Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2014р.
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі головуючого судді
Боровікової А.І., при секретарі Мікові
П.О., за участю представників сторін
Кільдюшкіна О.В. та ОСОБА_2, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
Приватного підприємства
„Граніт-Запоріжжя" до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору уступки
права вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Приватне підприємство
«Граніт-Запоріжжя» в особі директора
ПП Граніт-Запоріжжя Плахіна С.М.
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
уступки права вимоги, вказавши, що
23.02.2011 р. між ОСОБА_6 та його сином
ОСОБА_3 було укладено договір поступки
права вимоги виконання зобов'язань,
викладених в «Гарантійних
зобов'язаннях» Запорізького
підприємства «Агропромсервіс»,
правонаступником якого є Приватне
підприємство «Граніт-Запоріжжя».
В цьому договорі зазначено, що право
вимоги, яке передається по даному
договору є зобов'язання боржника
передати у власність ОСОБА_6 або
виплатити ринкову вартість
нежитлового приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 і нового катеру
«Амур» на момент вимоги.

Позивач зазначає що вказаний
договір є підробленим, оскільки ОСОБА_6
цього договору не підписував, оскільки,
як зазначив позивач візуальне
ознайомлення та порівняння
.....подліних підписів ОСОБА_6, виконаних
ним особисто на заяві про прийняття
до роботи и наказах по підприємству
значно відрізняються від підпису на
договорі уступки права вимоги, що дає
підстави вважати, що підпис, здійснений
на договорі уступки від імені ОСОБА_6 -
здійснений сторонньою особою.

На підставі викладеного, позивач
просив суд визнати недійсним договір
уступки права вимоги від 23.02.2011 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по
зобов'язанням боржника - ПП
«Граніт-Запоріжжя».

У судовому засіданні позивач в
особі директора ПП „Граніт-Запоріжжя"
ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_1
позовні вимоги уточнили, звернувшися
до суду з вищезазначеним позовом лише
до ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_6, відповідно
довідки приватного нотаріуса ОСОБА_7
від 25.08.2011р., помер 24.02.2011р.; уточнений
позов підтримали повністю, надали суду
пояснення, аналогічні викладеним у
позовній заяві, просили суд
задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_2
позовні вимоги не визнав, суду пояснив,
що Договір уступки права вимоги від
23.02.2011 р. між ОСОБА_6 та його сином
ОСОБА_3 було укладено у відповідності з
діючим законодавством щодо укладення
правочинів, підстави для визнання
зазначеного Договору недійсним
відсутні, а також пояснив, що позивачем
і його представником вже неодноразово
в рамках інших справ між тими самими
сторонами, заявлялось про нібито
підробку підпису на документах, але
жодним доказом це не підтверджується,
просив у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
представника позивача та відповідача,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 204 ЦК України встановлено, що
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Судом встановлено, позивач звернувся
до суду з позовною заявою до ОСОБА_3,
ОСОБА_6 про визнання недійсним договору
уступки права вимоги.

Договір уступки права вимоги було
укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 23 лютого
2011 року. 24 лютого 2011 року ОСОБА_6 помер.

В цьому договорі зазначено, що
право вимоги, яке передається по даному
договору є зобов'язання боржника
передати у власність ОСОБА_6 та
виплатити ринкову вартість
нежитлового приміщення, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, і нового катеру
«Амур» на момент вимоги.

В позовній заяві позивач зазначає про
те, що договір є підробленим, оскільки,
на думку позивача, ОСОБА_6 цього
договору не підписував.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Ухвалою суду від 27.03.2013р. за
клопотанням позивача було призначено
судову почеркознавчу експертизу, на
вирішення якої було поставлено
питання: чи виконаний підпис від імені
ОСОБА_6 на Договорі уступки права
вимоги між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 23.02.2011р.
саме ОСОБА_6 чи іншою особою.

Для проведення експертизи позивачем
були надані суду зразки почерку і
підпису ОСОБА_6, здійснені останнім на
наказах-розпорядженнях ЗП
„Агропромсервіс" та на заявах
робітників підприємства за 1991-1993р.р.
(резолюції заступника директора
ОСОБА_6 та його підписи). Інших зразків
підпису та почерку ОСОБА_6, як пояснив
позивач суду, він не має.

Також судом з"ясовувалося питання про
надання для проведення експертизи
оригіналу Договору уступки права
вимоги від 23.02.2011 р., укладеного між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6, але сторони заявили
суду, що оригінал Договору в них
відсутній.

Згідно клопотання на адресу суду
експерта НДЕКЦ при ГУМВС України у
Запорізькій області від 06.08..2013р.,
останній для проведення експертизи
запросив необхідну кількість вільних
зразків підпису ОСОБА_6, виконаних у
2010-2011 р.р.

Згідно повідомлення
Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при Головному управлінні МВС України в
Запорізькій області від 20.11.2013 р. № 150,
проведення експертизи виявилося
неможливим у зв'язку із невиконанням
клопотання експерта щодо надання
оригіналу досліджуваного документу.
Ненадання оригіналу досліджуваного
документу для проведення експертизи
відповідач пояснив тим, що оригінал
договору в нього відсутній.

Таким чином, позивачем не подано
жодного належного та допустимого
доказу на підтвердження позовних вимог
щодо недійсності договору уступки
права вимоги.

Крым того, Рішенням Апеляційного
суду Запорізької області від 20.02.2012р.
по цивільній справі № 22-292 2012 рік було
визнано за ОСОБА_3 право власності на
72/100 частки приватного підприємства
«Граніт-Запоріжжя», розташованого за
адресою АДРЕСА_1 (а.с. 54-56). Ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи від 21.06.2012 року, рішення
Апеляційного суду Запорізької області
від 20.02. 2012 р. залишено без змін (а.с. 57-59).

В рамках вищезазначеної справи
судами досліджувався договір уступки
права вимоги, укладений 23.02.2011 р. між
ОСОБА_6 та ОСОБА_3, встановлено
правомірність договору уступки права
вимоги. Позивач в даній справі не
заперечував проти дійсності
вищезазначеного договору уступки
права вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України -
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Інших підстав для визнання
недійним договору уступки права
вимоги, укладеного 23.02. 2011 р. між ОСОБА_6
та ОСОБА_3, окрім як підроблення, на його
думку, підпису ОСОБА_6 позивач не
зазначив.

Дослідившши вищезазначені обставини,
суд приходить до висновку, що позивачем
під час розгляду справи не доведено
того факту, що договір уступки права
вимоги від 23.02.2011р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
не підписувався ОСОБА_6, а тому позовні
вимоги не підлягають задоволенню за
недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 202-204, 215, 626 ЦК
України, ст.ст. 60, 212 - 214 ЦПК України, суд
-

В И Р
І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог
відмовити.

На рішення суду протягом десяти днів з
дня його проголошення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя
А.І. Боровікова