№ 2-444-14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Солом'янський районний суд м. Києва
в складі: головуючого судді
розглянувши у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в місті
Києві, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Бюро технічної
інвентаризації, Сьомої Київської
державної нотаріальної контори - про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Бюро технічної
інвентаризації, Сьомої Київської
державної нотаріальної контори - про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.
Позивач при зверненні до суду
мотивувала свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер батька позивача
Позивач зазначає, що у
встановлений законом термін та
порядок, вона звернулась до Сьомої
Київської держаної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
Проте у видачі свідоцтва про право на
спадщину позивачу було відмовлено, на
підставі того, що договір купівлі -
продажу, посвідчений на 1/2 частину
житлового будинку під АДРЕСА_1, а
зареєстрований в Київському міському
бюро технічної інвентаризації як
домоволодіння під НОМЕР_1, ніякими
документами зміна номеру 1/2 частини
будинку не підтверджується, тому
видати свідоцтво про право на спадщину
В зв'язку із зазначеним позивач просила
суд:
- визнати за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частину домоволодіння, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, в
порядку спадкування після смерті
батька позивача - ОСОБА_2, померлого
- зобов'язати Сьому Київську державну
нотаріальну контору видати свідоцтво
про спадщину за законом на 1/2 частину
домоволодіння яке знаходиться за
- зобов'язати Бюро технічної
інвентаризації м. Києва, привести в
належність технічну документацію по 12
частині домоволодіння АДРЕСА_1, згідно
технічного паспорту від 06. 06. 1997 року.
Позивач в судове засідання не
з'явилась, заздалегідь надавши до суду
заяву про розгляд справи у відсутність
позивача, в якій також вказано, що
позивач не заперечує проти ухвалення
по справі заочного рішення.
БТІ м. Києва в судове засідання свого
представника не направили, про час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причин неявки
представника відповідача суду не
повідомили, жодних заяв чи клопотань до
суду не подавали.
Сьома Київська державна нотаріальна
контора в судове засідання свого
представника не направили, про час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, про причин неявки
представника відповідача суду не
повідомили, жодних заяв чи клопотань до
суду не подавали.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Дослідивши матеріали справи,
об'єктивно оцінивши докази, що
містяться в справі, суд приходить до
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року
помер батько позивача - ОСОБА_2, про що в
Книзі реєстрацій смертей 26 липня 2003
Вбачається, що відповідно до ст. 1222 та
ст. 1261 ЦК України ОСОБА_1 є спадкоємцем
Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу
спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися в наслідок його смерті.
Встановлено, що у встановлений законом
термін та порядок, ОСОБА_1 звернулась
до Сьомої Київської держаної
нотаріальної контори із заявою про
Однак, у видачі свідоцтва про право на
спадщину позивачу було відмовлено, та
листом вих.. № 2310 від 05. 12. 2013року, надана
постанова про відмову у вчиненні
нотаріальних дій, в якій роз'яснюється
стосовно неможливості отримання
свідоцтва про право на спадщину у
зв'язку з тим, що договір купівлі -
продажу, посвідчений на 1/2 частину
житлового будинку під АДРЕСА_1, а
зареєстрований в Київському міському
бюро технічної інвентаризації як
домоволодіння під НОМЕР_1, ніякими
документами зміна номеру 1/2 частини
будинку не підтверджується, тому
видати свідоцтво про право на спадщину
неможливо.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Факт того, що домоволодіння, а саме
домоволодіння АДРЕСА_1, належало саме
спадкодавцю підтверджується
наступними доказами.

Так, відповідно до договору купівлі -
продажу від 24 липня 1969 року, який був
посвідчений нотаріусом
Києво-Святошинської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3 за
реєстром № 1519 та зареєстрований в
Погосподарській книзі № 291 в
Жулянській сільській раді 29 липня 1969
року, батько позивача - спадкодавець,
придбав 1/2 частину будинку з
відповідною частиною подвірних
будівель, житлова площа будинку
становить 31.5 кв.м.

Відповідно до відмітки на договорі
купівлі - продажу від 24. 07. 1969 року, було
зроблено відмітку про реєстрацію
даного договору в Жулянській селищній
раді та зроблено запис в
погосподарській книзі за № 291 від 29. 07.
1969 року.

Згідно будинковій книзі, спадкодавець
був зареєстрованим, відповідно до
штампу «прописан постійно» від 09. 09. 1969
року за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 100 та ст. 101 ЦК
Української РСР 1963 року, який діяв на
час володіння спадкодавцем
домоволодінням, громадяни могли мати у
власності житловий будинок.

При цьому глава десята вказаного
кодексу не пов'язувала наявність
такого права з його обов'язковою
державною реєстрацією.

Та навпаки, ст. 128 ЦК Української РСР
визначався момент права власності у
набувача майна за договором з моменту
передачі речі.

Придбання батьком позивача - ОСОБА_2
житлового будинку АДРЕСА_1
здійснювалось у період дії норм ЦК
Української РСР 1963 року та Інструкції
про порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР 31. 01. 1966
року.

Пунктом 4 зазначеної Інструкції
Мінконгоспу УРСР від 31. 01. 1966 року
встановлювалось, що реєстрації
підлягали всі будинки і домоволодіння,
які належали громадянам на праві
особистої власності, та розташовані в
межах міст і селищ міського типу УРСР.

Тобто Інструкцією не встановлювався
обов'язок щодо реєстрації будинків та
домоволодінь розташованих у селі.

Проте, за загально визначеним
принципом права, закони та інші
нормативно -правові акти не мають
зворотної дії в часі.

Вказаний принцип закріплений у ч. 1 ст.58
Конституції України.

Зазначені документи свідчать про
належне володіння спадкодавцем майна
та має усі необхідні документи
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент придбання майна.

Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України,
у разі спадкування права та обов'язки
спадкодавця переходять до спадкоємців.

Вбачається, що в 1986 році Київським
міжміським бюро технічної
інвентаризації було заведено
інвентаризаційну справу за № 110 від 01.
11. 1986 року на ім'я ОСОБА_2, і нумерацію
будинків було змінено.

Згідно інвентаризаційної справи, номер
будинку АДРЕСА_1 було замінено на номер
НОМЕР_1.

В даній інвентаризаційній справі
зазначається, що власником
домоволодіння НОМЕР_1 на 1/2 частину по
АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Також було проведено ексілікацію
загальної площі та плану житлового
приміщення.

Вбачається, що в 1997 році с. Жуляни Києво-
Святошинського району Київської
області було передано до Залізничного
району м. Києва.

В зв'язку з цим було проведено нову
інвентаризацію та видані нові технічні
паспорти на житлові будинки.

Згідно технічного паспорту, виданого
на ім'я ОСОБА_2, на житловий будинок
АДРЕСА_1, затвердженого начальником
Київського бюро технічної
інвентаризації Поліщуком від 06. 06. 1997
року, номер будинку НОМЕР_1 було
залишено без змін, було проведено та
затверджено поєтажний план
домоволодіння та встановлено загальну
дійсну вартість будинку в сімдесят
тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять
гривень.

Відповідно до технічного
паспорту від 06. 06. 1997 pоку, домоволодіння
ОСОБА_2, в Київському бюро технічної
інвентаризації було зареєстровано за
номером АДРЕСА_1.

Отримуючи технічний паспорт на 1/2
частину житлового будинку на АДРЕСА_1
від 06. 06. 1997 року, ОСОБА_2 не звернув
уваги на те, що Міською Радою народних
депутатів 04 липня 1997 року на договорі
купівлі - продажу було поставлено
штамп, в якому зазначалось, що
домоволодіння АДРЕСА_1 1/2 частина
згідно договору купівлі - продажу
належить ОСОБА_2 та записано в
реєстраційній книзі під № 40048, даний
штамп завірений печаткою Міської ради
народних депутатів м. Києва.

В різницю двох днів домоволодінню було
призначено два різних номера.

Таким чином вбачається, що при
здійсненні реєстрації міською радою
народних депутатів було допущено
помилки в нумерації будинку.

Згідно листа № 108/06-17/017-455 від 27. 11. 2013
року Солом'янської районної в м. Києві
державної адміністрації вбачається, що
відповідно до наявних
правовстановлюючих документів існує
один житловий будинок, 1/2 частина якого
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, а
інша 1/2 частина цього ж будинку в різних
правовстановлюючих документах
значиться як: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що вказаний житловий
будинок фактично розташований за
адресою АДРЕСА_1 та враховуючи, що
Солом'янською районною в м. Києві
державкою адміністрацією не
приймалось розпорядження про зміну
поштової адреси всього житлового
будинку або його частини, правильною
адресою житлового будинку під літерою
«А», слід вважати АДРЕСА_1.

Таким чином, вбачається, що через
бездіяльність спадкодавця щодо
з'ясування номеру домоволодіння та
відповідної реєстрації згідно
технічного паспорту, позивач, як
спадкоємець не може набути право
власності на вказане майно в порядку
спадкування через нотаріальну контору.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Відповідно до ч. 4 цієї ж статті
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин та враховуючи, що при
здійсненні реєстрації міською радою
народних депутатів було допущено
помилки в нумерації будинку,
вбачається, що вимоги позивача є
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Зважаючи на викладене, керуючись ст. ст.
328, 1216, 1218, 1222, 1261 ЦК України, ст. ст. 100, 101,
128 ЦК Української РСР 1963 року, ст.. ст.. 3,
4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226, 228 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бюро технічної
інвентаризації, Сьомої Київської
державної нотаріальної контори - про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, в порядку
спадкування після смерті батька
позивача - ОСОБА_2, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Зобов'язати Сьому Київську державну
нотаріальну контору видати ОСОБА_1
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частину домоволодіння,
яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язати Бюро технічної
інвентаризації м. Києва, привести в
належність технічну документацію по 12
частині домоволодіння АДРЕСА_1, згідно
технічного паспорту від 06. 06. 1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка має
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя: