Справа № 583/571/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в м. Охтирка Сумської області в
складі :

головуючого судді
Білери П.П.

при секретарі
Алєксєєнко І. В.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Охтирка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа: Українська
товарна біржа, про визнання біржових
угод недійсними, суд

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2014 року до Охтирського
міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1
з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя
особа: Українська товарна біржа, про
визнання біржових угод недійсними.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 1983
року вона перебуває у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5, згідно
свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_5, виданого Відділом реєстрації
актів цивільного стану Охтирської
міської ради Сумської області 06 серпня
1983 року. За час шлюбу за спільні кошти
ними було придбане спірне майно -
автомобіль RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
№ кузова НОМЕР_6, реєстраційний номер
НОМЕР_1, та автомобіль NISSAN Vanette 2.3., 2000
року випуску, № кузова НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_2. Вказані
автомобілі були зареєстровані на ім'я
відповідача, ОСОБА_5.

20 серпня 2009 року два вищезгадані
автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску, були
продані її чоловіком, ОСОБА_5,
відповідачу ОСОБА_3 за біржовими
угодами купівлі - продажу
транспортного засобу за
реєстраційними номерами 905099 та 905100
відповідно. Позивач стверджує, що про
факт укладання біржових договорів щодо
купівлі - продажу автомобілів їй не
було відомо до часу звернення ОСОБА_3 до
суду з позовом до її чоловіка ОСОБА_5
про стягнення коштів за даними угодами.
Позивач ОСОБА_1 вважає, що зазначені
біржові угоди було укладено з
порушенням вимог Закону, суперечать її
інтересам та встановленій
законодавством України процедурі. Крім
того, вона наголошує, що фактично
відбулося безпідставне заволодіння
майном позивача, так як вона не давала
усної чи письмової згоди на відчуження
автомобілів із спільної сумісної
власності подружжя. Позивач ОСОБА_1
пояснила суду, що у 2009 році відносно неї
розглядалася кримінальна справа, тому
її чоловік, ОСОБА_5, з метою уникнення
конфіскації спільного майна у серпні
2009 року вчинив фіктивний правочин,
продавши без її згоди по заниженій
вартості автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року
випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску.
Але протягом наступних років
автомобіль RENAULT Trafic DCI знаходився у
постійному користуванні сім'ї ОСОБА_4, а
автомобіль NISSAN Vanette 2.3. перебував у
гаражі чоловіка ОСОБА_5 Також сама ціна
купівлі - продажу двох автомобілів на
суму 200 гривень вказує на фіктивність
даних угод. Така ціна не відповідає
дійсній вартості автомобілів, порушує
майнові інтереси позивача та має
розцінюватися як зловмисна
домовленість ОСОБА_5 та ОСОБА_3 при
вчиненні даних договорів
купівлі-продажу транспортних засобів,
направлена на порушення її майнових
прав.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що біржові угоди
купівлі - продажу транспортних засобів
за реєстраційними номерами 905099 та 905100
від 20 серпня 2009 року, за якими були
відчужені автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005
року випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року
випуску, відповідачу ОСОБА_3, виходять
за межі дрібних побутових та
стосуються цінного майна, тому згода на
відчуження спільного сумісного майна
подружжя має бути у письмовій формі, як
це передбачено п. 1-3 Ст. 65 Сімейного
Кодексу України та п. 2 Ст. 368 Цивільного
Кодексу України.

Крім того, позивач ОСОБА_1 звертається
до суду з клопотанням про поновлення
строку звернення її до суду з позовом
до ОСОБА_5, ОСОБА_3, третя особа:
Українська товарна біржа, про визнання
біржових угод недійсними, мотивуючи це
тим, що строк був пропущений з поважної
причин, так як їй стало відомо про
відчуження автомобілів із спільної
сумісної власності подружжя від
чоловіка ОСОБА_1 10 лютого 2014 року з
моменту отримання поштою копії
позовної заяви ОСОБА_3 до її чоловіка
про стягнення коштів. Також позивач
ОСОБА_1 просить суд застосувати
положення Ст. 216 Цивільного Кодексу
України щодо наслідків недійсності
правочину в частині повернення
автомобіля NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
у спільну сумісну власність ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 та стягнути на її користь з
відповідачів понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала, посилаючись
на обставини викладені у позові,
просила суд їх задовольнити, вказавши,
що автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року
випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
були придбані позивачем та її
чоловіком - відповідачем ОСОБА_5 під час
шлюбу і є спільною сумісною власністю
подружжя. Подружжя має право спільно
користуватися придбаним майном, і
відповідач не мав права без письмової
згоди дружини його відчужити на
власний розсуд.

