Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2144/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого: Боєвої
В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 - в особі
представника ОСОБА_3 та Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в особі
відділення виконавчої дирекції фонду в
м. Запоріжжі - на рішення Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 20
березня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
особі відділення виконавчої дирекції
фонду в м. Запоріжжі, третя особа
Державне підприємство «Запорізький
титано- магнієвий комбінат» про
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ДП «Запорізький
титано - магнієвий комбінат» про
відшкодування моральної шкоди.

Позивач зазначав, що з 2000 року по
2002 рік він перебував у трудових
відносинах з ДК «Запорізький титано -
магнієвий комбінат». 08.06.2002 року на
виробництві з ним стався нещасний
випадок в результаті якого він отримав
опіки голови, обличчя, шиї, тулуба , обох
верхніх кінцівок, всього 55% тіла. 14.11.2002
року йому встановлена друга група
інвалідності з 80% втрати ступеня
професійної працездатності. 14.11.2002 року
його було звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП
України. 27.12.2007 року МСЕК безстроково
встановлена третя група інвалідності
з 60% втрати професійної
працездатності, протипоказана тяжка
фізична праця, довготривала ходьба,
робота на висоті, в умовах високих та
низьких температур.

У зв'язку з отриманням трудового
каліцтва він змушений весь цей час
лікуватися від наслідків нещасного
випадку, змушений проходити постійні
медичні обстеження, відновлювальні
процедури, внаслідок нещасного випадку
в нього розвилася хронічна хвороба. У
зв'язку з отриманням трудового
каліцтва він зазнає значних моральних
страждань, порушився його нормальний
образ життя, він не може влаштуватися
на повноцінну роботу, змушений
отримувати менші заробітки ніж ті, які
б отримував на повноцінній роботі.
Порушився звичайний для нього спосіб
життя, йому з-за каліцтва необхідна
постійна допомога близьких, він
втратив сон, став дратівливим, постійно
страждає, порушена його душевна
рівновага. Все це негативно
відобразилось на його житті, його
відносинах з оточуючими.

Посилаючись на ці обставини, просив
стягнути з відповідача на його користь
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 150000 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 18 лютого 2014 року замінено
відповідача Державне підприємство
«Запорізький титано - магнієвий
комбінат» на відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь ОСОБА_2
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 10000 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь
держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60
коп.

В апеляційній скарзі відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову ОСОБА_2 у відшкодуванні
моральної шкоди. До того ж, апелянт
вказує, що суд допустив неправильне
застосування норм процесуального
права, зокрема, ч. 2 ст. 88 ЦПК України,
стягнувши з Фонду (який є відповідачем,
звільненим від сплати судового збору)
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Також апеляційну скаргу від імені
ОСОБА_2 подав його представник - ОСОБА_3
В апеляційній скарзі, посилаючись на
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду змінити в частині розміру суми
відшкодування моральної шкоди,
збільшивши його до 75000 грн.

В засіданні апеляційного суду позивач
ОСОБА_2, підтримавши свою апеляційну
скаргу, наполягав на задоволенні
позову в повному обсязі, а саме, просив
рішення змінити та стягнути на його
користь з відповідача моральну шкоду в
розмірі 150000 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 має бути відхилена, а
апеляційна скарга Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Статтею 309 ЦПК України передбачено, що
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є
недоведеність обставин, що мають
значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Згідно п. 4) частини 1 статті 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольнивши позов частково та
стягнувши з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 10000 грн., суд першої інстанції
посилався на положення ч. 2 ст. 153 КЗпП
України згідно якої забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган, на статтю 237-1
КЗпП України - якою передбачені
підстави та порядок відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди.

Також суд вірно посилався на положення
статті 9 Закону України «Про охорону
праці» відповідно до якого
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я здійснюється Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності"

При цьому суд виходив з того, що
внаслідок нещасного випадку на
виробництві ОСОБА_2 встановлено
інвалідність, він вимушений тривалий
час лікуватися, проходити медичні
огляди, обстеження, відновлювальні
процедури, відчуває фізичні
страждання. Не може вести активний
спосіб життя, працювати у відповідних
умовах з можливістю отримання
достатньої матеріальної винагороди,
із-за каліцтва йому необхідна постійна
допомога близьких, а тому він втратив
нормальні життєві зв'язки, що вимагає
додаткових зусиль для організації
життя.

Основний довід апеляційної скарги
ОСОБА_2 полягає в тому, що суд першої
інстанції при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди
неправильно застосував статтю 23 ЦК
України, а саме, не в повній мірі
врахував усю глибину його фізичних та
моральних страждань, пов'язаних з
отриманням 55% опіку тіла; не оцінив
погіршення його здібностей в зв'язку з
каліцтвом; не в повній мірі оцінив
ступінь вини підприємства та визначив
розмір відшкодування без урахування
вимог розумності та справедливості. З
урахуванням судової практики апелянт
зазначає, що йому спричинена моральна
шкода в розмірі 75000 грн., а тому просив
змінити судове рішення, стягнувши з
відповідача вказану суму.

Такі доводи апеляційної скарги ОСОБА_2
є неприйнятними, оскільки з
мотивувальної частини судового
рішення вбачається, що суд першої
інстанції при визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди
врахував роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та виходив із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Основні доводи апеляційної скарги
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
полягають в незгоді з судовим рішенням,
оскільки апелянт вважає, що позивачем
не доведено наявності заподіяння йому
моральної шкоди, а також не зазначено
протиправного діяння підприємства або
відділення ВД Фонду, яке б призвело до
заподіяння шкоди. Також апелянт
посилається на те, що відповідно до
прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування Фондом
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 1 січня 2008 року,
а тому просить рішення скасувати та
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Вищевказані доводи апеляційної скарги
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Так, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_2 перебував в трудових
відносинах з ДП «ЗТМК» з 18.12.2000 року.
Звільнений 14.11.2002 року - в зв'язку з
встановленням інвалідності - на
підставі ст.40 КЗпП України (а.с.10).

08 червня 2002 року о 21.30 трапився нещасний
випадок з ОСОБА_2 внаслідок якого він
отримав опіки (а.с.11-12). Згідно акту
розслідування нещасного випадку від
22.06.2002 року причинами нещасного випадку
зазначені порушення пічовим ОСОБА_2
вимог робочої інструкції в частині
порядку виконання робочих операцій і
інструкції з охорони праці в частині
застосування індивідуальних засобів
захисту (спецодягу), а також
недостатній контроль за виконанням
робочих операцій пічовим зміни з боку
майстра і бригадира (а. с. 14).

За епікризом № 9164 у ОСОБА_2 виявлений
опік голови, обличчя, шиї, чола, обох
верхніх кінцівок, всього 55% тіла. (а. с.
16).

Актом МСНК від 14.11.2002 року ОСОБА_2
встановлена друга група інвалідності
внаслідок трудового каліцтва з 80%
втрати ступеню професійної
працездатності (а. с. 18).

Згідно акту МСЕК від 27.12.2007 року ОСОБА_2
безстроково встановлена третя група
інвалідності з 60% втрати професійної
працездатності, протипоказана тяжка
фізична праця, тривала ходьба, робота
на висоті в умовах високих та низьких
температур (а. с. 19,20).

Судом встановлено, що нещасний
випадок стався як з вини позивача, так
і з вини роботодавця - третьої особи ДП
«Запорізький титано - магнієвий
комбінат».

На час встановлення інвалідності
ОСОБА_2 (у 2002 році) у відповідності до
абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28,
ч. 3 ст. 34 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які потягли втрату
працездатності" відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам
та членам їхніх сімей покладено на
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Оскільки вперше інвалідність ОСОБА_2
встановлена висновком МСЕК у 2002 році -
до 01.01.2006 року - до набрання чинності
Законом України «Про державний бюджет
України на 2006 рік» та Законом України
«Про державний бюджет України на 2007
рік», якими було зупинено дію
вищевказаних норм, то суд першої
інстанції дійшов висновку про
стягнення моральної шкоди в розмірі 10000
грн. не з підприємства, а з відділення
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
тоді, коли порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня
2001 року), згідно з ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин, зокрема
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
згідно з п. 27 ст. 77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп.
"е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які потягли
втрату працездатності» у частині
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам та членам їхніх
сімей.

Крім того, із Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключена ч. 3 ст. 34 відповідн?о до
положень Закону України від? 23 лютого
2007 року № 717-V «Про внесення змін до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Оскільки право позивача на
відшкодування моральної шкоди,
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві та стійкою втратою
професійної працездатності, виникло на
час встановлення ОСОБА_2 актом МСНК
від 14.11.2002 року другої групи
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва з 80% втрати ступеню
професійної працездатності, Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
було передбачено обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України відшкодовувати
потерпілому моральну шкоду, то таку
шкоду позивачу, законні права якого
порушено, повинен відшкодовувати Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Згідно пункту 3) частини 1 статті 268 ЦК
України на вимоги про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
позовна давність не поширюється.

Інший довід апеляційної скарги
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
стосується неправильного застосування
судом першої інстанції приписів
частини 2 статті 88 ЦПК України - щодо
стягнення з них судового збору,
оскільки Фонд звільнений від оплати
судового збору.

Цей довід апеляційної скарги
заслуговує на увагу.

Пунктом 2) частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір»
передбачено, що від сплати судового
збору звільняються позивачі - за
подання позовів про відшкодування
шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також смертю
фізичної особи;

Пунктом 18) частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір»
передбачено, що від сплати судового
збору звільняються Пенсійний фонд
України та його органи; органи Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття, Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, Фонду соціального
захисту інвалідів і його відділення.

Згідно частини 2 статті 88 ЦПК України
якщо сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

З огляду на вищевикладене судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_2 має бути відхилена, а
апеляційна скарга Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
підлягає задоволенню частково - щодо
оскарження судового рішення в частині
стягнення з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Запоріжжі
судового збору і в цій частині рішення
підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - в особі
представника ОСОБА_3 - відхилити.

Апеляційну скаргу Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в особі
відділення виконавчої дирекції фонду в
м. Запоріжжі задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 20 березня 2014 року в
частині стягнення з Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України судового збору в
розмірі 243 грн. 60 коп. - скасувати.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: