АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/7690/5555/2014
Головуючий у 1-ій інстанції - Панченко
Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючої - Музичко С.Г

Суддів - Семенюк
Т.А.,. Кравець В.А.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 03.03.2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа:
Служба у справах дітей Деснянської
районної в м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 03.03.2014 року позов ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах
дітей Деснянської районної в м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання
малолітніх дітей задоволено. Визначено
місце проживання дитини: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2
року з матір'ю ОСОБА_5.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судовий збір у розмірі 229,41 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник відповідача ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржуване рішення змінити,
зазначивши місце проживання позивача.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивача ОСОБА_8 проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, вважаючи, що рішення суду
першої інстанції є законним та
обґрунтованим. Відповідач та його
представник в судове засідання не суду
не з'явились, про причини неявки суд не
повідомили, про дату та час розгляду
справи повідомлені належним чином (а.с.
78-81), що відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України не перешкоджає розгляду справи
за їх відсутності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
інтересів дитини, віку та наявності
правових підстав для визначення місця
проживання малолітніх дітей з матір'ю,
оскільки така обставина не позбавляє
батька приймати активну участь у
вихованні дітей.

Колегія суддів, погоджується з
рішенням суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_5 з 25.02.2005 по 16.06.2011 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_3 За час спільного проживання у
них народилась двоє дітей: син ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження та донька
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу
між батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Україною 27 лютого 1991
року, дата набуття чинності для України
27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питанням
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України,
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років є місце
проживання її батьків або одного з них,
з ким вона проживає.

Відповідно до положення ч.1 ст. 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 19 СК України при
розгляді судом спорів щодо участі
одного з батьків у вихованні дитини,
місця проживання дитини, позбавлення
та поновлення батьківських прав,
побачення з дитиною матері, батька, які
позбавлені батьківських прав,
відібрання дитини від особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду, управління батьками
майном дитини, скасування усиновлення
та визнання його недійсним
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування. Орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

У силу ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може бути вирішено органом
опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

З аналізу норм сімейного законодавства
вбачається, що у тому разі, коли батьки
дитини спільно не проживають, право
визначати місце проживання дитини
залишається за кожним з батьків.
Питання про визначення місця
проживання дитини має вирішуватись
тільки з урахуванням інтересів кожного
з батьків, а перш за все з урахуванням
прав та законних інтересів дитини - її
права на належне батьківське
виховання, яке повною мірою може бути
забезпечене тільки обома батьками;
права на безперешкодне спілкування з
кожним з батьків, здійснення обома
батьками якого є запорукою нормального
психічного розвитку дитини.

Згідно ч. 2 ст. 171 СК України дитина, яка
може висловити свою думку, має бути
вислухана при вирішенні між батьками,
іншими особами спору щодо її виховання,
місця проживання, у тому числі при
вирішенні спору про позбавлення
батьківських прав, поновлення
батьківських прав, а також спору щодо
управління п майном.

З матеріалів справи вбачається, що з
лютого 2005 року по вересень 2009 року
ОСОБА_5 перебувала у шлюбних стосунках
з ОСОБА_3 Від спільного проживання
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6
та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька
ОСОБА_7.(а.с.10,11)

21 листопада 2011 року рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
шлюб між сторонами розірвано.(а.с.8)

Встановлено, що з моменту розірвання
шлюбу, неповнолітні діти проживають
разом з матір'ю, за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з актом від 27.02.2014. обстеження
умов проживання ОСОБА_5 орендує
квартиру, для малолітніх дітей
створено всі умови для їх навчання та
відпочинку.

Відповідно до висновку Служби у
справах дітей Деснянської районної в
м.Києві держаної адміністрації, щодо
визначення місця проживання
малолітніх дітей, доцільно визначити
місце проживання дітей разом з матір'ю
ОСОБА_5(а.с.29)

Згідно із роз'ясненнями наданими у
Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 19 грудня 2008 року «Про
внесення змін до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» висновок органу
опіки та піклування має бути
оформлений на бланку державних
адміністрації районів, районів міст
Києва та Севастополя, виконавчих
органів міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад, підписаний
головою (заступником голови) та
скріплений печаткою. Також до висновку
органу опіки та піклування мають бути
додані документи, зазначені ч. 3 ст. 253
ЦПК України.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи,
які б давали підстави до зміни рішення
суду, оскільки позивач може змінити
місце проживання, та разом з тим вона
правомірно скористалась своїх правом
на звернення до суду з цим позовом
незалежно від місця її проживання.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 03.03.2014 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий

Судді