Провадження №2/748/129/14
Єдиний унікальний № 748/310/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого судді Козак В.І.,

при секретарі Барбаш К.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ФОП ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Чернігові цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати,
невиплаченої при звільненні
працівника, компенсації за
невикористану відпустку, добових за
час відрядження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в
інтересах ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3, в якому
просить стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 нараховану але не
виплачену заробітну плату в сумі 13 485,96
грн, компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 1 036,83 грн, середній
заробіток за весь час затримки
розрахунку в розмірі 14 058,33 грн,
моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили його задовольнити.

Відповідач та його представник позов
визнали частково. Визнали в частині
заборгованості по заробітній платі з
листопада 2012 року по день звільнення та
в частині невиплаченої суми
компенсації за невикористану
відпустку. В частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди - не
визнали. При цьому відповідач зазначив,
що до листопада 2012 року заробітна плата
та добові за відрядження за весь
спірний період позивачу були виплачені
вчасно.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач працював у
ФОП ОСОБА_3 на посаді водія
автотранспортного засобу з 27 березня
2012 року по 12 березня 2013 року на підставі
трудового договору № 3 від 27
березня 2012 року.

12 березня 2013 року ОСОБА_1 було звільнено
згідно ст.36 КЗпП за згодою сторін.

Згідно довідки ФОП ОСОБА_3 від 08 квітня
2013 року за період роботи позивача йому
було нараховано до сплати 13 485 грн 96 коп.
Затримок по видачі заробітної плати не
було.

Відповідачем суду було надано
відомості за період 2012-2013 роки, згідно з
якими позивач у відповідний час
отримував заробітну плату, про що
ставив свій підпис при отриманні.

Разом з тим, позивачем заперечується
факт отримання цих коштів.

Згідно висновку експерта № 971-973/14-24 від
09 квітня 2014 року підписи від імені
ОСОБА_1 у вставних аркушах до додатків
ВЗП-000003, ВЗП-000004, ВЗП-000005, ВЗП-000006,
ВЗП-000007, ВЗП-000008, Л-00000002, Л-00000009, Л-00000004,
Л-00000003, Л-00000006, Л-00000002, Л-00000001 виконані не
позивачем, а іншою особою.

Щодо належності підписів у звітах про
використання коштів, виданих на
відрядження або під звіт, № Л-000203/2 від 11
квітня 2012 року, № Л-000203/2 від 11 квітня 2012
року, № Л-000203/2 від 11 квітня 2012 року, №
Л-000203/3 від 25 квітня 2012 року, № Л-000203/4 від
14 травня 2012 року, № Л-000203/6 від 25 травня
2012 року, № Л-000203/5 від 01 червня 2012 року, №
Л-00203/1 від 21 червня 2012 року, № Л-000203/7 від
27 червня 2012 року, № Л-000203/8 від 20 липня 2012
року, № Л-000203/9 від 29 липня 2012 року, №
Л-00203/10 від 30 серпня 2012 року, № Л-00203/11 від
05 вересня 2012 року, № Л-00203/12 від 13 жовтня
2012 року, № Л-00203/13 від 06 листопада 2012
року, № Л-00203/14 від 09 грудня 2012 року, №
Л-00203/15 від 29 грудня 2012 року, № Л-0203/16 від
09 січня 2013 року, саме позивачу, то
експертом дане питання не вирішувалося
та зазначено про необхідність
наявності оригіналів таких документів,
а не копій.

За таких обставин, суд не може прийняти
до уваги, як доказ отримання позивачем
заробітної плати, надані відповідачем
відомості. Отже, відповідачем
залишається не спростованим той факт,
що нараховані до виплати позивачеві
кошти були йому виплачені у повному
обсягу.

Як зазначав у судовому засіданні
позивач, іноді він отримував від
відповідача певні кошти, а саме 1 000 грн
або 2 000 грн, коли просив, але це було
двічі чи тричі за весь проміжок часу
роботи у відповідача.

