Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року м. Луганськ

Жовтневий
районний суд міста Луганська

у складі:

головуючого судді Дідоренко А.Е.,

при секретарі Болотовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луганська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Управління комунальним майном
Луганської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним позовом, який в
подальшому був уточнений, на
обґрунтування якого вказала, що вона є
єдиним спадкоємцем її рідного брата,
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Після його смерті відкрилася спадщина
у вигляді 1/3 частини квартири за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
яку він набув в порядку спадкування за
законом, як особа, яка має право на
обов»язкову частину у спадщині, після
смерті його та позивача матері, ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
залишивши заповіт на ім»я позивача.
ОСОБА_1 у своєму позові зазначає, що
ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після
смерті матері, оскільки постійно
проживав разом з нею у спадковому
домоволодіння на момент відкриття
спадщини. У своєму позові ОСОБА_1
посилається на те, що рішенням
Жовтневого райсуду м. Луганська від
31.10.2013 року їй було надано додатковий
строк на прийняття спадщини після
смерті брата, ОСОБА_2, однак, коли вона
звернулася до нотаріальної контори з
відповідною заявою, їй було відмовлено
у видачі свідоцтва про право на
спадщину, оскільки втрачений оригінал
правовстановлюючого документу, на
підставі якого ОСОБА_3 належала
квартира за адресою: АДРЕСА_1, та який
пред»являвся позивачем під - час
оформлення прийняття спадщини після
смерті вказаної особи, внаслідок чого
залишилася його копія. Позивач
зазначає, що ОСОБА_2 за життя не
зареєстрував своє право на спадкове
майно через те, що страждав на серйозне
захворювання, після смерті матері
перебував у Дмитріївському
психоневрологічному інтернаті.
Виходячи з наведеного, посилаючись на
положення ст. ст. 1262, 1268 ЦК України,
ОСОБА_1 просить суд ухвалити рішення,
яким встановити, що на момент смерті
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року йому на праві
власності належала 1/3 частина квартири
за адресою: АДРЕСА_1 право власності на
яку була ним набута в порядку
спадкування за законом після смерті
його матері, ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як особою, яка має
право на обов»язкову частку у спадщині;
визнати за нею, ОСОБА_1, право власності
на 1/3 частину квартири за адресою:
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом другої черги після смерті її
брата, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

До початку судового засідання від
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5
надійшла заява з проханням провести
розгляд справи за її відсутності.
Уточнені позовні вимоги підтримала у
повному обсязі.

Представник відповідача УКМ
Луганської міської ради у судове
засідання не з»явився, до його початку
надав суду заяви з проханням
розглянути справу за його відсутності,
вирішення спору залишив на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах,
які не заборонені законом. Право
власності визнається таким, що виникло
правомірно, якщо інше прямо не
вбачається з закону чи незаконність
придбання права власності не
встановлена судом.

Судом встановлено наступне.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1, належала
на праві власності на підставі
договору купівлі - продажу від 12.09.1991
року «ОСОБА_6» / мова оригіналу -
російська/ / а. с. 15 - копія договору/.

Право власності вказаної особи на
зазначене нерухоме майно було
зареєстровано в МКП БТІ 17.09.1998 року,
реєстраційний номер 49527, про що наявна
відповідна відмітка у наведеному
правовстановлюючому документі.

Як вбачається зі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, яке було видано
14.07.1999 року П»ятою Луганською державною
нотаріальною конторою, реєстровий
номер 1-1017 / а. с. 13/, спадкоємцем майна
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, є
ОСОБА_1, яка успадкувала 2/3 частини
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

1/3 частка квартири була залишена
відкритою на користь ОСОБА_4.

Згідно довідки Дмитрівського
обласного психоневрологічного
інтернату від 28.01.2014 року №22 / а. с. 25/
«ОСОБА_2» / мова оригіналу - російська/,
перебував на повному державному
забезпеченні з 18.12.1998 року до моменту
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був
зареєстрований за адресою цієї
установи.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року / а. с. 12 -
копія свідоцтва про смерть/.

Згідно відомостей, які відображені у
домовій книзі на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 / а.с. 20 - 21/, «ОСОБА_2» / мова
оригіналу - російська/ перебував на
реєстраційному обліку за вказаною
адресою до 16.12.1998 року. До 27.11.1998 року за
вказаною адресою перебувала «ОСОБА_6 /
мова оригіналу - російська/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали спільних батьків
- ОСОБА_9 та ОСОБА_6 /а. с. 9 - копія про
народження « ОСОБА_1» - мова оригіналу -
російська, а. с. 10 - копія Витягу з
Державного реєстру актів цивільного
стану громадян про державну реєстрацію
народження ОСОБА_2, копія свідоцтва про
укладення шлюбу «ОСОБА_1» - мова
оригіналу - російська/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 31.10.2013 року / а. с. 24/ ОСОБА_1
було надано додатковий строк для
подачі заяви про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_2, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, строком на 3 місяці.

24.01.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
приватного нотаріуса Луганського
міського нотаріального округу з заявою
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_2, реєстровий номер 16 / а. с. 22/, яку
було внесено до спадкового реєстру
28.01.2014 року, реєстровий номер у
Спадковому реєстрі 5/2014. Було заведено
спадкову справу №55658666 / а. с. 23 - копія
Витягу про реєстрацію в Спадковому
реєстрі/.

Як вбачається з листа приватного
нотаріуса Новоайдарського районного
нотаріального округу ГУЮ у Луганській
області ОСОБА_10 від 27.03.2014 року № 95/01-16 /
а. с. 39/, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину після
смерті ОСОБА_2 з роз»ясненням
необхідності доведення наявності
підстав для закликання до спадкування,
оскільки згідно Витягу з Державного
реєстру реєстрації шлюбів та
народження прізвище спадкодавця
«ОСОБА_1», а згідно свідоцтва про
смерть, його видано на ім»я «ОСОБА_2».

З досліджених судом доказів, які були
наведені вище, судом було встановлено,
що «ОСОБА_2» та «ОСОБА_2» є однією
особою, різниця у написанні прізвища
якої виникла через різницю у перекладі
прізвища з російської мови, якою були
складені первісні документи на цю
особу.

Відповідно до ст. 524 ЦК України / в ред.
1963 року/ спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом.

Згідно ст. 535 ЦК України / в ред.. 1963 року/
неповнолітні або непрацездатні діти
спадкодавця (в тому числі усиновлені), а
також непрацездатні дружина, батьки
(усиновителі) і утриманці померлого
успадковують, незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкоємстві за законом (обов'язкова
частка). При визначенні розміру
обов'язкової частки враховується і
вартість спадкового майна, що
складається з предметів звичайної
домашньої обстановки і вжитку.

Відповідно до ст. 548 ЦК України / в ред.
1963 р./ для придбання спадщини необхідно,
щоб спадкоємець його прийняв. Прийнята
спадщина визнається такою, що належить
спадкоємцю, з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК України / в ред. 1963 р. /
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму листі «Про практику
застосування судами при розгляді справ
окремих норм законодавства про
власність та спадкування» зазначив
наступне.

Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону
право власності та інші речові права на
нерухоме майно, набуті згідно з діючими
нормативно-правовими актами до
набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на набуте до
набрання чинності Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
нерухоме майно набувається в порядку,
який існував на час його спорудження, а
не виникає у зв'язку із здійсненням
державної реєстрації права власності
на нього в порядку, передбаченому цим
законом, яка є лише офіційним визнанням
державою такого прав, а не підставою
його виникнення (постанова Верховного
Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс
12).

Згідно ст. 128 ЦК України / в ред. 1963 року/
право власності (право оперативного
управління) у набувача майна за
договором виникає з моменту передачі
речі, якщо інше не передбачено законом
або договором.

Обов»язкова реєстрація права
власності у відповідних органах
державної реєстрації прав власності на
нерухоме майно вказаними нормативними
актами передбачена не була.

Закон України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» був прийнятий
01.07.2004 року.

Таким чином суд вважає встановленим
факт, що на момент смерті ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 року йому на праві
власності належала 1/3 частина квартири
за адресою: АДРЕСА_1 право власності на
яку була ним набута в порядку
спадкування за законом після смерті
його матері, ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, оскільки він, будучи
непрацездатною особою, мав право на
обов»язкову частину у спадщині, яка
відкрилася після смерті ОСОБА_3,
фактично прийняв спадщину, постійно
проживаючи зі спадкоємцем у спадковому
нерухомому майні на момент відкриття
спадщини.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово. Кожна наступна черга
спадкоємців одержує право на
спадкування у разі відсутності
спадкоємців попередньої черги,
усунення їх від права на спадкування,
неприйняття ними спадщини або відмови
від її прийняття…

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець,
котрий бажає прийняти спадщину, але на
момент відкриття спадщини не проживав
постійно з спадкодавцем, повинен
звернутися до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини у строк,
який передбачено ч. 1 ст. 1270 ЦК України, а
саме: шість місяців з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі
надані суду докази у їх сукупності,
перевіривши відповідність позовних
вимог законодавству України, суд
дійшов висновку про можливість
визнання за позивачем ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом другої черги після смерті її
брата, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, оскільки у судовому засіданні
було встановлено, що вказане нерухоме
майно дійсно належало спадкодавцю на
момент смерті на праві власності, яке
було ним набуто в порядку спадкування
за законом після смерті його матері,
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року,
як особою, яка має право на обов»язкову
частку у спадщині.

ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину,
звернувшись з відпорною заявою до
органів нотаріату.

Доказів існування заповіту ОСОБА_2 або
інших спадкоємців першої чи другої
черги після смерті вказаної особи
окрім позивача ОСОБА_1, суду протягом
розгляду справи надано не було.

Приймаючи таке рішення, суд виходить з
того, що у позасудовому порядку
використати своє право на спадкування
позивач не має можливості через те, що
право власності спадкодавців на
спадкове нерухоме майно не було
зареєстровано ними за життя, а
реєстрація речових прав за померлими
особами не передбачено діючим
законодавством України.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 328, 1258, 1262, 1268, 1270, 1296 ЦК
України, ст. ст. 128, 524, 528, 535, 548, 549 ЦК
України / в ред. 1963 року/, ст.ст. 10, 11, 27, 31,
60, 88, 130, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И
Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Встановити, що на момент смерті ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 року йому на праві
власності належала 1/3 частина квартири
за адресою: АДРЕСА_1 право власності на
яку була ним набута в порядку
спадкування за законом після смерті
його матері, ОСОБА_3, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, як особою, яка має
право на обов»язкову частку у спадщині.

Визнати за визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/3 частину квартири за
адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом другої черги після смерті її
брата, ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі в
10-ти денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Жовтневий районний суд м.
Луганська.

СУДДЯ: