У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Ступак О.В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 11 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика», третя особа - ОСОБА_3, про
визнання незаконними дій та рішення,

в с т а н о в и в :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вищезазначеним позовом, який
неодноразово уточнювала та просила
повернути кошти за договором
банківського строкового вкладу від 23
жовтня 2012 року у розмірі 55 000 доларів
США та відсотків згідно умов договору,
визнати незаконними дії посадових осіб
ПАТ «Банк «Таврика» та уповноважених
осіб Фонду гарантування вкладів
Фізичних осіб на ліквідацію банку з
приводу ненадання відповіді щодо
роз'яснення можливості повернення та
способу розподілу вкладу, визнати
незаконним рішення про заборону
проведення платежів від 23 листопада 2012
року. Позов обґрунтований тим, що
відповідно до договору банківського
строкового вкладу від 23 жовтня 2012 року
нею було передано банку на умовах
терміновості, платності та зворотності
грошові кошти у розмірі 55 000 доларів США
строком до 30 жовтня 2012 року і
можливістю автоматичної пролонгації
вкладу на сім днів у випадку, якщо
вкладник не вимагає повернення вкладу
по закінченню строку його зберігання, а
кількість пролонгацій не може
перевищувати 13-ти термінів. На
звернення ОСОБА_3, який діяв в інтересах
ОСОБА_2, від 29 листопада 2012 року про
повернення грошових коштів за
договором банківського строкового
вкладу та можливості розподілу
грошового вкладу банк відповіді не
надав, грошові кошти не повернув.

Третя особа - ОСОБА_3 звернувся до суду
із позовом до ПАТ «Банк «Таврика», у
якому просив визнати його вкладником
банку на суму 244 280 грн, що
еквівалентно 30 535 доларів США,
зобов'язати Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб внести його до реєстру
учасників Фонду, що був затверджений
станом на 20 грудня 2012 року, визнати
незаконними дії посадових осіб ПАТ
«Банк «Таврика» та уповноваженої особи
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб на ліквідацію цього банку з
приводу ненадання відповіді щодо
роз'яснення можливості повернення та
способу розподілу вкладу між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, визнати незаконним рішення
відповідача про заборону проведення
платежів, прийняте на засіданні
Правління ПАТ «Банк «Таврика» від 23
листопада 2012 року, визнати дійсним
договір між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 09
липня 2012 року про внесення ОСОБА_3
особистих грошей на поповнення вкладу
ОСОБА_2 відкритому відповідно до
договору про відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки ПАТ «Банк «Тавріка» від 07 червня
2012 року та подальший розподіл таких
внесків на окремі вклади та додаткову
угоду від 23 жовтня 2012 року про внесення
змін до договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
від 09 липня 2012 року щодо зміни валюти
вкладу та подальший розподіл внесків
на окремі вклади.

Ухвалами Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2013 року
позов ОСОБА_3 та позовні вимоги ОСОБА_2 у
частині вимог щодо стягнення з ПАТ
«Банк «Таврика» коштів за договором
банківського строкового вкладу в
розмірі 55 000 доларів США та відсотків
нарахованих згідно умов договору до
дня, який слідує після набрання
законної сили рішенням суду - залишено
без розгляду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 09 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від
11 березня 2014 року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 про визнання
незаконними дій посадових осіб ПАТ
«Банк «Таврика» та уповноважених осіб
Фонду гарантування вкладів Фізичних
осіб на ліквідацію банку з приводу
ненадання відповіді щодо роз'яснення
можливості повернення та способу
розподілу вкладу, визнати незаконним
рішення про заборону проведення
платежів від 23 листопада 2012 року
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати судові рішення першої й
апеляційної інстанцій та ухвалити нове
рішення про задоволення позову,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження,
якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити, оскільки із
матеріалів касаційної скарги, змісту
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відмовляючи у зад ловленні позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази у
справі й давши їм належну оцінку в силу
вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також,
врахувавши обставини справи,
обґрунтовано виходив із недоведеності
позовних вимог.

Ухвалюючи рішення у справі, суди
правильно визначилися з характером
спірних правовідносин та нормами
матеріального права, які підлягають
застосуванню, в результаті чого
ухвалили законні й обґрунтовані
рішення, які відповідають вимогам
матеріального та процесуального права,
підстави для їх скасування відсутні.

Доводи касаційної скарги зводяться до
переоцінки доказів та на правильність
висновків судів не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика», третя особа - ОСОБА_3, про
визнання незаконними дій та рішення, за
касаційною скаргою на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 11
березня 2014 року.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ

О.В. Ступак