Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1364/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Головань А. М.
УХВАЛА

Іменем України

14.05.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Голованя
А.М.

суддів: Черниш Т.В., Гайсюка
О.В.

при секретарі: Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Голованівського районного
суду Кіровоградської області від 14
березня 2014 року, за позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю агропромислової
компанії "Розкішна", Держземагенства у
Голованівському районі про визнання
договору оренди земельної ділянки та
рішення про його державну реєстрацію
недійсними і

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що між ним та
відповідачем існувала усна
домовленість щодо користування
господарством належною йому землею,
договір оренди землі від 03 січня 2007
року з ТОВ агропромислова компанії
"Розкішна" в письмовій формі він не
укладав, підпис в договорі виконаний не
ним, а сторонньою собою.

Оскільки договір оренди
земельної ділянки укладений без його
волевиявлення, просив визнати вказаний
договір та рішення про його державну
реєстрацію недійсними.

Рішенням Голованівського
районного суду Кіровоградської област
від 14 березня 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції у зв'язку з
неправильним застосуванням норм
матеріального права з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Представник ТОВ агропромислова
компанії "Розкішна", яка була належним
чином повідомленою про час та місце
розгляду справи, в судове засідання
апеляційного суду не прибув.

Заслухавши доповідача,
пояснення ОСОБА_2 та його представника
ОСОБА_3 які підтримали доводи скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов суд
першої інстанції встановив, що позивач
спірний договір оренди землі не
підписував. В той же час, ураховуючи, що
ОСОБА_2, починаючи з 2007 року мав на
руках спірний договір та одержував
орендну плату, з позовом звернувся
тільки у 2013 році, тому суд застосував
позовну давність і відмовив у
задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції виходячи з
наступного.

За правилами ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статті 10 та 60 ЦПК України
передбачають, що кожна сторона
зобовязана довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи і
підлягають встановленню при ухваленні
судового рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року за 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" (далі
Пленум), зокрема п.8 визначено, що
відповідно до частини першої статті
215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

За правилами ч.1 ст. 2 Закону
України "Про оренду землі" (в редакції
на час виникнення спірних
правовідносин) відносини, повязані з
орендою землі, регулюються ЗК України,
ЦК України, цим Законом, законами
України, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до них, а
також договором оренди землі.

Орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на підставах
і в порядку, передбачених ЗК України,
ЦК України, ГК України, цим та іншими
законами України і договором оренди
землі.( ч.1 ст. 6 Закону України "Про
оренду землі")

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених ст.15 Закону України "Про
оренду землі", а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Частиною 1 ст.14 Закону України
"Про оренду землі" передбачено, що
договір оренди землі укладається у
письмовій формі.

Правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо він
підписаний його стороною
(сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України)

Статтею 18 цього Закону
встановлено, що договір оренди землі
набуває чинності після його державної
реєстрації.

Судом установлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку № 028881, виданого 11 грудня 2001
року, позивач є власником земельної
ділянки площею 8,14 га. (а.с. 72).

Матеріали справи містять
відомості, що 03 січня 2007 року між ОСОБА_2
та ТОВ агропромислова компанії
"Розкішна" в письмовій формі, на строк 10
років, укладено договір оренди спірної
земельної ділянки, який після його
державної реєстрації, у встановленому
законом порядку, набув чинності з 30
квітня 2007 року.(а.с. 4-6)

Судом встановлено, що підпис від
імені орендодавця ОСОБА_2 в договорі
оренди землі виконано не ним, а іншою
особою і ця обставина відповідачем не
оспорюється.

Крім того, на підтвердження
зазначеного позивачем надано
письмовий доказ - висновок спеціаліста
щодо почеркознавчого дослідження
договору оренди землі від 03 січня 2007
року, яким встановлено, що підписи в
договорі оренди землі виконані не
самим ОСОБА_2, а іншою особою

Отже, судом першої інстанції
було правильно встановлено, що
оспорюваний договір оренди від імені
позивача підписано невстановленою
особою.

Таким чином, оскільки позивач
як орендодавець не підписував договір
оренди, згоди та повноважень на його
укладення й підписання іншій особі не
надавав, то у суду були всі підстави
вважати доведеною відсутність у нього
волевиявлення на укладення цього
договору.

Зазначене узгоджується з
висновками Верховного Суду України,
викладеними в постанові від 18 липня 2012
року та від 4 квітня 2012 року (справи
№6-77цс 12; №21цс 12), які відповідно до ст .
360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно - правовий акт, що містить
зазначену норму праву, та для всіх
судів України.

Також судом першої інстанції
правильно застосовано до спірних
правовідносин строк позовної
давності..

Між сторонами по справі склалися
договірні правовідносини, до яких за
загальним правилом застосовується
трирічний строк позовної давності (ст.
ст. 256, 257 ЦК України).

Перебіг позовної
давності щодо вимог про визнання
правочинів недійсними обчислюється не
з моменту вчинення правочину, а
відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК
України починається від дня, коли особа
довідалась або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Згідно із ч. ч. 3,4,5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у справі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявленою стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Відповіднодо ч. 1 ст. 60 ЦК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

В суді першої інстанції позивач
пояснив, що з 2007 року спірний договір
оренди землі зберігався у нього дома,
про що йому було відомо, однак з його
змістом він не ознайомився. Також він
не заперечував, що починаючи з 2007 року
по 2013 рік отримував орендну плату від
відповідача у такому ж розмірі як інші
орендодавці, але вважав, що вона йому
видається за усною домовленістю.

Факт отримання позивачем
орендної плату в натуральній формі
підтверджується також відповідними
відомостями. (а.с. 33-42)

Наведене свідчить, що позивач міг
дізнатися про існування правовідносин
із договору оренди землі, після його
державної реєстрації договору не
пізніше 31 грудня 2007 року.

Однак з позовом про визнання
договору оренди землі недійсним
ОСОБА_2 звернувся тільки 09 грудня 2013
року. (а. с. 2).

Представник ТОВ агропромислова
компанії "Розкішна" у відповідності до
ч. 3 ст. 267 ЦК України заявив в суді
першої інстанції про застосування
позовної давності.(а.с.22-24)

За таких обставин суд
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову з підстав пропуску позивачем
строку позовної давності для звернення
до суду за захистом свого порушеного
права, без поважних на те причин.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до того, що позивачу стало
відомо про існування договору оренди
землі тільки у листопаді 2013 року, а
орендну плату він отримував за усною
домовленістю не ґрунтуються на доказах
та законі, оскільки чинним
законодавством передбачено, що
внесення орендної плати за
користування землею можливе лише за
наявності договору укладеного у
письмовій формі з обов'язковою
подальшою державною реєстрацією
такого правочину.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Голованівського
районного суду Кіровоградської
області від 14 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскарженою в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: