Номер провадження: 22-ц/785/5241/14
Номер справи місцевого суду: 500/4930/13-ц
Головуючий у першій інстанції Жигулін
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої
О.С.

суддів
Косогор Г.О., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Сілукової
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 26 березня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт», комісії по трудових спорах
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» про
визнання наказу незаконним, поновлення
на посаді та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт», комісії
по трудових спорах державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про визнання наказу
незаконним, поновлення на посаді та
стягнення моральної шкоди, посилаючись
на те, що він працював
докером-механізатором комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу ВПК-2 державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», де мав надбавки за
обов'язки ланкового. Разом із тим
наказом № 44-ос від 19 березня 2013 року він
був переміщений постійно з 21 березня 2013
року на посаду механізатора
(докера-механізатора) комплексної
бригади на навантажувально-
розвантажувальних роботах другого
класу виробничої дільниці 85 км. з
відрядною оплатою праці по годинній
тарифній ставці з попереднім графіком
роботи. Рішенням № 7 комісії по
трудових спорах державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» переміщення
визнане законним. Позивач вважає
вказані наказ та рішення незаконними з
оглядом на те, що виробнича дільниця 85
км. знаходиться за межами м. Ізмаїла, що
зумовлює переведення, яке було
проведено без його згоди. Разом із тим
переведення стосується погіршення
оплати його праці через відсутність
доплати ланкового, а відсутність на
виробничій дільниці 85 км.
навантажувально-розвантажувальних
робіт позбавляє його премій за
виконання вказаних робіт, а також
погіршує його умови щодо стажу для
отримання пільгової пенсії через
виконання лише господарських робіт. В
зв'язку з чим просив наказ № 44-ос від 19
березня 2013 року та рішення № 7 від 02
квітня 2013 року комісії по трудових
спорах державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» визнати незаконними та
скасувати, поновити його на посаді
докера-механізатора комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу ВПК-2 державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» і стягнути з
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» на його
користь моральну шкоду в розмірі 3000
грн.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов не
визнав.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26 березня 2014
року позов ОСОБА_2 до ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт», комісії
по трудових спорах державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про визнання наказу
незаконним, поновлення на посаді та
стягнення моральної шкоди задоволений
частково.

Скасований наказ № 44-ос від 19 березня
2013 року ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» та рішення № 7 від 02
квітня 2013 року комісії по трудових
спорах ДП «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про переміщення
ОСОБА_2 постійно з 21 березня 2013 року на
посаду механізатора
(докера-механізатора) комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу виробничої
дільниці 85 км. з відрядною оплатою
праці по годинній тарифній ставці з
попереднім графіком робот.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
про поновлення на роботі на посаді
докера-механізатора комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу ВПК-2 державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», а також стягнення
моральної шкоди відмовлено.

На рішення суду ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якої просить
рішення суду змінити, поновити його на
посаді механізатора
(докера-механізатора) комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу, та стягнути
моральну шкоду, посилаючись на те, що
рішення суду є частково незаконним та
необґрунтованим, оскільки судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

В судове засідання сторони не
з`явилися, про розгляд справи були
повідомлені належним чином (а.с. 220-221,
226-227).

Зі змістом ст. 11 ЦПК України, особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми процесуальними правами на
власний розсуд.

У відповідності до ст.. 305 ч. 2 ЦПК
України неявка сторін, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
заперечення на неї, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 309 ЦПК
України, підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, а також
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених такими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд
першої інстанції цих вимог закону не
врахував, у зв'язку з чим висновки суду
не відповідають обставинам справи та
вимогам процесуального та
матеріального права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював
докером-механізатором комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу ВПК-2 державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», де мав надбавки за
обов'язки ланкового. Наказом № 44-ос від
19 березня 2013 року він був переміщений
постійно з 21 березня 2013 року на посаду
механізатора (докера-механізатора)
комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу виробничої
дільниці 85 км. з відрядною оплатою
праці по годинній тарифній ставці з
попереднім графіком роботи. Рішенням №
7 комісії по трудових спорах державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» переміщення
визнане законним. Позивач вважає
вказані наказ та рішення незаконними,
оскільки виробнича дільниця 85 км.
знаходиться за межами м. Ізмаїла, що
зумовлює переведення, яке було
проведено без його згоди. Разом із тим
переведення стосується погіршення
оплати його праці через відсутність
доплати ланкового, а відсутність на
виробничій дільниці 85 км.
навантажувально-розвантажувальних
робіт позбавляє його премій за
виконання вказаних робіт, а також
погіршує його умови щодо стажу для
отримання пільгової пенсії через
виконання лише господарських робіт. На
думку позивача, незаконні дії
керівництва пов'язані з його
діяльністю у профспілковій
організації «Захист справедливості».

Приймаючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив з того, що до
матеріалів справи не долучені докази,
які можуть бути підтвердженням того, що
зміна місця роботи позивача проведена
за результатами його діяльності у
профспілковій організації, а під час
переведення позивача норми трудового
законодавства були дотримані.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював
докером-механізатором комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу ВПК-2 державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт».

Наказом № 44-ос від 19 березня 2013 року на
підставі ст. 32 КЗоТ України він був
переміщений постійно з 21 березня 2013
року на посаду механізатора (докера-
механізатора) комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах другого класу виробничої
дільниці 85 км. з відрядною оплатою
праці по годинній тарифній ставці з
попереднім графіком роботи (а.с.25-26).

В зв'язку з незгодою позивача з таким
рішенням відповідача він звернувся до
КТС. Рішенням № 7 комісії по трудових
спорах державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» переміщення визнане законним
(а.с.7, 35-39).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначеною цієї
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю і
угодою сторін.

Частиною першою ст. 32 КЗпП України
передбачено, що переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу, та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Переведення на іншу роботу - це
переміщення працівника, при якому
змінюється робота, яку виконує
працівник, його спеціалізація,
кваліфікація, посада. Направлення на
роботу в іншу місцевість, відповідно до
вимог трудового законодавства,
вважається переведенням працівника.
При цьому, слід виходити з того, що інша
місцевість - це інший населений пункт.
За правилами ч. 2 ст. 32 КЗпП України, не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ, у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

Переміщення є законним, якщо згідно
ст.ст.21,31,32 КЗпП України воно буде
проводиться в межах трудового договору
і не передбачає істотних його змін.
Виходячи зі змісту цих норм, істотними
умовами праці є система та розмір
оплати праці, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміну розрядів і найменування посад та
інші умови, які за певних обставин слід
вважати істотними.

Як вбачається з довідника
кваліфікаційних характеристик
професій працівників, затвердженого
наказом Міністерства транспорту
України № 863 від 10.12.2001 року, до завдань
та обов'язків механізаторів (докерів
механізаторів) комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2-го класу відносяться:
виконання навантаження, вивантаження,
перевантаження, переміщення, складання
та кріплення всіх вантажів у трюмах і
на палубах суден, у залізничних
вагонах, на автомобілях і складських
площах із застосуванням кранів або
екскаваторів двох різних груп; кранів
або екскаваторів однієї групи в
поєднанні з одним із видів
підйомно-транспортних машин
(механізмів)...; здійснення керування
підйомно-транспортними і
перевантажувальними машинами
(механізмами), що застосовуються;
проведення щозмінного технічного
обслуговування машин (механізмів),
вантажозахоплювальних та інших
пристроїв, участь в інших видах
технічного обслуговування й ремонту;
усунення несправності, яку було
вичавлено; виконання стропування й
ув'язування вантажів, які потребують
підвищеної обережності.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснення сторін в суді першої
інстанції на виробничій дільниці 85 км
позивачем разом з іншими
докерами-механізаторами здійснювались
господарські роботи (а.с.29). Зазначені
роботи являються допоміжними та
передбачені Галузевими нормами часу на
допоміжні та господарські роботи, що
виконуються робітниками, зайнятими на
вантажно-розвантажувальних роботах у
морських портах. При цьому, колегія
суддів виходить з того, що посадові
обов'язки докера-механізатора 2-го
класу на ДП "Ізмаїльський морський
торговельний порт" визначені
довідником кваліфікаційних професій
працівників, який затверджений наказом
Міністерства транспорту України, та
погоджені Міністерством праці та
соціальної політики України, тобто є
нормативно-правовим актом на відміну
від Галузевих норм часу, на які
посилається відповідач.

Як вбачається з довідки начальника ВД 85
км Кісеоларь Д.П. від 01.10.2013 року, з 21
березня 2013 року по 29 серпня 2013 року на
ВД 85 км. навантажувально-
розвантажувальних робіт силами
докерів не проводилась (а.с.103).

Таким чином, позивач виконував не свої
безпосередні обов'язки, що передбачені
довідником кваліфікаційних професій
працівників, а виключно господарські
роботи, які не відповідають його
посаді.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя» судам
роз'яснено, що при розгляді трудових
спорів судам слід мати на увазі, що ч. 3
ст. 43 Конституції України використання
примусової праці заборонено. У зв'язку
з цим не можуть застосовуватись як
такі, що суперечать Конституції
України, правила ст.ст. 32, 33, 34 КЗпП
України, відомчих положень чи статутів
про дисципліну тощо, які передбачають
можливість тимчасового переведення
працівника без його згоди на іншу
роботу в порядку дисциплінарного
стягнення, у разі виробничої
необхідності або простою, а також
можливість виконання ним роботи, не
передбаченої трудовим договором.

Згідно з п. 31 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 06.11.1992 року
№ 7 «Про практику розгляду судами
трудових спорів» переміщення не може
бути невмотивованим, не обумовленим
інтересами виробництва.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання представника відповідача на
те, що переведення ОСОБА_2 було
обумовлено виробничою необхідністю,
оскільки зазначене спростовується
матеріалами справи. Зокрема, оцінюючи
докази надані відповідачем, колегії
суддів виходить з того, що згідно з п. 8
договору між ДП "Ізмаїльський морський
торговельний порт" та ТОВ «УКР МЕТ» від
27.01.2012 року строк його дії встановлений
сторонами до 31.12.2012 року, який було
пролонговано до 31.12.13 р., проте, доказів
виконання робіт за профілем позивача
за вказаним договором не надано.
Навпаки з довідки начальника ВД 85 км
ОСОБА_2 від 01.10.2013 року, вбачається, що з
21 березня 2013 року по 29 серпня 2013 року на
ВД 85 км.
навантажувально-розвантажувальних
робіт силами докерів не проводилась.

Щодо іншого договору, на який посилався
представник відповідача - між ДП
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» та ТОВ «Євро Метал Івест», який
був укладений 16.04.2013 року та
Меморандуму про співпрацю, який було
укладено 21.03.2013 року, то вони були
укладені після видання наказу про
переміщення позивача, тобто після
19.03.2013 року.

Будь-яких договорів між ДП
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" та ТОВ «Еконоватика» суду надано
не було, крім службової записки в.о.
начальника комерційного відділу ДП
«ІЗМ МТП» Л.А. Радченко.

Встановлені обставини досвідчать про
відсутність виробничої необхідності
переміщення позивача на ВД 85 км.

При цьому, позивача направлено на
роботу в іншу місцевість (інший
населений пункт), оскільки, відповідно
до довідки № 10-10-10682 відділу
Держземагенства в Ізмаїльському
районі Одеської області від 10.04.2013 року
земельна ділянка, на якій розміщена ВД
85 км, розташована в межах території
Старонекрасівської сільської ради
Ізмаїльського району. Зазначене
підтверджується також державним актом
на право постійного користування
землею.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
знайшли своє підтвердження в ході їх
перевірки в суді апеляційної
інстанції.

З урахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
не вірно оцінив зібрані по справі
докази, а тому зробив помилковий
висновок щодо обставин справи, та не
вірно вирішив спір, невірно
застосувавши норми матеріального
права, а тому колегія суддів
задовольняє апеляційну скаргу та
скасовує на підставі ст.309 ЦПК України
рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26 березня 2014
року та приймає нове рішення, яким
позов ОСОБА_2 до державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», комісії по
трудових спорах ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт» про
визнання наказу незаконним, поновлення
на посаді та стягнення моральної шкоди
задовольняє частково.

Що стосується доводів ДП «Ізмаїльський
морський торговельний порт»,
викладених в запереченнях про те, що
наказом № 70-ос від 03.04.2014 року ОСОБА_2
добровільно було поновлено на роботі,
судом до уваги не приймаються, в зв'язку
з тим, що даний наказ був винесений
після прийняття рішення, а також після
подання апеляційної скарги, а суд
апеляційної інстанції розглядає
справу в межах позовних вимог, рішення
суду та апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З врахуванням обставин справи, зокрема
встановленого порушення трудового
законодавства (ст.32 КЗпП України),
колегія суддів вважає, що позовні
вимоги про стягнення компенсації
завданої моральної шкоди підлягають
частковому задоволенню в розмірі 1000
грн.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 309
ч. 3, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 26 березня 2014
року скасувати.

Постановити нове.

Позов ОСОБА_2 до державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт», комісії по
трудових спорах державного
підприємства «Ізмаїльський морський
торговельний порт» про визнання наказу
незаконним, поновлення на посаді та
стягнення моральної шкоди -
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати
рішення комісії з трудових спорів
державного підприємства «Ізмаїльський
морський торговельний порт» № 7 від
02.04.2013 року про визнання законним та
таким, що не суперечить діючому
законодавству, переміщення ОСОБА_2.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 44-с від 19.03.2013 року в частині
переміщення ОСОБА_2 на посаду
механізатора (докера механізатора)
комплексної бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу виробничої дільниці 85
км.

Поновити ОСОБА_2 на посаду механізатора
(докера механізатора) комплексної
бригади на
навантажувально-розвантажувальних
роботах 2 класу (8333.0) ВПК-2 (1500000).

Стягнути з державного підприємства
«Ізмаїльський морський торговельний
порт» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду
у розмірі 1000 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С.
Комлева

Судді ______________________________________
Г.О. Косогор

______________________________________ Н.В. Ісаєва