АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі: головуючого
- Левенця Б.Б.

суддів: Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном, зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання права власності та
за об'єднаним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди нерухомого майна з правом
викупу та про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, на обґрунтування якого
зазначив, що 30 грудня 2011 року ним була
придбана квартира АДРЕСА_3. 18 травня
2012 року у вказану квартиру, шляхом
злому та заміни вхідних замків
проникли невідомі особи. На
сьогоднішній день ОСОБА_2 чинить
перешкоди в користуванні майном шляхом
заміни замків у вхідних дверях та не
допущення до квартири, тому просив
усунути перешкоди в користуванні
спірною квартирою, шляхом вселення до
вказаної квартири, а також просив
заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди у
користуванні зазначеною квартирою. (т. 1
а.с.2-3)

У лютому 2013 року ОСОБА_2 подав
зустрічний позов до ОСОБА_1, в якому
просив визнати за ним право власності
на квартиру АДРЕСА_3 на обґрунтування
якого зазначив, що ОСОБА_1 набув право
власності на квартиру АДРЕСА_3, шляхом
купівлі-продажу квартири у ОСОБА_3, який
був власником спірної квартири на
підставі рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 14 листопада
2011 року. Рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 14 листопада 2011 року,
відповідно до відповіді Голови
Дарницького районного суду м. Києва
наданої на офіційний запит ОСОБА_2, не
ухвалювалось та відсутнє в Єдиному
державному реєстрі судових рішень, де
стороною по справі є ОСОБА_2 і даним
рішенням останнього було позбавлено
майнових прав. У зв'язку з фактом
шахрайських дій він звернувся за
захистом до правоохоронних органів.
Було порушено кримінальну справу,
однак слідство ще триває. (т. 1 а.с.29-31)

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 07 березня 2013 року зустрічний
позов ОСОБА_2 прийнято до розгляду в
одному провадженні з позовом ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
майном. (т. 1 а.с.44-45)

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, на
обґрунтування якого зазначив, що права
на квартиру АДРЕСА_3 нікому не
передавав та ніяких угод не укладав,
тому просив визнати недійсними договір
оренди нерухомого майна з правом
викупу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
а також договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_3 укладений між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т. 1 а.с.51-54)

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 21 березня 2013 року цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди нерухомого майна з правом
викупу та про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири та
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні майном об'єднано в одне
провадження. (т. 1 а.с.94-95)

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
майном відмовлено, зустрічний позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено, визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_3, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 114.71 грн. судового збору. Цим же
рішенням об'єднаний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1 задоволено, визнано
недійсним договір оренди нерухомого
майна з правом викупу квартири АДРЕСА_3
від 2011 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 30 грудня 2011 року
квартири АДРЕСА_3, укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_1, стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 107.30 грн. судового збору. (т. 1
а.с.199-205)

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, просив
скасувати рішення суду і ухвалити нове,
яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
майном задовольнити, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності та позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору оренди нерухомого
майна з правом викупу та про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири відмовити. На обґрунтування
скарги зазначив, що суд ухвалюючи
рішення по справі дійшов помилкового
висновку про недійсність та підробку
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 14 листопада 2011 року, оскільки
вказане рішення є предметом розгляду
кримінального провадження. Крім того, в
матеріалах справи відсутній договір
оренди нерухомого майна з правом
викупу, який суд визнав недійсним, та
відсутні докази, на які посилався суд
під час ухвалення оскаржуваного
рішення. (т. 1 а.с.208-211)

Скарга від відповідача ОСОБА_3 на
рішення суду першої інстанції не
надходила.

В судовому засіданні представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_6 підтримали
скаргу і просили її задовольнити,
ОСОБА_2 проти апеляційної скарги
заперечував.

Інші особи до суду не прибули, причини
неявки не повідомили про час та місце
розгляду справи були сповіщені
встановленим порядком про що у справі є
докази. ОСОБА_3 був сповіщений на
останню відому суду адресою,
повідомлення повернулось із відміткою
про відсутність адресата, заяв про
зміну місця проживання (перебування)
ОСОБА_3 не подавав. (т. 2 а.с. 6-14)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 76, ст. 77, ч. 2 ст.
305 ЦПК України, колегія суддів визнала
повідомлення належним, а неявку такою,
що не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що скарга
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину від 01
березня 2011 року ОСОБА_2 отримав у
спадщину від померлої бабусі ОСОБА_7
квартиру АДРЕСА_3.(а.с. 32)

За витягом з Державного реєстру право
власності на квартиру АДРЕСА_3 було
зареєстровано за ОСОБА_2(т. 1 а.с. 56-57)

За повідомленням начальника
Київського МБТІ та РПВ на об'єкти
нерухомого майна від 15.02.2012 року №
6281(И-2012), право власності на вищевказану
квартиру перейшло до іншої фізичної
особи на підставі рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 14
листопада 2011 року.(т. 1 а.с. 58)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_1
посилався на нотаріально посвідчений
договір купівлі вказаної квартири у
ОСОБА_3, із зазначенням, що останньому
квартира належала на підставі рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 14 листопада 2011 року.

Колегія судів перевірила та відхилила
вказані доводи апелянта враховуючи
наступне.

