Справа №490/7620/13-ц 19.05.2014 19.05.2014
Провадження №22-ц/784/1427/14 Головуючий
суду першої інстанції - Подзігун Г.В.
Суддя-доповідач
апеляційного суду - Кутова Т.З.
У Х В А Л А

Іменем
України

19 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Шпонарською О.Ю.,

за участю: представників позивача
Степаненко О.О. та Тюніна М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного
товариства "Миколаївобленерго"

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 12 березня 2014 року,
ухвалене за позовом

Публічного акціонерного товариства
"Миколаївобленерго"

(далі - ПАТ
"Миколаївобленерго")

до

ОСОБА_5

про

визнання договору
укладеним, -

В С Т А Н О В И Л
А:

В липні 2013 року ПАТ
«Миколаївобленерго» звернулось з
зазначеним позовом до суду до ОСОБА_5
про визнання договору укладеним, який
обґрунтовував наступним.

Позивач зазначав, що 4 червня 2010 року
між ВАТ ЕК «Миколаївобленерго» та
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
був укладений договір про постачання
електричної енергії для забезпечення
потреб електроустановок споживача, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, об'єкт
- магазин-кафетерій. Як вказав позивач,
у зв'язку з припиненням
підприємницької діяльності ОСОБА_5
звернулась до них з заявою в якій
просила розірвати вищевказаний
договір та укласти з нею договір про
постачання електричної енергії як з
фізичною особою, а не суб'єктом
підприємницької діяльності. В зв'язку
з цим позивачем запропоновано
відповідачці договір про постачання
електроенергії, який відповідає
вимогам типового договору та
нормативним актам в сфері
електроенергетики, проте відповідачка
не визнає право позивача на укладення
такого договору.

Посилаючись на вищевикладене
позивач просив визнати договір про
постачання електричної енергії
укладеним.

Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12 березня 2014 року
у задоволені позову ПАТ
«Миколаївобленерго» - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Миколаївобленерго», посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального, права просило
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Закон України «Про
електроенергетику належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають у
зв'язку з виробництвом, передачею,
постачанням і використанням енергії,
державним наглядом за безпечним
виконанням робіт на об'єктах
електроенергетики незалежно від форм
власності, безпечною експлуатацією
енергетичного обладнання і державним
наглядом за режимами споживання
електричної і теплової енергії. Разом з
тим ст.3 цього Закону передбачено, що
зазначені відносини регулюються як цим
Законом так і іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог ст. 26
зазначеного Закону споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником. Споживач
енергії зобов'язаний додержуватися
вимог нормативно-технічних документів
та договору про постачання енергії і
несе відповідальність за порушення
умов договору з енергопостачальником
та ПКЕЕн згідно із законодавством
України.

На виконання зазначеної норми
Закону 26.07.1999р. постановою Кабінету
Міністрів України № 1357 були
затверджені Правила користування
електричною енергією для населення.
Пунктом 3 даних Правили передбачено, що
споживання електричної енергії
здійснюється на підставі договору про
користування електричною енергією між
споживачем і енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією
(додаток 1 до цих Правил).

Енергопостачальники, що здійснюють
постачання електричної енергії на
закріпленій території, не мають права
відмовити споживачу, об'єкти якого
розташовані на цій території, в
укладенні договору про користування
електричною енергією. У разі
виникнення питань, можливі шляхи
вирішення яких не обумовлені
договором, сторони керуються цими
Правилами та законодавством.

Визначення поняття договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу також
наводиться у статті 714 ЦК України.
Частиною 3 цієї статті зазначено, що
законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
такого договору.

ЦК України у ст. ст. 3, 6, 202, 203, 626, 627
визначає зокрема поняття договору як
дія особи, спрямована на набуття,
зміну, або припинення цивільних прав
та обов'язків, загальні засади свободи
договору та формулює загальні вимоги
до договорів як різновиду правочинів
(вільне волевиявлення учасника
правочину).

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди . Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепт) другою стороною
(ст. 638 ЦК України).

Інші випадки визнання договору
укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК
України.

Водночас з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1
ст. 630 ЦК України та вищенаведених норм
Закону «Про електроенергетику» та
Правил користування електричною
енергією для населення випливає, що
умови Типового договору, які набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
постачання електроенергії є обов'язком
споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630 ЦК України
та ст.26 Закону України «Про
електроенергетику».

Як вбачається з матеріалів справи 4
червня 2010 року між ПАТ
«Миколаївобленерго» та фізичною
особою підприємцем ОСОБА_6 був
укладений договір №44/3259 про
постачання електричної енергії для
забезпечення потреб електроустановок
споживача, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 об'єкт - магазин-кафетерій (а.с.
59-65).

26 вересня 2012 року у зв'язку з
припиненням підприємницької
діяльності ОСОБА_6 звернулась до ПАТ
«Миколаївобленерго» із заявою про
розірвання договору про постачання
електричної енергії №44/3259 від 4 червня
2010 року, а також просила укласти
договір про постачання електричної
енергії з нею як фізичною особою (а.с.22).

На вимогу відповідачки 18 жовтня 2012
року ПАТ «Миколаївобленерго» було
розірвано попередній договір та
направлено проект договору про
постачання електричної енергії №44/3471
від 16 жовтня 2012 року з відповідачкою,
як фізичною особою.

На вказану пропозицію ПАТ
«Миколаївобленерго» отримало від
ОСОБА_6 вказаний договір з протоколом
розбіжностей, згідно якого вона
запропонувала пункти 1, 2, 3, 4, 5, 6 Додатку
№10 «Акт розмежування балансової
належності електромереж та
експлуатаційної відповідальності»,
абз. 1 п.2, п. 7, Додатку №10 «Порядок
розрахунків», колонку 11,12 додатку №2
викласти у новій редакції; пункт 2
Додатку 13 «Порядок участі
споживача в графіках
обмеження електроспоживання та
графіках відключень» - вилучити з
тексту договору (а.с. 78-85).

З пояснень сторін вбачається, що
після складання позивачем акту від
15 жовтня 2012 року про недопуск
споживача електричної енергії до
власних електричних установок для
проведення технічної перевірки,
постачання електричної енергії в
об'єкт магазин-кафетерій по АДРЕСА_1
припинено (а.с. 130).

Відповідно до рішення
Апеляційного суду м. Миколаєва від 19
лютого 2014 року , яким скасовано
рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 13 листопада 2013 року
в частині задоволення позовних вимог
та в цій частині ухвалено нове
рішення, яким в задоволенні позовних
вимог відповідачки ОСОБА_6 про
визнання неправомірними дій ПАТ
«Миколаївобленерго» щодо включення в
проект запропонованого договору на
електропостачання умов стосовно
зазначення місця розташування
приладу обліку спожитої
електроенергії відмовлено в зв'язку
з тим, що умови запропоновані
енергопостачальником були погодженні
останньою, а в задоволенні вимог про
зобов'язання ПАТ «Миколаївобленерго»
укласти вказаний договір на умовах
запропонованих ОСОБА_6, відмовлено
оскільки вказаний спосіб захисту не
передбачений законом. Вказане рішення
районного суду в частині відмови в
задоволенні вимог ОСОБА_6 про
зобов'язання відновити постачання
електричної енергії, залишено без
змін (а.с. 75 77).

З заявою про укладення договору
на постачання електричної енергії на
умовах запропонованих ПАТ
«Миколаївобленерго» або інших
умовах, відмінних від тих, які були
предметом попередніх судових
розглядів, відповідачка до
енергопостачальника не зверталась.
Постачання електричної енергії ПАТ
«Миколаївобленерго» до об'єкту
нежитлового приміщення, належного
ОСОБА_6 , з жовтня 2012 року до
теперішнього часу не відновлено. Дія
попереднього договору на
енергопостачання від 4 червня 2010
року припинена за взаємною згодою
сторін. Таким чином, договірні
правовідносини між сторонами
відсутні, фактичне надання послуг
позивачем та їх споживання
відповідачкою не здійснюється.

За вказаних обставин, у
відповідачки, яка не є споживачем
послуг, які виробляє та постачає ПАТ
«Миколаївобленерго», відсутній
обов'язок щодо укладення договору
на постачання електричної енергії,
оскільки , як слідує з наведених вище
правових норм такий обов'язок має
лише споживач.

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК
України, кожна особа має право, в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

За правилами ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене, районний
суд дійшов обґрунтованого висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову ПАТ
«Миколаївобленерго», оскільки
останнім не доведено яке законне
право позивача порушено, а право
ініціювання укладання договору
енергопостачальником законом не
передбачено, фактичні ж договірні
відносини між сторонами, які б
вказували на те, що договір є
укладеним, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують наведених вище
висновків, а лише відтворюють зміст
позовних вимог.

Перевіривши законність та
обгрунтованість оскаржуваного рішення
районного суду, колегія суддів не
вбачає підстав для його зміни чи
скасування.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Миколаївобленерго» відхилити.

Рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 12 березня 2014 року
- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча

Судді