Відповідач визнав у судовому засіданні
несплату позивачу заробітної плати з
листопада 2012 року по день звільнення.

Враховуючи висновок експерта та факт
отримання позивачем певних коштів за
час роботи у відповідача, суд вважає, що
позов в частині стягнення з
відповідача заборгованості заробітної
плати підлягає частковому задоволенню
на суму, зазначену у вставних аркушах
до додатків ВЗП-000003, ВЗП-000004, ВЗП-000005,
ВЗП-000006, ВЗП-000007, ВЗП-000008, Л-00000002, Л-00000009,
Л-00000004, Л-00000003, Л-00000006, Л-00000002, Л-00000001, де
підписи виконані не позивачем, а іншою
особою, що стверджує про те, що позивач
не отримував ці кошти.

Згідно вставних аркушах до додатків
ВЗП-000003, ВЗП-000004, ВЗП-000005, ВЗП-000006,
ВЗП-000007, ВЗП-000008, Л-00000002, Л-00000009, Л-00000004,
Л-00000003, Л-00000006, Л-00000002, Л-00000001, сума
невиплачених коштів складає 11 036 грн 25
коп.

У відповідності до положень статті 47
КЗпП України, власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. В разі спору про розмір
сум, належних працівникові при
звільненні, власник або уповноважений
ним орган в усякому випадку повинен в
зазначений у цій статті строк
виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.75 КЗпП України та ст.6
Закону України «Про відпустки» щорічна
основна відпустка надається
працівникам тривалістю не менше як 24
календарні дні за відпрацьований
робочий рік, який відлічується з дня
укладення трудового договору.

Пунктом 6 трудового договору № 3
від 27 березня 2012 року передбачено, що
працівник має право на щорічну
відпустку тривалістю 24 календарні дні.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював не повний календарний
рік, а саме з дати укладання трудового
договору 27 березня 2012 року до моменту
звільнення 12 березня 2013 року.

За відпрацьований час загальна
кількість днів відпустки позивача
становить 24 календарних днів.

Згідно Порядку обчислення середньої
заробітної плати затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 100 від 08 лютого 1995 року з подальшими
змінами, обчислення середньої
заробітної плати для виплати
компенсації за невикористані
відпустки провадиться, виходячи з
виплат за останні 12 календарних
місяців роботи, що передують місяцю
виплати компенсації за невикористані
відпустки.

Працівникові, який пропрацював на
підприємстві, в установі, організації
менше року, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
фактичний час роботи, тобто з першого
числа місяця після оформлення на
роботу до першого числа місяця, в якому
надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану
відпустку.

Усі виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахування на
податки, стягнення аліментів тощо за
винятком відрахувань із заробітної
плати осіб, засуджених за вироком суду
до виправних робіт без позбавлення
волі.

Нарахування виплат за час компенсації
за невикористані відпустки, тривалість
яких розраховується в календарних
днях, провадиться шляхом ділення
сумарного заробітку за останні перед
наданням відпустки 12 місяців або за
менший фактично відпрацьований період
на відповідну кількість календарних
днів року чи меншого відпрацьованого
періоду (за винятком святкових і
неробочих днів, встановлених
законодавством). Одержаний результат
перемножується на число календарних
днів відпустки.

Керуючись Порядком, при розрахунку
середньоденної заробітної плати
позивача, відповідно до якої
проводиться розрахунок коштів на
виплату компенсацій за невикористану
відпустку, суд враховує період з 01
квітня 2012 року (з першого числа місяця
після оформлення на роботу) по 31 лютого
2013 року (останнє число місяця фактичної
оплачуваної роботи позивача), який
становить 325 календарних днів (за
винятком святкових та неробочих днів).
За цей період позивачу нараховано
заробітної плати без виключення сум
відрахування на податки 15 336 грн 36 коп.

Тобто, розмір середньоденної
заробітної плати позивача відповідно,
до якої проводиться розрахунок коштів
на виплату компенсацій за
невикористану відпустку, становить 47
грн 19 коп. (15 336,36 грн : 325 днів).

