інстанції: Пахолюк А.М. Провадження №
22-ц/773/217/14 Категорія: 57 Доповідач:
Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді
Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Грушицького А.І., Свистун О.В.,

при секретарі Перебойчуку Р.В.

за участю: представника позивача ТзОВ
«Транс-Імперія» Самчука А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс-Імперія» до
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення коштів за
апеляційною скаргою відповідача
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
повторне заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А
:

Повторним заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 10 грудня 2013 року позов в
даній справі задоволено.

Стягнуто солідарно з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
користь ТзОВ «Транс - Імперія» суму
боргу в розмірі - 37708 грн.51 коп.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ТзОВ «Транс -
Імперія» понесені витрати пов'язані зі
сплатою судового збору в розмірі - 377
грн. 08 коп. по 188 грн. 54 коп з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
відповідач ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні представник
позивача ТзОВ «Транс - Імперія»
апеляційну скаргу заперечив і просив
її відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Заслухавши представника позивача,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач ФОП ОСОБА_3 лише
частково виконав своє зобов'язання по
оплаті вартості послуг на суму 52 708, 51
грн., наданих йому ТзОВ «Транс-Імперія»
в повному обсязі згідно укладених
домовленостей, а тому сума боргу за
надані послуги підлягає стягненню з
нього та поручителя в солідарному
порядку.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи та нормах
матеріального права.

Судом правильно встановлено, що 23.10.2012
року та 24.10.2012 року між позивачем ТзОВ
«Транс-Імперія» та відповідачем ОСОБА_3
виникла домовленість про надання
оплатно послуг з автоперевезення на
загальну суму 52 708, 51 грн. із врахуванням
ПДВ. (а.с.6-7).

На забезпечення виконання
відповідачем ФОП ОСОБА_3 своїх
зобов'язань за договором про надання
послуг 25.10.2012 року між позивачем ТзОВ
«Транс-Імперія» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки, відповідно до
умов якого останній поручився перед
ТзОВ «Транс-Імперія» солідарно в
повному обсязі відповідати за
своєчасне виконання відповідачем усіх
його зобов'язань за договором та
додатковими угодами до нього (а.с.18).

Також, судом встановлено і це
підтверджується відповідними актами
про виконання робіт (а.с.8-9), що позивач
належним чином виконав умови договору
та в повному обсязі надав послуги з
перевезень ФОП ОСОБА_3

В свою чергу, відповідач ФОП ОСОБА_3
своє зобов'язання по оплаті вартості
наданих послуг в сумі 52708, 51 грн. виконав
частково, сплативши позивачу 15000
грн.(а.с.12-15).

На адресу відповідачів позивачем
надсилалися письмові вимоги про
необхідність погашення боргу, які
залишились без задоволення (а.с.16-17, 19).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України
передбачено, що якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Виходячи з викладеного, повно та
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи і давши їм вірну правову оцінку,
суд першої інстанції обгрунтовано
задовольнив позов, зобов'язавши ФОП
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 виконати взяті на себе
зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги з приводу
неправомірної участі у справі
співвідповідача ОСОБА_4 не
заслуговують на увагу суду з таких
підстав.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ в п. 20 своєї
Постанови №5 від 30.03.2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що з урахуванням статей 553-554
ЦК України договір поруки укладається
кредитором за зобов'язаннями, які
забезпечуються порукою, і поручителем.
Оскільки позичальник є не стороною
договору поруки, а стороною у
зобов'язанні, забезпеченому порукою,
чинне законодавство України не
передбачає обов'язку кредитора чи
поручителя отримувати згоду
позичальника на укладення договору
поруки. Разом із тим це не означає, що за
позовом позичальника такий договір
поруки не може бути визнано недійсним,
якщо буде доведено, що він звужує його
права чи розширює обов'язки, зокрема,
передбачає оплату послуг поручителя
боржником відповідно до вимог статті 558
ЦК, чи доведено зловмисну домовленість
кредитора з поручителем тощо.

Покликання відповідача на те, що акти
здачі-прийняття робіт № РНа-000595 та №
РНа-000604, надані ТзОВ «Транс-Імперія» не
є належними та допустимими доказами,
оскільки є підробленими в частині
підпису та проставляння печатки від
імені ФОП ОСОБА_3 жодними доказами не
підтверджені, як цього вимагають
положення ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
містять підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314-315 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
відхилити, а повторне заочне рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 грудня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили

Головуючий

Судді :