Представник позивача ОСОБА_2 також
повністю підтримав позовні вимоги
позивача ОСОБА_1, наголосивши, що
біржові угоди купівлі - продажу
транспортних засобів за
реєстраційними номерами 905099 та 905100 від
20 серпня 2009 року, за якими були
відчужені автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005
року випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року
випуску, були укладені з порушенням
нормам Закону та встановленій
законодавством України процедурі,
повністю суперечать інтересам
позивача.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_5
проти позовних вимог ОСОБА_1 не
заперечував, визнав їх повністю,
пояснивши суду, що дійсно письмової чи
усної згоди позивача на відчуження
вказаних автомобілів ним не було
отримано. Крім того, неотримання
письмової згоди мало місце ще і з тих
причин, що працівник товарної біржі не
вимагали її отримання.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення
позову заперечив, вказавши, що
купівля-продаж спірних автомобілів
була здійснена з усної, але
беззаперечної згоди позивача, а ціна,
яку він як покупець сплатив, насправді
була вищою, ніж вказано в договорі, і
складала 15 000 доларів США, котрі він
передав відповідачу ОСОБА_5 за два
автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску.
Відповідач ОСОБА_3 стверджує, що
позивачу ОСОБА_1 було відомово про
вчинення правочину купівлі - продажу
вказаних атомобілів на товарній біржі,
про факт їх відчуження ОСОБА_3, при
цьому рішення про продаж автомобілів
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 приймали
спільно і всі їх дії, спрямовані на
оформлення купівлі-продажу,
узгоджувалися в присутності позивача,
а тому безпідставним є її твердження
про те, що вона дізналася про
відчуження її чоловіком спірних
атомобілів лише 10 лютого 2014 року, з
моменту отримання поштою копії
позовної заяви ОСОБА_3 до її чоловіка
про стягнення коштів. Також ОСОБА_3
пояснив суду, що починаючи з серня 2009
року він почав користуватися
автомобілями на власний розсуд, при
цьому дав довіреність ОСОБА_5 на
користування автомобілем RENAULT Trafic DCI, 2005
року випуску, так як перебував з ним у
дружніх стосунках. У 2010 році автомобіль
NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску, ним було
продано, а у 2012 році він дізнався, що
автомобіль RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
ОСОБА_5 знову переоформив на своє і'мя,
не розрахувавшись з ним за проданий
автомобіль. Просить в задоволенні
позову відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4
заперечив проти задоволення позову,
вказавши, що правочини купівлі -
продажу автомобілів RENAULT Trafic DCI, 2005 року
випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
вчинені на товарній біржі 20 серпня 2009
року, цілком відповідають вимогам
цивільного законодавства Україні щодо
договорів купівлі - продажу
транспортних засобів та не суперечать
інтересам подружжя ОСОБА_4; стверджує,
що рішення про продаж автомобілів
подружжя приймали спільно, згода
дружини ОСОБА_1 на їх відчуження була
надана при вчиненні даних правочинів;
просить визнати біржові угоди від 20
серпня 2009 року за № 905099 та № 905100
дійсними. Також ОСОБА_4 пояснив суду, що
позивачем ОСОБА_1 були пропущені строки
позовної давності на звернення до суду.
Тому позов не визнає, просить в
задоволенні позову відмовити.

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_6 пояснив суду, що
станом на 20 серпня 2009 року він працював
брокером на Українській товарній біржі
в м. Охтирка і займавсь оформленням
договору купівлі-продажу автомобілів
ОСОБА_5 Письмової згоди дружини
продавця ОСОБА_1 на відчуження
автомобілів він дійсно не вимагав і не
отримував. Чи була дружина продавця
присутньою при укладенні договору
купівлі - продажу автомобілів та чи
давала згоду усно, не пригадує.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили суду, що у
серпні 2009 року біля приміщення
Української товарної біржі у місті
Охтирка вони давали ОСОБА_3 у борг гроші
для придбання на товарній біржі двох
автомобілів, які він згодом їм повернув
у повному обсязі.

Допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12
пояснили суду, що протягом останніх
років автомобілями RENAULT Trafic DCI, 2005 року
випуску, та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
користувався відповідач ОСОБА_5

Суд вважає їх покази достовірними, так
як вони узгоджуються з матеріалами
справи, та приходить до висновку, що при
таких обставинах є всі підстави
вважати, що позивач ОСОБА_1 дійсно не
знала про те, що її чоловік, - відповідач
ОСОБА_5, без її відома продав
автомобілі, так як фактично автомобілі,
а особливо автомобіль RENAULT Trafic DCI, 2005
року випуску, не вибували із їхнього
володіння.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 пояснила суду, що у травні 2010
року вона особисто була присутня про
розмові позивача ОСОБА_1 та відповідача
ОСОБА_3, в котрій ОСОБА_1 цікавилася, чи
подобається відповідачу ОСОБА_3
придбаний у їх подружжя автомобіль NISSAN
Vanette 2.3., 2000 року випуску.

До показів свідка свідка ОСОБА_13 суд
відносить критично, так як зі слів
представника позивача ОСОБА_1 , -
адвоката ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 в
даний час проживає в фактичних шлюбних
стосунках із ОСОБА_13 Крім
вищезазначеного, покази, дані свідком
ОСОБА_13 не узгоджуються з показами
інших осіб та матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, проаналізувавши покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити частково з наступних
мотивів.

Судом було встановлено, що ОСОБА_5
та ОСОБА_1 перебувають у
зареєстоованому шлюбі з 06 серпня 1983
року, що посвідчується копією
свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Охтирської міської
ради Сумської області 06 серпня 1983 року.
За час шлюбу за спільні кошти подружжя
було придбане спірне майно - автомобіль
RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску, № кузова
НОМЕР_6, реєстраційний номер НОМЕР_1, та
автомобіль NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
№ кузова НОМЕР_7, реєстраційний номер
НОМЕР_2. Вказані автомобілі були
зареєстровані на відповідача ОСОБА_5.
Дані автомобілі використовувалися в
інтересах сім'ї ОСОБА_4.

20 серпня 2009 року два вищезгадані
автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску, були
продані відповідачем, чоловіком
ОСОБА_5, відповідачу ОСОБА_3 за
біржовими угодами купівлі - продажу
транспортного засобу за
реєстраційними номерами 905099 та 905100
відповідно. За продані автомобілі
ОСОБА_5 отримав 200 гривень. Згоди
дружини продавця ОСОБА_1 при вчиненні
вказаного правочину отримано не було,
про що свідчить її відсутність при
здійсненні самого правочину та
відсутність її підпису у біржових
угодах від 20 серпня 2009 року за
реєстраційними номерами 905099 та 905100.
Після придбання автомобілів ОСОБА_3
зареєструв їх на власне ім'я. Зазначені
обставини підтверджуються вище
вказаними біржовими договорами за
реєстраційними номерами 905099 та 905100,
копії яких наявні в матеріалах справи,
та не оспорюються ніким із сторін. Крім
того, судом було встановлено, що
автомобілі RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
та NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску, після
вчинення правочину купівлі - продажу на
товарній біржі залишалися у
користуванні відповідача ОСОБА_5 за
довіреністю, а автомобілем NISSAN Vanette 2.3.,
2000 року випуску, також користувався
відповідач ОСОБА_3 У 2010 році автомобіль
NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,ОСОБА_14 було
продано третій особі.

Судом було встановлено, що згідно
біржових угода купівлі - продажу
транспортних засобів за
реєстраційними номерами 905099 та 905100 від
20 серпня 2009 року автомобілі автомобілі
RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску, та NISSAN Vanette
2.3., 2000 року випуску, були продані за
ціною 100 гривень кожен. Тобто
відповідач ОСОБА_5 розпорядився
спільним майном подружжя на власний
розсуд, без відома та згоди позивача, що
суперечить вимогам статті 369
Цивільного Кодексу України, та за
ціною, з якою позивач не погоджується,
що суперечить інтересам позивача,
закону та свідчить про зловмисну
домовленість сторін правочину між
собою. До того ж, мізерна вартість
продажу вказаних автомобілів свідчить
про явну фіктивність договорів, про що
також свідчить і те, що автомобілі
використовувалися продавцем
відповідачем ОСОБА_5 на власний розсуд
після їх начебто відчуження. Посилання
на наявність у відповідача ОСОБА_3
права продати автомобілі зі ціною на
власний розсуд продавця та покупця не
можуть бути взяті судом до уваги в силу
невідповідності ціни договору
реальній вартості двох автомобілів.

Згідно Ст. 368 Цивільного Кодексу
України, спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно Ст. 60 Сімейного Кодексу України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Крім того, згідно ч.
3 Ст. 61 Сімейного Кодексу України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно,
які були одержані за цим договором, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, придбаний за час шлюбу на
ім'я ОСОБА_5 автомобіль RENAULT Trafic DCI, 2005
року випуску, № кузова НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_1, та
автомобіль NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
№ кузова НОМЕР_7, реєстраційний номер
НОМЕР_2, на момент їх відчуження
відповідачеві ОСОБА_3 були об'єктами
спільної сумісної власності ОСОБА_5 та
ОСОБА_1

Суд, задовольняючи позовні вимоги,
керується нормами матеріального і
процесуального закону, а саме: згідно ч.
1, 2 С. 203 Цивільного Кодексу України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до ч. 1 Ст. 215 Цивільного
Кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до Ст. 369 Цивільного Кодексу
України, співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників.

Аналогічно Ст. 65 Сімейного Кодексу
України визначено, що дружина, чоловік
розпоряджаються майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою. При
укладенні договорів одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Дружина, чоловік
має право на звернення до суду з
позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово.

Таким чином, оскільки оспорюваний
біржовий договір виходить за межі
дрібного побутового (абз. 3 п. 1 ч. 1 Ст. 31
Цивільного Кодексу України), його
укладено стосовно цінного майна, при
цьому згода другого з подружжя
(позивача) не була подана письмово, - суд
приходить до висновку, що оспорюваний
правочин було вчинено з порушенням
вимог ч. 1 ст. 203 Цивільного Кодексу
України і в силу ч. 1 ст. 215 Цивільного
Кодексу України його слід визнати
недійсним.

За таких обставин позивач ОСОБА_1 має
право витребувати належне їй майно
автомобілі від відповідача ОСОБА_3 на
підставі п. 3 ч. 1 Ст. 388 Цивільного
Кодексу України. При цьому законом не
вимагається визнання недійсним
наступного договору купівлі - продажу
цього ж автомобіля. Тому позовні вимоги
ОСОБА_1 у частині витребування
автомобіля NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
червоного кольору, № кузова НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_2, одержаний
за біржовим договором купівлі - продажу
транспортного засобу за реєстраційним
номером 905100 від 20 серпня 2009 року, та
повернення його у спільну сумісну
власність ОСОБА_1 та ОСОБА_5, підлягають
задоволенню.

При цьому суд не бере до уваги доводів
відповідача ОСОБА_3 щодо наявності
усної згоди позивача ОСОБА_1 на продаж
автомобілів, оскільки такі доводи не
впливають на дійсність оспорюваного
договору, так як законом встановлена
обов'язковість і не встановлено
винятків щодо подання саме письмової
згоди другого з подружжя для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна.

У відповідності до ч. 1 Ст. 216 Цивільного
Кодексу України, недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку про необхідність
повернення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 майна,
одержаного ними одне від одного на
виконання біржових договорів купівлі -
продажу автомобілів, визнаних
недійсними.

Судові витрати у справі складаються із
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. 107,30
грн. і підлягають відшкодуванню на
користь позивача ОСОБА_1 за рахунок
відповідача ОСОБА_3, який заперечує
проти позову.

Відповідно до Ст. 60 Цивільно -
процесуального Кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного та керуючись
Ст. ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 -215 ЦПК України, Ст.
ст. 31, 203, 215, 216, 368, 369 ЦК України, Ст. ст. 60,
61, 65 СК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_3, третя особа: Українська товарна
біржа, про визнання біржових угод
недійсними, - задовольнити частково.

Поновити строк звернення до суду
ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3,
третя особа: Українська товарна біржа,
про визнання біржових угод недійсними.

Визнати недійсним біржовий договір
(угоду) купівлі - продажу транспортного
засобу за реєстраційним номером 905099
від 20 серпня 2009 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, за участю Української
товарної біржі, за яким ОСОБА_5 продав
автомобіль RENAULT Trafic DCI, 2005 року випуску,
білого кольору, № кузова НОМЕР_6,
реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 за
ціною 100 (сто) гривень.

Визнати недійсним біржовий договір
(угоду) купівлі - продажу транспортного
засобу за реєстраційним номером 905100
від 20 серпня 2009 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3, за участю Української
товарної біржі, за яким ОСОБА_5 продав
автомобіль NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
червоного кольору, № кузова НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 за
ціною 100 (сто) гривень.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути
автомобіль NISSAN Vanette 2.3., 2000 року випуску,
червоного кольору, № кузова НОМЕР_7,
реєстраційний номер НОМЕР_2, одержаний
за біржовим договором купівлі - продажу
транспортного засобу за реєстраційним
номером 905100 від 20 серпня 2009 року, у
спільну сумісну власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_5, ідентифікаційний
номер НОМЕР_3, на користь ОСОБА_3 200
(двісті) гривень.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь
ОСОБА_1

В задоволенні інших позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити за безпідставністю
заявлених вимог.

Апеляційна скарга на рішення
Охтирського міськрайонного суду
Сумської області подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
Білера П.П.