Дійсно, 30 грудня 2011 року був укладений
та нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу за яким ОСОБА_3 продав,
а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_3.
Право власності ОСОБА_1 на вищевказану
квартиру було зареєстровано. (т. 1 а.с. 4-6)

Проте, за повідомленням голови
Дарницького районного суду міста Києва
в провадженні суду не виявлено справ
відповідачем у яких виступає ОСОБА_2,
рішення датоване 14 листопада 2011 року
про визнання за ОСОБА_3 права власності
на квартиру 207 за адресою: АДРЕСА_1
Дарницьким районним судом міста Києва
не ухвалювалось і в Єдиному Державному
реєстрі судових рішень відсутнє.(т. 1
а.с. 36, 104-105 т. 2 а.с. 15-16)

У провадженні органів досудового
слідства перебуває кримінальна справа
за фактом підробки рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 14
листопада 2011 року, досудове слідство
зупинено. Оскільки до суду не надано
доказів, що вказана кримінальна справа
розглядається судом відсутні і
підстави для зупинення провадження у
цій справі.(т. 1 а.с. 40-43)

Таким чином, ОСОБА_3 укладаючи договір
купівлі-продажу діяв на підставі
неіснуючого рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 14
листопада 2011 року, а відтак не мав права
власності на вищевказану спірну
квартиру і, відповідно, права
розпоряджатись вказаною квартирою.
Відсутнє рішення суду від 14 листопада
2011 року, яке лише у випадку його
ухвалення було б правовстановлюючим
документом, не створює будь - яких прав
або обов'язків у сторін по справі та не
потребує його скасування. При цьому
факт реєстрації прав за неіснуючим
рішенням суду не створює права
власності на об'єкт нерухомості.

Тому, з огляду на положення ч. 1 ст. 203, ч. 1
ст. 215, ч. 1 ст. 317, 319, ч. 1 ст. 658 ЦК України,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про визнання
недійсним договору від 30 грудня 2011 року
купівлі-продажу квартири 207 за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_1
та нотаріально посвідченого приватним
нотаріусом КМНО ОСОБА_9 (а.с. 4)

Стосовно інших вимог ОСОБА_2 колегія
суддів зазначає про таке.

Відповідно до ст. 793 ЦК України, договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини)
укладається у письмовій формі. Договір
найму будівлі або іншої капітальної
споруди (їх окремої частини) строком на
три роки і більше підлягає
нотаріальному посвідченню.

Право користування нерухомим майном,
яке виникає на підставі договору найму
будівлі або іншої капітальної споруди
(їх окремої частини), укладеного на
строк не менш як три роки, підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону.(ст. 794 цього Кодексу)

ОСОБА_2 заперечував факт укладення
будь-яких договорів (усних або
письмових) із ОСОБА_3 щодо вищевказаної
квартири.

До суду не надано доказів укладання
договору найму (оренди) з правом викупу
квартири 207 за адресою: АДРЕСА_1,
укладеного у 2011 році або в інший час між
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, не встановлено таких
обставин і доказів і в судовому
засіданні.

За відсутності належно оформленого і
підписаного договору найму (оренди)
вищевказаної квартири з правом викупу,
як предмету дослідження, колегія
суддів не вирішувала і питання
призначення судової експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Не може бути визнаний недійсним
правочин, який не вчинено.

Тому не можна визнати обґрунтованим
висновок районного суду про визнання
недійсним договору оренди нерухомого
майна з правом викупу квартири 207 за
адресою: АДРЕСА_1, щодо якого відсутні
докази його укладення між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3. При цьому колегія суддів
виходить з того, що вказаний договір
оренди не є правовстановлюючим
документом на спірну квартиру та не
впливає на висновок про наявність
(відсутність) права власності.

Оскільки ОСОБА_2 набув право власності
на квартиру 207 за адресою: АДРЕСА_1 на
підставі нотаріально посвідченого
свідоцтва про право на спадщину від 01
березня 2011 року і останнє на час
розгляду справи судом не скасовано і
недійсним не визнано, а тому
додаткового визнання цього права
власності за ОСОБА_2 ще й за рішенням
суду не потребує.

З цих же підстав, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні квартирою.

За таких обставин рішення районного
суду підлягає скасуванню в частині
задоволення зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 права
власності на квартиру АДРЕСА_3 та
стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
114.71 грн. судового збору та в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди нерухомого майна з правом
викупу квартири АДРЕСА_3 від 2011 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
ухваленням в цій частині нового
рішення про відмову в задоволенні цих
заявлених ОСОБА_2 вимог.

В іншій частині оскаржуване рішення
підлягає залишенню без змін.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що вказане рішення є підставою
для скасування реєстрації права
власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3
та реєстрації права власності ОСОБА_2
на вищевказану квартиру за заявою
ОСОБА_2, а останній як власник квартири
не позбавлений можливості вимагати
захисту порушеного права у порядку,
передбаченому ст. 388 ЦК України. Проте
таких вимог у цьому провадженні
заявлено не було.

Інші доводи скарги цих висновків не
спростовують тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1, 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року
скасувати в частині задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання за ОСОБА_2 права власності
на квартиру АДРЕСА_3 та стягнення із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114.71 грн.
судового збору, та в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
оренди нерухомого майна з правом
викупу квартири АДРЕСА_3 від 2011 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні цих позовних
вимог ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 09 грудня
2013 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д. Махлай

В.Й. Шиманський

Справа № 22-ц/796/2324/2014

Головуючий у першій інстанції -Сирбул
О.Ф.

Доповідач Левенець Б.Б.