АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/8909/13-Ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/970/К/14
Доповідач - Турік В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Турік В.П.

суддів: Братіщевої Л.А.,
Грищенко Н.М.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участю: представника Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області - Чуплої
Ірини Сергіївни,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду м.
Кривого Рогу від 18 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із зазначеним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (надалі -
Відділення Фонду) про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
трудового каліцтва, в розмірі 50000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 18 березня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з Відділення Фонду на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В решті позову відмовлено.

Судові витрати компенсовані за рахунок
держави.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
оскільки вважає рішення
необґрунтованим, ухваленим з порушення
норм матеріального і процесуального
права; Відділення Фонду є неналежним
відповідачем по справі; позивачем не
надано доказів на підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди та
вини відповідача; не було проведено
медико-соціальної експертизи для
встановлення факту отримання
моральної шкоди; втрата професійної
працездатності не може впливати на
спосіб життя позивача; спір повинен
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, працював
в РУ ім. Фрунзе з 12.1963 р. по 10. 1975 р. і з
09.1978 р. по 10.1985 р. на посадах підземного
гірничого майстра, начальника дільниці
та головним інженером шахти, з 03.10.1985 р.
по 01.10.1989 р. головним інженером РУ ім.
Комінтерна, з 01.10.1989 р. по 05.06.1991 р.
головним інженером ш. «Октябрська» ВО
«Кривбасруда» та з 17.11.1993 р. по 31.01.2000 р.
головним інженером ШУ «Октябрське» ВО
«Кривбасруда».

Згідно з Акту про розслідування
професійного захворювання за формою П-4
№ 16 від 19.04.2004 року, виявлено, що ОСОБА_3
протягом 30 років 11 місяців працював в
умовах впливу шкідливих факторів,
внаслідок чого виникло професійне
захворювання у вигляді пилового
бронхіту першої стадії, емфізема
легенів першої стадії, ДН першої-другої
стадій.

Відповідно до виписки з акту
освідування в МСЕК про результати
визначення ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках,
необхідності додаткових видах
допомоги № 00028440 від 28.04.2004року позивачу
встановлено відсоток втрати
професійної працездатності 20%
безстроково з 26 квітня 2004 року.

Постановою Відділення виконавчої
дирекції ФССНВ від 13.05.2004р. за № 1920Н
позивачу у зв'язку з стійкою втратою
працездатності призначено одноразова
грошова допомога та щомісячна грошова
компенсація часткової втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
керувався ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві і
профзахворювань, що призвели втрату
працездатності» яка передбачає
відшкодування Фондом моральної шкоди
за наявності факту його спричинення.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з трудовим
каліцтвом, підтверджується наявними у
матеріалах справи доказами. Позивач
переносить моральні страждання, що
позбавляє його нормальних життєвих
зв'язків і вимагає додаткових зусиль
для організації свого життя.

Доводи відповідача про незаконність
стягнення моральної шкоди на користь
позивача є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
про відшкодування моральної шкоди
Відділенням Фонду відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року № 1-рп/2004 (справа про
відшкодування моральної шкоди Фондом
соціального страхування).

Доводи відповідача, що законом
України № 717-У від 23.02.2007 року внесено
зміни до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які призвели до втрати
працездатності, відповідно до яких всі
норми даного закону, якими передбачено
виплата моральної шкоди - виключено.
Згідно п.2 ч.44 Розділу 2 «Внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
Закону України "Про державний бюджет на
2008 рік", у Законі України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві і професійного
захворювання, які призвели до втрати
працездатності» у п.3 розділу Х1
«Прикінцеві положення» після абз. 3
доповнено новим абзацом
«відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання
страхового випадку припиняється з 1
січня 2008 року» є безпідставними,
оскільки позивачу втрата професійної
працездатності установлена вперше
висновком МСЕК у 2004 році, тобто право на
відшкодування моральної шкоди виникло
у позивача ще до набрання чинності
зазначеного вище закону.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку саме на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать вищевказаному «Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р.
№212, оскільки МСЕК встановлює даний
факт щодо потерпілих на виробництві,
яким не було встановлено стійку втрату
професійної працездатності, в той час
як позивачу з 28.04.2004 року встановлено
стійку втрату професійної
працездатності.

Щодо доводів апеляційної скарги
стосовно розгляду спору між сторонами
в порядку адміністративного, а не
цивільного законодавства, то
відшкодування моральної шкоди,
завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, передбачено
положеннями ст. 1168 ЦК України, тому суд
правомірно розглянув справу за нормами
цивільного судочинства.

Інші доводи апеляційної скарги
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду.

Колегія суддів вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом з
урахуванням роз'яснень п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р., з подальшими змінами, "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили. Суд врахував
ступінь фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі, і
наслідків, що наступили.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 18 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: