Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінова І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, служба у
справах неповнолітніх дітей
Червонозаводського району управління
служб у справах дітей Департаменту
праці та соціальної політики
Харківської міської ради, комунальне
підприємство «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації», про
визнання договору купівлі-продажу
нерухомого майна недійсним, визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду
Харківської області від 10 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1, укладеного 2 червня 2009 року між
нею, як продавцем та ОСОБА_7, як
покупцем, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі
нотаріальних дій за № 1828, та повернення
сторін у первісний стан, як наслідок
недійсності правочину за нормою ст. 203
ЦК України. На обґрунтування своїх
позовних вимог посилалася на те, що у
будинку з нею мешкають малолітні діти,
наміру продавати їхнє єдине житло вона
не мала. У той же час договір за
пропозицією ОСОБА_7 було укладено під
впливом обману, вважаючи його
договором іпотеки на забезпечення
виконання нею договору позики з
повернення позичених 15 000 доларів США. У
лютому 2012 року ОСОБА_3 доповнила свої
позовні вимоги і просила витребувати
спірний житловий будинок у ОСОБА_6,
який придбав його у ОСОБА_7 за договором
купівлі-продажу від 2 березня 2010 року.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 20 червня
2012 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна та
визнання права власності на будинок
відмовлено.

Додатковим Червонозаводського
районного суду м. Харкова від
24 грудня 2012 року позовні вимоги про
витребування будинку з незаконного
володіння та анулювання державної
реєстрації права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 залишено без
задоволення.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 31 січня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено,
рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 20 червня 2012 року
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1, укладений 2 червня 2009 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_7, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_8,
зареєстрований в реєстрі нотаріальних
дій за № 1828.

Відновлено право власності ОСОБА_3 на
житловий будинок АДРЕСА_1 та скасовано
реєстрацію права власності ОСОБА_6 на
цей будинок у реєстрі КП «Харківське
міське БТІ» від 12 березня 2010
року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19 червня 2013 року
касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7
задоволено частково, рішення суду
апеляційної інстанції від 31 січня 2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від
10 вересня 2013 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та прокурора
Червонозаводського району м. Харкова
задоволено, рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 20 червня 2012 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8,
зареєстрований 2 червня 2009 року в
реєстрі нотаріальних дій за № 1828.

Відновлено право власності ОСОБА_3 на
житловий будинок по АДРЕСА_1, скасовано
реєстрацію права власності ОСОБА_6 на
цей будинок у реєстрі КП «Харківське
міське БТІ» від 12 березня 2010
року.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_3, апеляційний суд
виходив із того, що малолітні ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 мають право користування
спірним будинком, іншого житла вони не
мають, отже спірний договір
купівлі-продажу, який всупереч вимогам
ч.6 ст. 203 ЦК України, ст. 18 «Про охорону
дитинства» було укладено без дозволу
органів опіки та піклування,
суперечить їхнім правам та законним
інтересам.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що 2 червня 2009 року між
сторонами у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_7
було укладено договір купівлі-продажу,
посвідчений нотаріально приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про що
зроблений запис в реєстрі правочинів
за № 3468722 від 2 червня 2009 року,
відповідно до якого ОСОБА_3 продала
ОСОБА_7 належний їй на праві власності
будинок АДРЕСА_1. Право власності на
будинок було зареєстровано
відповідачем в КП «Харківське міське
бюро технічної інвентаризації» за №
3172578 від 1 липня 2009 року та отримано
технічний паспорт.

Відповідно до ч.6 ст.203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересах їхніх
малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей. Згідно з
ч.1 ст. 215 ЦК України, недодержання
в момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цього Кодексу - є
підставою недійсності правочину. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним (ч.3
ст. 215 ЦК України).

Відповідно до частини другої та
третьої ст. 18 «Про охорону дитинства»
діти члена сім'ї наймача або власника
житлового приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей при
відчужені жилих приміщень та купівлі
нового житла.

Наведені положення узгоджується із
вимогами частини другої ст.64 та частини
першої ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК
України.

Таким чином, батьки управляють майном,
майновими правами, які належать дитині,
з обов'язковим врахуванням потреб та
інтересів дитини, зокрема, з
додержанням відповідних правил про
опіку та піклування (з
дозволу органу опіки та піклування), а
тому отримання батьками дозволу
органів опіки та піклування на
укладення договорів, які підлягають
нотаріальному посвідченню або
спеціальній реєстрації, є необхідним
не тільки тоді, коли ці договори
стосуються майна дитини, але й тоді,
коли вони стосуються її майнових прав,
зокрема, права на користування жилим
приміщенням. Отримання такого дозволу
є необхідною умовою законності
відповідного правочину.

З огляду на зазначені вимоги закону,
встановивши фактичні обставини справи,
дослідивши надані сторонами докази в
їх сукупності, правильно визначивши,
які правовідносини випливають із
встановлених обставин справи,
застосувавши до спірних правовідносин
норму закону, яка підлягала до
застосування, апеляційний суд дійшов
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3,
оскільки малолітні ОСОБА_10 та
ОСОБА_5 мають право користування
спірним будинком, іншого житла вони не
мають, отже спірний договір
купівлі-продажу, який всупереч вимогам
ч.6 ст. 203 ЦК України, ст. 18 «Про охорону
дитинства» було укладено без дозволу
органів опіки та піклування,
суперечить їхнім правам та законним
інтересам.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в скарзі доводи не
відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваних
судових рішень.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 10
вересня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий А.С. ОлійникГоловуючий
Судді:В.І. Амелін С.О. Карпенко І.К.
Парінова В.О. СавченкоСудді:В.І. Амелін