АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2737/14 Справа № 2-642/11
Головуючий у 1 й інстанції - Березюк
В.В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

07 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Деркач Н.М.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
Орлівщинської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, третя особа
приватний нотаріус Новомосковського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5 про
визнання договору недійсним, визнання
незаконним та скасування рішення,
визнання недійсним державного акту про
право приватної власності на земельну
ділянку, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа Орлівщинська сільська рада
Новомосковського району та приватний
нотаріус Новомосковського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_5 про
визнання майна особистою приватною
власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2004 року ОСОБА_6
звернувся з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2
в якому просив визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку АДРЕСА_1, посилаючись на те, що
15.04.2004 року він видав доручення на ім'я
ОСОБА_4, яким уповноважив його оформити
необхідні документи та продати
належний ОСОБА_6 будинок. 28.04.2004 року
ОСОБА_4, діючи від його імені, продав цей
будинок своїй дружині, ОСОБА_2, договір
було посвідчено нотаріально. Позивач
посилався на те, що ОСОБА_4 продав
будинок в своїх інтересах, з метою
отримання вигоди /т. І, а.с. 2/.

У лютому 2007 року до суду
звернулася ОСОБА_7 з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, виконавчого комітету
Орлівщинської сільської ради,
Орлівщинської сільської ради,
посилаючись на те, що вона з 1972 року
знаходиться у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_6 і за час спільного
проживання вони спільними зусиллями та
за спільні кошти почали будівництво
житлового будинку АДРЕСА_1, яке
закінчили у 1987 році, однак
правовстановлюючі документи на
будинок не отримали. У квітні 2004 року до
неї та ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_4 з
пропозицією продати будинок за 8 тис.
доларів США, на що вони погодились за
умови придбання їм іншого будинку для
проживання та виплати їм різниці у
вартості будинків. ОСОБА_7 з ОСОБА_6
переїхали у будинок АДРЕСА_2, але ОСОБА_4
не надав їм правовстановлюючих
документів на цей будинок та гроші, які
обіцяв, не виплатив.

01.04.2004 року виконкомом Орлівщинської
сільської ради було прийнято рішення
про оформлення права власності на
будинок АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6 та
одержано свідоцтва про право власності
на нерухоме майно. Згідно з рішенням
Орлівщинської сільської ради від 11.06.2004
року ОСОБА_2 було передано у власність
земельну ділянку площею 0,29 га, що
розташована на АДРЕСА_1, і видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку. У зв'язку з цим
позивач просила суд визнати незаконним
та скасувати рішення виконавчого
комітету Орлівщинської сільської ради
№35 від 01.04.2004 року; визнати недійсним
свідоцтво про право власності від
22.04.2004 року виданого Орлівщинською
сільською радою на ім'я ОСОБА_6 про
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1; визнати незаконним та
скасувати рішення Орлівщинської
сільської ради 24 скликання 12 сесії від
11.04.2004 року в частині визнання за ОСОБА_8
права приватної власності на земельну
ділянку площею 0,29 га, розташовану по
АДРЕСА_1; визнати недійсним державний
акт про право приватної власності на
вказану вище земельну ділянку, виданий
ОСОБА_2; визнати за нею право власності
на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1
Новомосковського району
Дніпропетровської області; стягнути з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 на її користь 21 600 грн. на
відшкодування майнової шкоди та 20 000
грн на відшкодування моральної шкоди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6

Ухвалою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30 вересня 2008 року цивільні
справи за позовами ОСОБА_9 та ОСОБА_7
об'єднані в одне провадження,
правонаступником позивачів до участі у
справі залучено спадкоємицю - ОСОБА_3
/том 2, а.с.81/.

Після уточнення позовних вимог,
ОСОБА_3 як на додаткову підставу для
визнання договору купівлі-продажу
будинку від 28 квітня 2004 року недійсним
посилається на те, що ОСОБА_4 ввів в
оману ОСОБА_6 та всупереч домовленості
оформив будинок АДРЕСА_2 на свою
дружину, ОСОБА_2, а тому просить суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,
визнати незаконним та скасувати
рішення Орлівщинської селищної Ради
від 11.06.2004 року в частині визнання за
ОСОБА_2 права власності на земельну
ділянку та стягнути на її користь з
відповідачів матеріальну шкоду в сумі
54800 грн. та моральну в сумі 20000 грн. /т.2
а.с. 86-90, 155/.

ОСОБА_2 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_10
про визнання за нею права особистої
приватної власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, та визнання права
особистої приватної власності на
земельну ділянку площею 0, 2914 га
розташовану за цією ж адресою,
посилаючись на те, що гроші на купівлі
обох будинків їй подарувала мати
/т.3,а.с.23-29/.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 травня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
АДРЕСА_1 укладений 28.04.2004 року між
ОСОБА_6, від імені якого діяв ОСОБА_4, та
ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Новомосковського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_11.
Визнано незаконним та скасовано
рішення Орлівщинської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області 24 скликання
12 сесії від 11.06.2004 року в частині
визнання за ОСОБА_2 право приватної
власності на земельну ділянку площею
0,29 га, розташованої по АДРЕСА_1. Визнано
недійсним державний акт серії ДП № 030531
на право власності на земельну ділянку,
площею 0,2914 га, розташовану по АДРЕСА_1,
виданий Орлівщинською сільською радою
Новомосковського району
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_2 В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено. В задоволенні
зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 також
відмовлено /т. 3, а.с.153-162/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, а її
зустрічні позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на те, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справ, та
рішення суду ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права /т.3 а.с.168-175/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 237 ЦК України передбачено,
що представництвом є правовідношення,
в якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

