У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Коротуна В.М.,Кафідової
О.В., Ступак О.В.,розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до
державного підприємства «Донецька
залізниця» про визнання незаконним
наказу про звільнення та його
скасування, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Донецької області від 31 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом, у якому просила визнати
незаконним наказ державного
підприємства «Донецька залізниця»
Пасажирська служба Вагонне депо
Донецьк № 867/ОС від 15 квітня 2013 року про
звільнення її з посади провідника
пасажирського вагону резерву
провідників дільниці 1 групи на
підставі передбаченій контрактом п. 8
ст. 36 КЗпП України, зобов'язати
відповідача поновити її на роботі на
умовах контракту № 6780 від 18 липня 2011
року зі сплатою відшкодування
вимушеного прогулу виходячи з
розрахунку середнього місячного
заробітку та час вимушеного прогулу та
стягнути з відповідача 2000 грн
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на ті обставини, що звільнення
проведено незаконно, з порушенням
вимог чинного трудового законодавства,
оскільки дисциплінарного
правопорушення вона не вчиняла,
просила задовольнити позов.

20 вересня 2013 року рішенням
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області позов ОСОБА_6
задоволено частково.

Визнано незаконним наказ державного
підприємства «Донецька залізниця» №
867/ОС від 15 квітня 2013 року про
звільнення ОСОБА_6 на підставі п. 8 ст. 36
КЗпП України, поновлено позивачку на
роботі на посаді провідника
пасажирського вагону резерву
провідників дільниці 1 групи на умовах
контакту №т 6780 з 20 вересня 2013 року,
стягнуто з відповідача на користь
ОСОБА_6 11 851 грн 32 коп. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу за
період з 15 квітня 2013 року по 20
вересня 2013 року та 500 грн моральної
шкоди.

У задоволенні решти позову відмовлено.

31 жовтня 2013 року рішенням апеляційного
суду Донецької області рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове, яким у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі позивачка просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, ухвалене згідно з законом,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачка не допускала провезення
безквиткових пасажирів у своєму
вагоні, вона не порушувала умови
контракту, а відповідач не надав
доказів протилежного, тому звільнення
проведено незаконно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що звільнення проведено правомірно,
оскільки позивачка порушила умови
контракту та провезла шістьох
безквиткових пасажирів у вагоні.

Строк застосування дисциплінарного
стягнення не порушено, оскільки
відповідач дізнався про цей факт після
ухвалення судом рішення 21 березня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_7 про
визнання незаконним наказу про його
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди.

З таким рішенням апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом, ухвалив рішення на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 31 травня 2011 року
між ОСОБА_6 та ДП «Донецька залізниця»
Вагонне депо Донецьк укладено контракт
№ 6463, за яким позивачку прийнято на
роботу на посаду провідника
пасажирського вагону 1 групи вагонного
депо Донецьк ДП «Донецька залізниця».

Згідно з рапортом начальника
пасажирського потягу ОСОБА_8 17
грудня 2012 року позивачка допустила до
поїзду 6 пасажирів від станції Бєлгород
по станції Харків без проїзних
документів, які відмовились від сплати
тарифу, штрафу та дачі пояснень.

1 квітня 2013 року позивачка надала
пояснення на ім'я начальника вагонного
депо ст. Донецьк про те, що провозила 6
пасажирів без проїзних документів зі
ст. Бєлгород до ст. Харків за вказівкою
начальника поїзда.

15 квітня 2013 року наказом ОСОБА_6
звільнено із займаної посади на
підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є трудовим договором, який
встановлює права та обов'язки, а також
відповідальність працівника.

Пунктом 18 «а» контракту, укладеного з
позивачкою, передбачені додаткові
підстави припинення та розірвання
контракту, не передбачені чинним
законодавством, зокрема, встановлення
факту перевезення безквиткових
пасажирів та надлишкової ручної
поклажі.

Згідно зі ст. ст. 36, 148 КЗпП України
підставами припинення трудового
договору є підстави, передбачені
контрактом.

Дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Апеляційний суд, зробивши висновок про
те, що позивачка правомірно звільнена
з роботи, оскільки перевозила
безквиткових пасажирів, не врахував, що
за їх перевезення вже був звільнений
ОСОБА_7 і рішенням апеляційного суду
від 23 травня 2013 року про визнання
незаконним наказу про його звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу і моральної шкоди, яким у
задоволенні його позову відмовлено,
підтверджена правомірність його
звільнення.

При цьому не перевірив, чи не
суперечить такий висновок обставинам,
встановленим у цьому рішенні, не
перевірив часу посадки безквиткових
пасажирів та графіку роботи
провідників, не перевірив причетність
позивачки до їх перевезення, не дав
оцінки цим обставинам, зробив
передчасний висновок про відмову у
задоволенні позову з порушенням норм
процесуального права.

Крім того, зробивши висновок про
дотримання строку застосування
дисциплінарного стягнення, не
перевірив коли було виявлено факт
перевезення безквиткових пасажирів та
якими доказами це підтверджується.

На порушення ст. 303 ЦПК України не
перевірив законності та
обгрунтованості рішення суду першої
інстанції, зробив передчасний висновок
про відмову у задоволенні позову.

Невиконання судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значенння для
правильного вирішення справи, і є
підставою для скасування ухвалено
рішення апеляційного суду із
направленням справи на новий розгляд
до цього суду, як передбачено ст. 338 ЦПК
України.

За таких обставин, касаційну скаргу
потрібно задовольнити частково,
рішення суду апеляційної інстанції
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково, рішення апеляційного суду
Донецької області від 31 жовтня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді :

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак