МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
вул. Фрунзе, 35, смт. Макарів, Київська
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2014 р.
Справа № 370/243/14-ц

06 травня 2014 року Макарівський
районний суд Київської області в
складі головуючого судді Устимчук М.Ю.,
при секретарях Лигі Л.М., Захарченко
Т.М., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Макарів,
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про повернення в натурі безпідставно
набутого майна та визнання довіреності
недійсною ,-

В С Т
А Н О В И В :

Позивач звернувся до
Макарівського районного суду
Київської області з позовом про
повернення в натурі безпідставно
набутого майна , але в подальшому подав
заяву про зміну предмету позову та
вказав, що він та відповідач ОСОБА_2
діючи на підставі генеральної
довіреності від свого батька ОСОБА_3
та в його інтересах 30 травня 2008 року
уклали договір позики на грошову суму
850 000 гривень. Гроші він передав
відповідачу до підписання договору
позики і в цьому ж позики ним
вказується, що підписання ним цього
договору зазначає, що гроші він
отримав повністю. Проте, він згодом
дізнався, що відповідач отримав від
батька паспорт, знайшов людину, яка
схожа на батька та у нотаріуса ОСОБА_4
отримав довіреність ніби як від імені
свого батька. Ухвалою Деснянського
районного суду міста Києва від 12.07.2013
року підтверджується, що довіреність
від 22.0.2008 року є підробленою. В зв'язку
з тим, що ОСОБА_2 набув грошові кошти за
його рахунок без достатньої правової
підстави, передбаченої законом або
угодою то за вимогами ст. 1213 ЦК України
відповідач як набувач грошей
зобов'язаний провернути йому
безпідставно набуті гроші, а тому
просив суд визнати недійсною
довіреність від 2.0.2008 року та стягнути з
відповідача на його користь гроші в
сумі 850 000 гривень, які він безпідставно
набув від нього.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав,
викладене у заявах підтвердив, подав
усні та додатково письмові пояснення.

Відповідач та представник
відповідача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримали частково, відповідач
повністю заперечив отримання від
ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 850 000
гривень. Пояснив, що ініціатором
оформлення довіреності був саме
позивач по справі, станом на 2008 рік
лише за допомогою договору позики
можливо було оформити право власності
на земельну ділянку його батька . Таку
схему запропонував ОСОБА_1

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи ,
суд приходить до висновку, що позов
ОСОБА_1 має бути задоволений частково
виходячи з наступного .

Так, між позивачем по справі та
відповідачем ОСОБА_2 , який діяв на
підставі нотаріально посвідченої
довіреності від імені свого батька
ОСОБА_3 та в його інтересах 30 травня 2008
року був укладений договір позики , за
яким позивач передав відповідачу 850 000
гривень до підписання договору
виключно під приватизацію земельного
паю, що належить ОСОБА_3 та розташований
в селі Мостище Макарівського району
Київської області. Строк повернення
грошових коштів встановлено 30 вересня
2008 року. ( а.с. 6)

Зазначена довіреність від імені
ОСОБА_3 на ім."я громадянина ОСОБА_2 , що
була використана для укладення між
сторонами договору позики , була
підроблена, що встановлено ухвалою
Деснянського районного суду міста
Києва від 12.07.2013 року . ( а.с. 12-14)

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Виходячи з викладеного, та
враховуючи покази самого відповідача,
що підтвердив підроблення офіційного
документа, а саме нотаріальну
довіреність, суд вважає, що враховуючи
положення ст.203 ч.3 ЦК України
волевиявлення учасника правочину , а
саме громадянина ОСОБА_3 була відсутня.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною ( сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Враховуючи положення вказаної
статті Цивільного кодексу України суд
приходить до висновку, що позовна
вимога щодо визнання нотаріальної
довіреності від 22.02.2008 року має бути
задоволена.

Що стосується позовної вимоги щодо
повернення в натурі безпідставно
набутого майна, то відповідно до ст.1212
ЦК України особа, яка набула майно, або
зберігала його ус себе за рахунок іншої
особи ( потерпілого) без достатньої
правової підстави ( безпідставно
набуте майно) , зобов'язана повернути
потерпілому це майно . Особа
зобов'язана повернути майно і тоді,
коли підстава на якій воно було набуте
згодом відпала.

За частиною 3 ст. 1212 ЦК України
положення статті застосовуються до
вимог про повернення виконаного за
недійсним право чином; витребування
майна власником із чужого незаконного
володіння; повернення виконаного
однією особою із сторін у зобов'язанні;
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберігала
його за рахунок іншої особи.

Якщо слідувати вимогам вказаної
норми Цивільного Кодексу України, то
слід звернути увагу, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, від імені якого діяв ОСОБА_2
було укладено саме договір позики.

На день судового розгляду
вказаного цивільно-правового спору
договір позики жодним із сторін
договору у судовому порядку не
оспорював ся, недійсним не визнаний.

Позивач по справі ,
обґрунтовуючи свій позов посилався на
норму статті 1213 ЦК України відповідно
до якої, набувач зобов'язаний повернути
потерпілому безпідставно набуте майно
в натурі.

Проте, з такою позицією позивача
суд погодитись не може, оскільки
грошові кошти в сумі 850 000 гривень, які є
предметом договору позики суд не може
вважати безпідставно набутим
відповідачем майном.

Вказана правова позиція
закріплена у постанові судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 2 жовтня 2013
року № 6-88цс13), де чітко зазначено, що у
разі виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер спірних правовідносин
виключає можливість застосування до
них судом положень частини першої
статті 1212 ЦК України, у тому числі й
щодо зобов'язання повернути майно
позивачу.

Загальна умова частини першої
статті 1212 ЦК України звужує
застосування інституту безпідставного
збагачення у зобов'язальних
(договірних) відносинах, або отримане
однією зi сторін у зобов'язанні
підлягає поверненню iншiй стороні на
пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за
наявності ознаки безпiдставностi
такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не
припиняється з підстав, передбачених
статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до
моменту його виконання, таке виконання
має правові підстави (підстави, за яких
виникло це зобов'язання). Набуття
однією зі сторін зобов'язання майна за
рахунок іншої сторони в порядку
виконання договірного зобов'язання не
є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка
набувача, потерпілого, інших осіб або
подія утворюють правову підставу для
набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Як свідчить аналіз матерiалiв
справи, відповідач набув майно за
існування достатніх правових підстав,
у спосіб, що не суперечить цивільному
законодавству, з метою його зберігання
та передачі для придбання .

Отже, правовідносини сторін
регулюються нормами зобов'язального
права, які застосовуються до окремих
видів угод, а не статтею 1212 ЦК України,
на яку посилався позивач як на підставу
позовних вимог. Таким чином, у разі
виникнення спору стосовно набуття
майна або його збереження без
достатніх правових підстав договірний
характер правовідносин виключає
можливість застосування до них судом
положень частини першої статті 1212 ЦК
України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно
потерпілому.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що у задоволенні
позовної вимоги щодо повернення
безпідставно набутого майна слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 15,60,79,88,
209,212-215,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про повернення в натурі безпідставно
набутого майна та визнання довіреності
недійсною , задоволити частково.

Визнати недійсною довіреність
видану 22 лютого 2008 року громадянином
ОСОБА_3 громадянину ОСОБА_2 на
представлення інтересів , що була
посвідчена приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрована в реєстрі
№719.

В задоволенні інших позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір до
бюджету ( УДКСУ Макарівський район
22030001, код отримувача 38007165, на рахунок
0385, банк отримувача ГУ ДКСУ у
Київській області м. Київ , код банку
отримувача 821018 ) в сумі 243,60 гривень

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до Апеляційного
суду Київської області через
Макарівський районний суд протягом 10
днів з часу його проголошення.

Рішення набирає чинності
відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Суддя
М. Ю.
Устимчук