Виходячи з наведеного, компенсація за
невикористану відпустку складає 1 132
грн 56 коп. (47,19 грн х 24 дні відпустки).

Разом з тим, суд розглядає справу в
межах заявлених вимог, а тому з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню компенсація за
невикористану відпустку в розмірі 1 036
грн 83 коп.

На даний час заборгованість по виплаті
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку позивачу не
виплачена.

Зважаючи на зазначене, в день
звільнення відповідач, на порушення
ст.116 КЗпП України, не провів виплат
всіх сум, що належать позивачеві.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Оскільки між сторонами про розмір
належних звільненому позивачеві сум
існує, але судом встановлено
обґрунтованість вимог позивача про
стягнення невиплаченої заробітної
плати, то з відповідача підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку в
межах заявлених вимог, тобто по 31 січня
2014 року.

Позивач ставить питання про
зобов'язання відповідача виплатити
йому середній заробіток за час
затримки в сумі 14 058 грн 33 коп., але з
дотриманням вимог Постанови КМ України
№100 від 08.02.1995 року «Про затвердження
Порядку обчислення середньої
заробітної плати» виходить наступне.

Зазначений порядок (п.8) передбачає, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством, -
на число календарних днів за цей
період.

Якщо протягом останніх двох
календарних місяців працівник не
працював, середня заробітна плата
обчислюється виходячи з виплат за
попередні два місяці роботи. Якщо і
протягом цих місяців працівник не
відпрацював жодного робочого дня,
середня заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту
4 цього Порядку. (ч.2 розділу ІІ Порядку)

Оскільки позивач у лютому 2013 року
фактично не працював, розмір
заробітної плати позивача без
виключення сум відрахування на податки
за фактично відпрацьовані два місяці,
що передували звільненню (грудень 2012
року, січень 2013 року), становить 2 800 грн,
то його середній заробіток за один день
становить 66 грн 67 коп. (2800 грн : 42 робочих
днів).

Відтак, сума заборгованості ФОП ОСОБА_3
з виплати ОСОБА_1 середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні в межах заявлених вимог (по
31 січня 2014 року) має становити 14 934 грн 08
коп. (66 грн 67 коп. середньоденного
заробітку х 224 робочих днів).

Але, знову ж таки, суд розглядає справу
в межах заявлених вимог, тому з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заявлена сума
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 14
058 грн 33 коп.

В частині стягнення з відповідача на
користь позивача суми моральної шкоди
слід зазначити наступне.

Статтею 237-1 Кодексу законів про працю
України передбачено підстави
відшкодування роботодавцем моральної
шкоди, яку він заподіяв працівнику.

Виходячи з наведеної правової норми
під моральною шкодою слід розуміти
моральні страждання, втрату нормальних
життєвих зв'язків, потребу у додаткових
зусиллях для організації свого життя.

З урахуванням вимог позивача в частині
стягнення на його користь з
відповідача моральної шкоди, яка
завдана позивачу внаслідок невиплати
відповідачем заробітної плати та
грошової компенсації за невикористану
щорічну відпустку, суд дійшов висновку,
що в розрізі даного спору відповідачем
має бути відшкодована на користь
позивача моральна шкода, яку суд
визначає в розмірі 2 000 грн.

Під час розгляду справи позивачем було
сплачено за проведення почеркознавчої
експертизи 2 952 грн, котрі у
відповідності до вимог ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст.10-11, 61, 88, 169, 209, 212, 213-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 28 131 грн 41 коп.,
з яких:

- нарахована, але не виплачена
заробітна плата, - 11 036 грн 25 коп.,

- компенсація за невикористану
відпустку - 1 036 грн 83 коп.,

- середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 13 березня 2013 року по 31 січня 2014
року - 14 058,33 грн,

- моральна шкода - 2 000 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 952 грн
судових витрат.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення суми
заборгованості по заробітній платі в
межах платежів за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.І. Козак