеляційного суду Херсонської
області від 25 жовтня 2010 року вона і
ОСОБА_10 є співвласниками будинку
АДРЕСА_1. Однак з 2000 року по 2010 рік
зазначений будинок був зареєстрованим
за ОСОБА_7 16 січня 2008 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» (далі - ТОВ «УПБ») і
ОСОБА_7 укладено іпотечний договір у
рахунок забезпечення належного
виконання кредитного договору,
укладеного 15 січня 2008 року між ТОВ
«УПБ» і ОСОБА_8, за умовами якого ОСОБА_7
передала в іпотеку банку будинок
АДРЕСА_1. Позивачка зазначає, що
зазначений договір іпотеки підлягає
визнанню недійсним, оскільки на час
передання в іпотеку спірного будинку
ОСОБА_7 не була його власником, переходу
права власності не відбулось.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_6 просила
задовольнити її позовні вимоги і
визнати недійсним іпотечний договір,
укладений 16 січня 2008 року між ТОВ «УПБ»
і ОСОБА_7

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 13 лютого 2014 року позов
задоволено. Визнано недійсним договір
іпотеки від 16 січня 2008 року, укладений
між ТОВ «УПБ» і ОСОБА_7 Виключено з
Державного реєстру іпотек
реєстраційний запис стосовно майна, що
було предметом іпотечного договору від
16 січня 2008 року.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 20 березня
2014 року рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від
13 лютого 2014 року скасовано і ухвалено
нове рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишивши в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні її
позову, суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що на час укладення
спірного договору іпотеки ОСОБА_7 була
законним власником будинку, тому вона
мала право розпоряджатися своєю
власністю на свій розсуд. Договір
іпотеки відповідає вимогам закону,
підстави для визнання його недійсним
відсутні.

Проте погодитись із такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна,
виходячи з наступних підстав.

Установлено, що на підставі рішення
виконавчого комітету Дніпровської
районної ради м. Херсона від 14 березня
2000 року № 71 прийнято в експлуатацію
будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 14
березня 2000 року ОСОБА_7 видано
свідоцтво про право приватної
власності на житловий будинок.

16 січня 2008 року між ТОВ «УПБ» і ОСОБА_7
укладено іпотечний договір, за умовами
якого ОСОБА_7 як майновий поручитель
передала в іпотеку в рахунок
забезпечення вимог банку за кредитним
договором від 15 січня 2008 року,
укладеним між ТОВ «УПБ» і
ОСОБА_8, належне їй на праві власності
майно - будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 25 лютого
2010 року, яке набрало законної сили,
рішення виконкому Дніпровської
районної ради м. Херсона від 14 березня
2000 року № 71 та свідоцтво про право
приватної власності на житловий
будинок від 14 березня 2000 року визнані
незаконними. Визнано за ОСОБА_6 і
ОСОБА_10 право спільної сумісної
власності на будинок АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 2 ст. 583 ЦК України
заставодавцем може бути власник речі
або особа, якій належить майнове право,
а також особа, якій власник речі або
особа, якій належить майнове право,
передали річ або майнове право з правом
їх застави.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна, якщо
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності.

Виходячи з положень ст. 583 ЦК України і
ст. 5 Закону України «Про іпотеку»
предметом іпотеки може бути лише те
майно, яке належить іпотекодавцю на
праві власності.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно
набувається в порядку, який існував на
час його спорудження, і не виникає у
зв'язку із здійсненням державної
реєстрації права власності на нього,
яка є лише офіційним визнанням
державою такого права, а не підставою
його виникнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням апеляційного суду
Херсонської області від 25 лютого
2010 року, яке набрало законної сили,
встановлено, що будинок АДРЕСА_1
збудовано ОСОБА_10 і ОСОБА_6, у зв'язку з
чим вони набули право власності на
нього на підставі статей 12, 17 Закону
України «Про власність» та ст. 22 КпШС
України.

Оскільки судовим рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено обставини,
що свідчать про набуття права
власності на будинок саме ОСОБА_6, то
при укладенні договору іпотеки була
відсутня її воля на передачу спірного
майна в іпотеку.

Не зважаючи на наявність державної
реєстрації права власності на предмет
іпотеки на момент укладення договору
за іпотекодавцем - ОСОБА_7, скасування
правовстановлюючого документа,
зокрема рішення виконавчого комітету
Дніпровської районної ради м. Херсона
від 14 березня 2000 року, є
обставиною, яка свідчить про
відсутність у іпотекодавця права
власності на предмет іпотеки на момент
укладення спірного договору.

Вирішуючи спір, суд
апеляційної інстанції не врахував
зазначених положень закону,
безпідставно вважав, що на момент
укладення спірного договору іпотеки
іпотекодавець - ОСОБА_7 була власником
предмета іпотеки і мала право
розпоряджатися ним на власний розсуд.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 і
визнаючи недійсним договір іпотеки від
16 січня 2008 року, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що на
момент укладення договору іпотеки
ОСОБА_7 не набула права власності на
будинок, тому не мала права передавати
його в іпотеку, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської
області від 20 березня 2014 року
скасувати, рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 13 лютого
2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. КолодійчукСудді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова Т.О.
ПисанаІ.М. Фаловська