Згідно зі ст.ст. 60, 61 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу). Якщо одним із подружжя
укладеного договір в інтересах сім'ї,
то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до норм ч.1 ст.220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемний.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, а
ст. 1219 ЦК України визначено виключний
перелік прав та обов'язків особи, які не
входять до складу спадщини, зокрема:
особисті немайнові права; право на
участь у товариствах та право членства
в об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 01.04.2004 року
Орлівщинською сільською радою було
винесено рішення № 35, на підставі якого
на ім'я ОСОБА_6 22.04.2004 року було видано
свідоцтво про право власності на
будинок АДРЕСА_1 Новомосковського
району Дніпропетровської області.

15.04.2004 року ОСОБА_6 надав ОСОБА_4
доручення на оформлення правових
документів в БТІ «Інвентаризатор» та
продаж житлового будинку з надвірними
побудовами, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1, яке було завірено
Орлівщинською сільською радою /т.1 а.с.
5/.

Між сторонами була домовленість, що
ОСОБА_12 продає будинок, покупає їм
інший, та повертає грошову різницю у
вартості.

28.04.2004 року ОСОБА_12, на підставі цього
доручення, від імені ОСОБА_6 уклав
договір купівлі-продажу будинку
АДРЕСА_1 з ОСОБА_2, з якою на той час
перебував у зареєстрованому шлюбі.
Сума продажу за домовленістю сторін
вказана 11684 грн. /т.1 а.с. 142/.

11.06.2004 року рішенням Орлівщинської
сільської ради 24 скликання 12 сесії
ОСОБА_2 передано у власність земельну
ділянку розташовану по АДРЕСА_1
Новомосковського району
Дніпропетровської області та видано
державний акт на право приватної
власності на цю ділянку.

У вересні 2004 року ОСОБА_6 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в якому
просив визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 та вважає, що ОСОБА_4 продав
належний йому будинок в своїх
інтересах, що суперечить ч.3 ст. 238 ЦПК
України, а тому просить визнати цей
договір купівлі-продажу недійсним.

ОСОБА_7 у лютому 2007 року звернулася до
суду та зазначила, що ОСОБА_6 не
звертався до Орлівщинської сільської
ради та жодної заяви про оформлення
права власності на будинок не подавав,
крім того, будинок є їх спільною
сумісною власністю, оформлення права
власності відбулося без її згоди, а
тому рішення Орлівщинської сільської
ради № 35 від 01.04.2004 року є незаконним /т.2
а.с. 3-6/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помирає, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
/т.2 а.с. 64/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помирає, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
/т.1 а.с. 155/.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 21.01.2005 року склав заповіт, яким
все своє майно заповідав ОСОБА_3,
заповіт посвідчено державним
нотаріусом Новомосковської районної
державної нотаріальної контори ОСОБА_13
/т.1 а.с. 159/.

Ухвалою Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 30.09.2008 року цивільні справи
за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_7 об'єднані в
одне провадження, правонаступником
позивачів до участі у справі залучено
ОСОБА_3 /т.2 а.с. 81-82/.

У грудні 2008 року ОСОБА_3 уточнила
позовні вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і як на
додаткову підставу для визнання
договору купівлі-продажу будинку від
28.04.2004 року недійсним посилалась на те,
що ОСОБА_4 ввів в оману ОСОБА_6 та
всупереч домовленості оформив будинок
АДРЕСА_2, на свою дружину ОСОБА_2 /т.2 а.с.
155-156/.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають
частковому задоволенню, а позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції
не дав належної оцінки наданим нею
доказам не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів та особистого
тлумачення апелянтом норм
матеріального права.

Щодо посилань ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі на те, що суд першої інстанції,
безпідставно скасовував її право на
земельну ділянку та не послався на
норму права, то вони також не
підлягають задоволенню, з наступних
підстав.

Так судом встановлено, що ОСОБА_6 на
праві власності належав будинок
АДРЕСА_1, який розташований на
земельній ділянці, яка на час продажу,
належала місцевій сільській Раді.
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 28.04.2004 року ОСОБА_2 придбала будинок.

Відчуження об'єктів нерухомого майна в
період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року ( під
час дії ст. 120 ЗК України в редакції від
25.10.20 року) не тягло автоматичного
переходу права власності на земельну
ділянку під будівлями і спорудами. У
таких випадках право власності на
земельну ділянку або її частини могло
переходити відповідно до ст. 120 ЗК
України 2001 року на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди.

У зв'язку з тим, що рішенням суду
визнано недійсним договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, який
придбала ОСОБА_2, то вона не мала права і
на приватизацію земельної ділянки на
якій розташований будинок.

ОСОБА_3, є спадкоємицею після смерті
ОСОБА_14

Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 року
№ 7 «Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» відповідно до ст. 1225
ЦК України і 131 ЗК України до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, а також право власності або
право користування земельною ділянкою,
яка необхідна для їх обслуговування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 травня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :