Справа № 683/2222/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м.
Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді
Цішковського В.А.

при секретарі Сукманюк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи на стороні

відповідача без

самостійних вимог ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Старокостянтинові справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, про визнання
заповіту недійсним, а саме заповіту
ОСОБА_6 від 18 червня 2013 року.

В обґрунтування заявленого позову
ОСОБА_1 вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер її батько ОСОБА_6. У встановлений
законом строк вона, як спадкоємиця за
законом звернулась до нотаріуса для
оформлення спадщини, проте у нотаріуса
позивачка дізналась, що батько склав
заповіт згідно якого усе своє майно
заповів своїй сестрі ОСОБА_3 Позивачка
з таким рішенням не згідна, оскільки
протягом останніх років її батько
важко хворів, а на день складання
заповіту взагалі перебував у лікарні
не усвідомлюючи значення своїх дій та
знаходився у напівпритомному стані.
Також, позивачка вказала, що при
підписанні заповіту свідками були
близькі друзі відповідачки ОСОБА_3 Так
як, вирішити спір у позасудовому
порядку не можливо, позивачка
звернулась до суду.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду від 21 жовтня 2013 року в
якості третьої особи на стороні
відповідача без самостійних вимог
залучено ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивачка та його
представник позов підтримали та
просять його задовольнити. Представник
позивачки вказав, що заповіт померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 є не дійсним,
так як на день написання заповіту він
не усвідомлював значення своїх дій,
оскільки був під впливом ліків, які в
результаті вплинули на його дії. Також,
позивачка вказала, що бачила батька за
півроку до його смерті, а незадовго до
смерті батька вона дізналась, що він
перебуває у лікарні, про неадекватну
поведінку батька дізналась від
родичів.

В судовому засіданні відповідачка та
її представник проти позову
заперечили. Відповідачка вказала, що її
померлий брат ОСОБА_6 проживав разом з
нею, проте перед днем смерті проживав у
своєму будинку. З 13.06.2013 року її брат
перебував у лікарні у реанімаційному
відділенні, а 16.06.2013 року його
переведено у терапевтичне відділення.
Померлий ОСОБА_6 дійсно приймав ліки,
проте, вони ніяким чином не впливали ні
на розумовий, ні на психічний стан.
18.06.2013 року брат відповідачки склав
заповіт, згідно якого все належне майно
заповів їй. При написанні заповіту були
присутні заступник головного лікаря
ОСОБА_5 та колишні співробітники ОСОБА_6
- спадкодавця, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
Відповідачка вказала, що її брат був
при здоровому глузді та усвідомлював
значення своїх дій. Також, представник
відповідачки додав, що було дотримано
встановлену законом процедуру
складання заповіту.

Третя особа - заступник головного
лікаря ОСОБА_5 проти позову заперечив,
та вказав, що 18.06.2013 року ОСОБА_3
звернулась до нього із проханням
прийти до її брата ОСОБА_6, оскільки він
має намір скласти заповіт, проте не
сказав на кого. ОСОБА_5 прийшов у палату
ОСОБА_6 та пояснив йому процедуру
написання заповіту. При складанні
заповіту були присутні два свідки
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, чи були інші хворі він
не пам'ятає. Відповідачці про суть
заповіту він нічого не розповідав. На
момент складання заповіту ОСОБА_6 був
при повній свідомості та адекватній
поведінці, його хвороба на стан
свідомості не вплинула, він приймав
ліки, проте вони не впливали на його
свідомість, наркотичних ліків ОСОБА_6
не приймав. Згідно історії хвороби у
померлого був цероз печінки, рак
поперечноободової кишки зі стенозом
просвіту, набряк легень і головного
мозку.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд дійшов
висновку, що у позові слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_6. Після його смерті
залишилось спадкове майно. Згідно
заповіту складеного 18.06.2013 року у
Старокостянтинівській центральній
районній лікарні, все своє майно
померлий ОСОБА_6 заповів своїй сестрі
ОСОБА_3

Згідно свідоцтва про народження
від 04.11.1968 року серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 є
рідною дочкою померлого ОСОБА_6

Встановлено, що згідно медичної
карти стаціонарного хворого померлий
ОСОБА_6 хворів на цероз печінки, рак
поперечноободової кишки зі стенозом
просвіту, анемію, атеросклероз аорти,
судин основи головного мозку, ішемічну
хворобу серця та набряк легень і
головного мозку.

Вказані обставини
підтверджуються: паспортними даними
позивачки; копією свідоцтва про смерть
ОСОБА_6; копією свідоцтва народження
ОСОБА_1; копією свідоцтва про
реєстрацію шлюбу ОСОБА_1; копією
заповіту ОСОБА_6 від 18.06.2013 року;
спадковою справою № 464 від 11 липня 2013
року до майна померлого ОСОБА_6

Крім того, свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8
показали, що були співробітниками
померлого ОСОБА_6 18.06.2013 року вони
відвідали ОСОБА_6 Під час їхньої
розмови на запитання ОСОБА_8 ОСОБА_6
сказав, що він залишить спадкове майно
своїй сестрі ОСОБА_3 Після цього ОСОБА_9
велів сестрі покликати лікаря ОСОБА_5
Коли прийшов лікар відповідачка вийшла
і в присутності їх як свідків та ще
одного хворого ОСОБА_6 заповів своє
майно відповідачці. ОСОБА_7 вказав, що
лікар писав заповіт на коридорі, так як
в палаті не було столу. Після написання
заповіту ОСОБА_7 прочитав заповіт у
голос та підписав разом із ОСОБА_8
Померлий ОСОБА_6 зачитав у голос
заповіт після чого його підписав.
Також, свідки показали, що померлий був
адекватним та розумів значення своїх
дій, говорив чітко та не був під впливом
ліків.

Суд не бере до уваги покази
ОСОБА_10, оскільки вона є матір'ю
позивачки та перебувала з
відповідачкою у неприязних відносинах,
а також з померлим її колишнім
чоловіком ОСОБА_6 спілкувалась за
півроку до дня його смерті.

Також, суд не бере до уваги покази
ОСОБА_11, оскільки він є чоловіком
позивачки та спілкувався з померлим
ОСОБА_6 за півроку до дня смерті
останнього.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно п.27 Постанови пленуму
Верховного суду України №7 від 30.05.2008 р.
«Про судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину може бути визнано недійсним
не лише тоді, коли особа, якій воно
видане, не мала права на спадкування,
але й за інших підстав, установлених
законом. Іншими підставами можуть
бути:визнання заповіту недійсним,
визнання відмови від спадщини
недійсною, визнання шлюбу недійсним,
порушення у зв'язку з видачею свідоцтва
про право на спадщину прав інших осіб
тощо.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач звертаючись до
суду з позовом про визнання заповіту
недійсним не надав суду доказів, що у
день складання заповіту ОСОБА_6
перебував у напівпритомному стані,
знаходився під впливом ліків та не
усвідомлював значення своїх дій.
Оскільки для розв'язання спору
необхідні спеціальні знання, під час
розгляду справи позивачем заявлено
клопотання про призначення посмертної
судово-психіатричної експертизи.
Судом, сторонам роз'яснено право на
призначення такої експертизи, проте в
подальшому розгляді справи, позивач та
його представник відмовились від
призначення такої експертизи.

Враховуючи те, що суд не має
спеціальних знань для вирішення цього
питання, тому позбавлений можливості
вирішити цей спір без проведення такої
експертизи.

Оцінивши усі надані докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 1296-1297, 1301 ЦК України, п.27
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 30.05.2008 р. № 7, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним
відмовити.

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя