Справа № 182/1560/14-ц
Провадження № 2/0182/1909/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.04.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - судді Тихомирова І.В.

при секретарі - Рахуба О.Г.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Кутової Т.В.

представника третьої особи - Фесака О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Нікополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Відділу Державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції, третя особа:
Нікопольське обласне підприємство
оптової торгівлі про відшкодування
шкоди (реальні збитки), завданих майну
потерпілого та відшкодування
моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулася до Нікопольського
міськрайонного суду з позовом до
Відділу Державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції (далі за текстом
ВДВС Нікопольського МРУЮ), третя особа:
Нікопольське обласне підприємство
оптової торгівлі про відшкодування
шкоди (реальні збитки), завданих майну
потерпілого та відшкодування
моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.08.2011 р.
ВДВС Нікопольського МРУЮ було описано
та накладено арешт на агрегатний
вальцевий млин Р6-АВМ-15

15.11.2011 р. ВДВС Нікопольського МРУЮ було
описано та накладено арешт на
обладнання, яке не було законсервовано.

06.09.2013 р. при накладені арешту було
виявлено, що агрегатний вальцевий млин
Р6-АВМ-15 розукомплектовано та він
непридатний до експлуатації.

Позивач вважає, що ВДВС Нікопольського
МРУЮ своїми неправомірними діями щодо
передачі обладнання на відповідальне
збереження Нікопольському обласному
підприємству оптової торгівлі,
спричинило їй моральну шкоду, яку
оцінює в 150000,00 грн.

Крім того в зв'язку з тим, що в складське
приміщення потрапляють опади,
обладнання приходить в неприродність
до експлуатації, їй спричинена
матеріальна шкода, яку вона оцінює в
850000,00 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити.

Суду пояснив, що документи та докази,
які б підтвердили право власності
ОСОБА_4 на обладнання, на яке 03.08.2011 р.,
15.11.2011 р. ВДВС Нікопольського МРУЮ було
накладено арешт відсутні. Підтвердити
право власності позивача він не може.
Зазначене в позовні заяві обладнання,
на думку представника позивача,
знаходилось у власності приватного
підприємства «Дніпрянка», однак на
підтвердження цього доказів у позивача
також не має.

Представник відповідача просила
відмовити в задоволені позову
повністю, оскільки ОСОБА_4 не перебуває
в правових відносинах з ВДВС
Нікопольського МРУЮ.

Представник третьої особи в
задоволенні позову просив відмовити.

Суд вислухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи приходить до
наступного.

03.08.2011 р. державним виконавцем ВДВС
Нікопольського МРУЮ було проведено
опис майна ПП «Дніпрянка». Описане
майно було арештовано та передано на
відповідальне збереження. (а.с. 8-9)

15.11.2011 р. державним виконавцем ВДВС
Нікопольського МРУЮ були проведенні
виконавчі дії з примусового виконання
наказу Господарського суду
Дніпропетровської області та було
проведено опис майна ПП «Дніпрянка».
Описане майно було арештовано та
передано на відповідальне збереження.
(а.с. 10-11)

Відповідно до статуту ПП «Дніпрянка»
власником підприємства є ОСОБА_1 (а.с.
6-7).

У ст. 316 ЦК України зазначено, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Приписами ст. 321 ЦК передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак будь, яких доказів того, що ОСОБА_4
є власником майна на яке ВДВС
Нікопольського МРУЮ було накладено
арешт судом не добуто, представником
позивача суду не доведено, матеріали
цивільної справи не містять.

А тому, у зв'язку з недоведеністю права
власності позивача на майно, що
становить предмет позову, суд не може
застосувати способи його захисту, у
зв'язку з чим позовні вимоги в частині
стягнення шкоди завданої майну
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Оскільки при розгляді справи не
встановлено причинно-наслідкового
зв'язку між завданням шкоди майну
позивача та отримання ОСОБА_4 від цього
моральної шкоди, суд приходить до
думки, що позовні вимоги в цій частині
також задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦК України, в зв'язку
з тим що ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи
(а.с. 14) судові витрати за рішенням суду
повинні бути віднесені за рахунок
держави.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. ст. 316, 321, 1167 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 14, 15, 60, 88, 212, 213-215, 217, 218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_4 до Відділу
Державної виконавчої служби
Нікопольського міськрайонного
управління юстиції, третя особа:
Нікопольське обласне підприємство
оптової торгівлі про відшкодування
шкоди (реальні збитки), завданих майну
потерпілого та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Судові витрати в розмірі 243, 60 грн.
віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10-ти днів з моменту
його проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні, можуть оскаржити
рішення суду першої інстанції у такий
самий строк з моменту отримання його
копії.

Суддя: І. В. Тихомиров