У Х В А Л А

Іменем України

07 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Міжгірського районного суду
від 03 грудня 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Пилипецької
сільської ради, відділу
Держземагенства в Міжгірському районі
про визнання недійсними технічної
документації та державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
Міжгірського районного суду з даним
позовом.

Позов обґрунтовував тим, що він є
власником земельної ділянки площею 0,472
га для ведення особистого селянського
господарства в с.Пилипець ур.
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та «ІНФОРМАЦІЯ_2».

Сусідня земельна ділянка площею 0,25 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, що знаходиться в ур.
«ІНФОРМАЦІЯ_3» в с..Пилипець була
отримана відповідачкою в дар від свого
батька ОСОБА_4 згідно договору
дарування від 19.02.2008 року.

Під час укладення договору дарування,
документом що посвідчував право
власності дарувальника був державний
акт про право власності на земельну
ділянку від 07.12.1995 року. Даний державний
акт видано на чотири земельні ділянки,
однак спір стосується ділянки
«ІНФОРМАЦІЯ_3» площею 0,2730 га.

Спільна межа між земельними ділянками
сторін по справі згідно державного
акту старого зразка становить всього
декілька метрів від В до Г. Далі від Б до
В проходить яр, що розділяє земельні
ділянки.

ОСОБА_2, отримавши в дар земельну
ділянку виготовила на неї новий
державний акт серії ЯЗ №2252569 від 23.03.2009
року, в якому невірно вказано
конфігурацію, розмірі межових ліній та
розташування земельної ділянки.

Зокрема територію яку займає яр було
включено до ділянки відповідача і тим
самим його земля стала суміжною з
ділянкою позивача. Працівники відділу
Держземагенства у Міжгірському районі
не звернули увагу на вказане порушення
при виготовленні технічної
документації. Крім того змінилася
конфігурація земельної ділянки та
розміри по периметру зміненої
конфігурації, що в свою чергу порушує
його, позивача, право на вільне
володіння та користування своєю
земельною ділянкою.

Також звертає увагу, що при погодженні
меж земельної ділянки відповідачки до
нього не зверталися, а підпис від його
імені зроблено не ним, що
підтверджується висновком експерта.

За таких обставин просив суд визнати
недійсними технічну документацію із
землеустрою та державний акт серії ЯЗ
№2252569 від 23.03.2009 року виготовлений на її
основі. Скасувати державну реєстрацію
права власності ОСОБА_2 на земельну
ділянку площею 0.25 га.

Рішенням Мжгірського районного суду
від 03 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсними: 1)
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності ОСОБА_6 на
земельну ділянку в с.Пилипець в ур.
«ІНФОРМАЦІЯ_3» для будівництва та
обслуговування житлового будинку в
частині погодження меж земельної
ділянки із землевласником ОСОБА_3; 2)
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №252569 від
23.032.009 року.

На дане рішення ОСОБА_6 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Зокрема зазначає, що суд
безпідставно не застосував строки
давності по даній справі, оскільки з
пояснень позивача в судовому засіданні
можна зробити висновок, що він знав про
складання технічної документації ще в
2009 році. Дані обставини також
підтверджуються зверненнями
відповідача та його дружини в різні
інстанції в 2009-2010 роках. Вказує, що
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, так як
після виготовлення державного акту
нового зразка площа земельної ділянки
навпаки зменшилася в розмірах ,а
оскільки в державному акті старого
зразка обміри проводилися мірною
стрічкою, то відповідно змінилася
трохи конфігурація. Вважає, що
позивачем не доведено належним
доказами обставини на які він
посилається.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи та технічної
документації із землеустрою і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що така задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Межі апеляційного оскарження: - рішення
суду в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_3

З матеріалів справи вбачається, що
згідно державного акту серії ЯЕ №454938
від 13.10.2008 року ОСОБА_3 є власником
земельної ділянки площею 0,4702 га в
с.Пилипець для ведення особистого
селянського господарства, в тому числі
в ур. «ІНФОРМАЦІЯ_2» площею 0,2718 га (а.с.5).

Відповідно до державного акту серії
ІІ-ЗК №036451 від 07.12.1995 року ОСОБА_4 було
передано у власність чотири земельні
ділянки загальною площею 0,60 га для
ведення особистого підсобного
господарства та обслуговування
житлового будинку, в тому числі й
земельну ділянку в ур. «ІНФОРМАЦІЯ_3»
площею 0,2730 га (а.с.6).

Відповідно до договору дарування від
19.02.2008 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_6 дві
земельні ділянки, серед яких земельна
ділянка площею 0,25 га в ур.
«ІНФОРМАЦІЯ_3» для обслуговування
житлового будинку (а.с.7).
Правовстановлюючим документом
дарувальника вказано вищезазначений
державний акт від 07.12.1995 року.

На підставі даного договору
відповідачкою ОСОБА_6 на початку 2009
року виготовлено технічну
документацію із землеустрою та
державний акт серії ЯЗ №252559 від 23.03.2009
року на земельну ділянку площею 0,25 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку,яка розташована в
с.Пилипець в ур. «ІНФОРМАЦІЯ_3» (а.с.8).

З матеріалів справи вбачається, що
сторони по справі є суміжними
землекористувачами і даний спір виник
саме щодо вищевказаної земельної
ділянки ОСОБА_2 площею 0,25 га.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 як суміжний землекористувач не
ставив свій підпис при погодженні меж
під час виготовлення технічної
документації на даний державний акт, а
також тим, що змінилася конфігурація та
площа земельної ділянки.

Правовідносини, що виникли між
сторонами врегульовані ЗК України (ту і
надалі в редакції від 15.01.2009 року), ЗУ
«Про землеустрій» (тут і надалі в
редакції від 22.05.2003 року) та Інструкцією
про порядок складання, видачі,
реєстрації і зберігання державних
актів на право власності на земельну
ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі (тут і надалі в
редакції від 15.07.2008 року, далі по тексту
- Інструкція).

При цьому колегія суддів констатує на
безпідставність посилання суду першої
інстанції в своєму рішенні на
Інструкцію про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок у
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками, яка
затверджена наказом Держкомзему
України №376 від 18.05.2010 року, оскільки
така ще не була чинною під час
виготовлення технічної документації
відповідачкою у 2009 році.

Згідно ст. 196 ЗК України складовою
Державного земельного кадастру є
кадастрової зйомки.

Відповідно до ч.2 ст. 198 ЗК України
кадастрова зйомка включає погодження
меж земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами та
відновлення меж земельної ділянки на
місцевості.

На момент виготовлення технічної
документації порядок погодження меж
при проведенні кадастрових зйомок
законодавчо не був визначений.

Колегія суддів виходить з того, що
погодження меж є допоміжною стадією у
процедурі приватизації земельної
ділянки, спрямованою на те, щоб
уникнути необов'язкових технічних
помилок.

Таке погодження полягає у тому, щоб
суміжнику було запропоновано
підписати відповідний акт. Якщо він
відмовляється це робити, орган,
уповноважений вирішувати питання про
приватизацію ділянки по суті, повинен
виходити не із самого факту відмови від
підписання акту, а із мотивів відмови
(якщо вони озвучені). Таким чином,
підписання акту погодження меж
самостійного значення не має, воно не
призводить до виникнення, зміни або
припинення прав на земельну ділянку, як
і будь-яких інших прав у процедурі
приватизації, а відтак саме по собі не
підписання суміжним користувачем акту
погодження меж не може бути безумовною
підставою для скасування державного
акту.

При цьому ст. 198 ЗКУ вказує, що складовою
кадастрових зйомок є "погодження меж
земельної ділянки з суміжними
власниками та землекористувачами". Як
правильно встановлено судом першої
інстанції позивач ОСОБА_3 як суміжний
землевласник земельної ділянки ОСОБА_6
не був запрошений на погодження меж та
не ставив свій підпис в акті погодження
меж, крім того як визнала в судовому
засіданні Пилипецька сільська рада, її
землевпорядник також не був запрошений
та не брав участь у погодженні та
встановленні меж при виготовленні
технічної документації ОСОБА_6 За
встановлених фактичних обставин
справи суд першої інстанції дійшов до
вірного висновку, що в даному випадку
погодження меж не відбулося.

Разом з тим, як встановлено матеріалами
справи, в зв'язку із порушенням, а по
суті відсутності погодження меж
земельної ділянки з суміжним власником
ОСОБА_3, виданий на основі технічної
документації із землеустрою новий
державний акт ОСОБА_6 по конфігурації
та межам суттєво відрізняється від
конфігурації та меж земельної ділянки
яка була у власності попереднього
власника (дарувальника по договору
дарування), що ніяк не можна визнати
технічною похибкою внаслідок різних
способів вимірювання, як це стверджує
відділ Держземагенства у Міжгірському
районі.

Відповідно до ч.1-3 ст. 55 ЗУ «Про
землеустрій» встановлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) проводиться відповідно до
топографо-геодезичних і
картографічних матеріалів.
Встановлення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) здійснюється на
основі технічної документації із
землеустрою, якою визначається
місцеположення поворотних точок меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості). Документація із
землеустрою щодо встановлення меж
житлової та громадської забудови
розробляється у складі генерального
плану населеного пункту, проектів
розподілу територій і є основою для
встановлення меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості).

Згідно п.1.13 Інструкції складання
державного акта на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою при передачі земельної
ділянки, що була раніше надана
громадянам, підприємствам, установам,
організаціям і об'єднанням громадян
всіх видів, у постійне користування або
при переоформленні правоустановних
документів на ці земельні ділянки,
проводиться після відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та закріплення їх
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка за затвердженою в
установленому порядку відповідною
технічною документацією.

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що
межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами. Крайні поворотні точки
кожної межі закріплюються
довгостроковими межовими знаками
встановленого зразка, крім випадків
збігу вказаних поворотних точок меж з
твердими точками на місцевості.

Відповідно до п 2.4. Інструкції
перенесення в натуру (на місцевість)
або відновлення всіх поворотних точок
меж земельної ділянки здійснюється
геодезичними методами з прив'язкою не
менше двох характерних закріплених
поворотних точок до пунктів державної
геодезичної мережі та до твердих точок
на місцевості. Здійснюється кадастрова
зйомка земельної ділянки з наступним
вирахуванням координат поворотних
точок меж (у державній або умовній
системі координат) і площі ділянки. За
результатами виконаних робіт
складається кадастровий план
земельної ділянки.

Із зазначеного можна дійти висновку, що
при переоформленні правовстановлюючих
документів (із старого зразка на новий)
межі земельної ділянки встановлюються
на підставі планово-картографічних
матеріалів, а відновлення меж ділянки
здійснюється геодезичними методами.

При цьому при співставленні меж
земельної ділянки старого зразка по
лінії ДГ (а.с.6) зазначено її розмір 47
метрів в той же час у новому державному
акті (а.с.8-12) ця ж межа зазначена як
лінія АЕ розмір якої визначено як 51.37 м
(45.32+6.05), що на 4.37 метрів більше ніж
зазначено у старому взірці, що аж ніяк
не можна визнати технічною похибкою
при вимірюванню. Аналогічне
співставлення меж старого державного
акту по ліні ГВ визначено, що вказана
межа довжиною 10 метрів межує із землями
ОСОБА_3 а по лінії від БВ довжиною 71 метр
межує з яром в той же час в новому зірці
державного акту де ця межа зазначена
лінією ДГ довжиною 58.84 м вказується, що
така вже вся межує із землями гр. ОСОБА_3

Оскільки за договором дарування
обдарований набуває право власності на
майно яке належало дарувальнику
визначеного у правовстановлюючому
документів в даному випадку, таким
виступив державний акт на земельну
ділянку ОСОБА_4 від 07.12.1995 року, серед
яких земельна ділянка площею 0,25 га в ур.
«ІНФОРМАЦІЯ_3» для обслуговування
житлового будинку в межах та розмірах
визначених у ньому, то виготовлення
нового державного акту на підставі
вказаного договору дарування
обдарованій ОСОБА_6 можливе виключно в
межах, розмірі та конфігурації
земельної ділянки яка була зазначена в
дарувальника.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів погоджується із висновком суду
першої інстанції що таке неспівпадіння
може бути підставою для визнання
недійсним державного акту нового
зразка, оскільки при його виготовленні
не було дотримано вимог Інструкції та
ЗУ «Про землеустрій».

Суд першої інстанції також вірно
застосовував норми матеріального
права щодо позовної давності, оскільки,
за змістом ч.1 ст. 260 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня
коли особа довідалася або повинна була
довідатись про порушення свого права, і
як правильно встановив суд позивач про
порушення свого права дізнався в 2013
році при розгляді іншої цивільної
справи.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Міжігрського районного суду
від 03 грудня 2013 року яким позов ОСОБА_3
задоволено частково - залити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді