Справа № 2506/5367/2012
Провадження № 2/750/23/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у
складі:

головуючого - судді Лямзіної Н.Ю.

при секретарі - Будаш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Чернігові
справу за позовом ПАТ «ВіЕйБіБанк» до
ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

встановив:

06.07.2012 року позивач звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 355 095 грн. 59 коп. та понесених
судових витрат в розмірі 3219 грн, шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 65,4 кв. м. В якості
способу реалізації предмета іпотеки
просив встановити спосіб реалізації
нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1.

Позов мотивовано невиконанням
позичальником ОСОБА_2, майновими
поручителями якої являється
відповідач ОСОБА_1, умов договору про
надання кредиту від 26.08.2008 року.

У судовому засіданні представник
позивача зменшив позовні вимоги та
заявлені вимоги підтримав і наполягав
на їх задоволенні.

Представник відповідача позов не
визнав.

Третя особа ОСОБА_2 позов не
визнала.

Залучена до справи третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ІНТЕРШЛЯХБУД»
надало данні, що по договору №
кв.НОМЕР_1, оплачена площа 65 кв.м, за
даними БТІ № кв.НОМЕР_2 загальна площа
65,40 кв.м.

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

26.08.2008 року ПАТ «ВіЕйБіБанк» (далі по
тексту -Банк), позивач та відповідач
уклали Договір про надання кредиту №
№08/2402/08 від 28.01.2008 року (том 1, а.с. 9-17),
відповідно до якого Банк надав
відповідачу кредит в сумі 42787 доларів
США, строком до 26.08.2033 року зі сплатою 15%
річних (далі по тексту -Договір).
Розділом 4 Договору встановлено
відповідальність позичальника за
порушення порядку і строків оплати
кредиту та/або нарахованих відсотків у
вигляді пені.

05.12.2008 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк»
та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 2
до кредитного договору № 257/08 від 26.08.2008
року, відповідно до якої за
користування кредитними коштами
встановлюється плата в розмірі 17%
річних. В забезпечення виконання
вищевказаного кредитного договору між
ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено
іпотечний договір від 26.08.2008 року (том 1,
а.с.68-75). Згідно п.2.1 іпотечного договору,
іпотекодавец в забезпечення виконання
основного зобов'язання, що випливає з
кредитного договору № 257/08 від 26.08.2008
року, надає іпотекодержателю в іпотеку
нерухоме майно. Яке являє собою:
майнові права на об'єкт інвестування
(квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 62,56
кв. м., будівництво якого не завершено.

Рішенням Деснянського районного
суду м. Чернігова від 29.10.2010 року
стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» 419 338 грн. 52 коп.

Посилаючись на невиконання
відповідачем умов Договору позивач
просить стягнути з відповідачів
заборгованість, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 65,4 кв. м. В якості
способу реалізації предмета іпотеки
просив встановити спосіб реалізації
нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1
позивач не врахував вищезазначене
рішення. Дане рішення виконується і
станом на 10.01.2014 року, згідно довідки
позивача (том 1, а.с.202,203 ) заборгованість
позивача становить 29658 доларів 4 цента
США.

Згідно ст.12 Закону України «Про
іпотеку», іпотеко держатель має право
звернення стягнення на майно тільки у
разі порушення основного зобов'язання,
відповідна норма зазначена і в
кредитному договорі в п.3.2.9.

Виходячи з даної обставини, суд вважає
наступне, що позичальник сплачує
кредит і виконує рішення суду від 29.10.2010
року.

Крім того, що стягнення за договором
іпотеки може бути проведено лише на
конкретно визначене майно, зазначене в
договорі укладеним між банком та
ОСОБА_1 договором іпотеки передані
майнові права на об'єкт інвестування -
квартиру АДРЕСА_1 у кількості
вимірюваних одиниць 62,56 кв. м , а після
введеня в експлуатацію будинку номер
квартири та основні характеристики
були відкореговані та свідоцтво на
право власності ОСОБА_1 видано на
квартиру АДРЕСА_1 площею 65,4 кв.м ( том 1
а.с. 63).

Посилаючись на невиконання третьою
особою умов Договору позивач просить
стягнути з відповідачів
заборгованість, шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 .

Втім, як зазначено вище і
підтверджується пунктом 2.1 Договору
іпотеки (а.с. 69), квартира АДРЕСА_1 не
являється предметом іпотеки, у зв'язку
з чим у позивача відсутні правові
підстави вимагати звернення стягнення
на вказану квартиру.

Крім того, в силу положень статті 39
Закону України «Про іпотеку», у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки у рішенні
суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки;
пріоритет та розмір вимог інших

кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшій реалізації.

Отже, ухвалюючи рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд
зобов'язаний визначити опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя
згідно договору іпотеки стягнення за
договором іпотеки може бути проведено
лише на конкретно визначене майно,
зазначене в договорі укладеним між
банком та ОСОБА_1 договором іпотеки
передані майнові права на об'єкт
інвестування - квартиру АДРЕСА_1 у
кількості вимірюваних одиниць 62,56 кв.
м., а після введення в експлуатацію
будинку номер квартири та основні
характеристики були відкореговані та
свідоцтво на право власності ОСОБА_1
видано на квартиру АДРЕСА_1 площею 65,4
кв. м ( том 1 а. с. 63).

Тобто квартира, яку банк вважає
предметом іпотеки за договором має
інші технічні характеристики та є
відмінною від квартири, отриманої у
власність, оскільки має інші, відмінні
від предмету іпотеки, технічні
характеристики.

Судом надавався час на укладення
додаткової угоди, але позивач не вніс в
договір іпотеки відповідні зміни, щодо
зміни істотних вимог, передбачених
ст.638 ЦК України та ч.3 п.3 ст.16 Закону
України «Про іпотеку».

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України
істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
умови, щодо яких за заявою хоча б однією
із сторін має бути досягнуто згоди.

За вимогами ч.3 п.3 ст.16 Закону України
«Про іпотеку». Іпотечний договір
повинен містити опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані. Ці умови
закон визначає як істотні умови
договору іпотеки.

Вищевикладене в сукупності є
безумовною підставою для відмови в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБіБанк»
до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.Ю. Лямзіна