АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/1096/14
інстанції Стамбула М.І.
Доповідач: Вадзінський П.О.
У ХВ А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця « 02» дня колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:
Колісниченка А.Г.,

суддів:
Капітан І.А.,

Вадзінського П.О.,

при секретарі:
Грицак А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 січня 2014 року у справі
за позовом комунального підприємства
«Теплопостачання міста Одеси» до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству працівниками, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року комунальне
підприємство «Теплопостачання міста
Одеси» звернулося до суду із вказаним
позовом, зазначаючи, що ревізією,
проведеною Державною фінансовою
інспекцією в Одеській області,
відносно правильності ведення
операцій на рахунках в установах
банків встановлено, що відповідно до
Постанови національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 09.06.2011 року №984 «Про накладення
штрафу на КП «Теплопостачання міста
Одеси» за порушення Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
з виробництва теплової енергії,
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з
транспортування теплової енергії
магістральними та місцевими
(розподільчими) тепловими мережами та
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з постачання
теплової енергії» з Комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» було стягнуто 15 000 гривень
штрафу за недотримання п 2.1.4., 2.5., 3.1., 3.2.5,
3.4, 3.5.2, 3.6.3. Ліцензійних умов з
виробництва, Ліцензійних умов з
транспортування та Ліцензійних умов з
постачання теплової енергії в частині
виконання технологічних вимог, а саме
відсутності журналів з ремонту
основного обладнання, допоміжного
обладнання та електрообладнання,
графіка планово-попереджувальних
ремонтів, паспортів та схем теплових
мереж, графіків обходів теплових мереж,
недотримання процедур закупівель,
відсутності вимірювальної техніки.
Дотримання Ліцензійних умов на
підприємстві перевірялось НКРЕ
України за період з 01.01.2009 року по 01.01.2012
року. З посиланням на те, що в період, за
який проводилися перевірка, посаду
директора підприємства займали ОСОБА_2
(з 25.07.2008р. по 26.07.2010р.) та ОСОБА_3 (з
02.08.2010р. по 01.03.2011р.), позивач просив суд,
з урахуванням уточнень до позову,
стягнути в рахунок відшкодування
шкоди, завданої працівниками
підприємству - з ОСОБА_2 12 000 грн. та з
ОСОБА_3 - 3000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 січня 2014 року в
задоволенні заявлених позовних вимог
позивача відмовлено.

КП «Теплопостачання міста Одеси», не
погоджуючись з рішенням суду, подало
апеляційну скаргу, посилаючись на те,
що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, які мають значення
для справи, дав неправильну оцінку
зібраним по справі доказам, порушив
норми матеріального та процесуального
права, у зв'язку з чим вважає ухвалене
рішення незаконним. Просило ухвалене
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити заявлені
підприємством вимоги у повному обсязі.

Письмових заперечень на доводи
апеляційної скарги до суду не
надходило.

Заслухавши суддю-доповідача та осіб, що
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення у визначених
законом межах, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи і це
встановлено судом, що відповідач
ОСОБА_2 в період з 25 липня 2008 року по 25
липня 2010 року працював на посаді
директора КП «Теплопостачання міста
Одеси» на підставі укладеного з ним
Одеським міським головою у
відповідності до своїх повноважень
трудового контракту. /т. І, а.с.8-10,93-96/.
ОСОБА_3 працював на цій же посаді в
період з 02 серпня 2010 року по 01 березня
2011 року. / т. І, а.с.14-17,89-92/.

Актом № 07-Т, складеним 03 червня 2011 року
Одеським територіальним
представництвом національної комісії
регулювання електроенергетики України
за результатами позапланової
перевірки дотримання ліцензіатом
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності з
виробництва теплової енергії (крім
теплової енергії, що виробляється на
теплоелектроцентралях, когенераційних
установках та установках з
використанням нетрадиційних або
поновлюваних джерел енергії),
Ліцензійних умов транспортування
теплової енергії магістральними та
місцевими (розподільчими) тепловими
мережами та Ліцензійних умов з
постачання теплової енергії в період з
01 вересня 2009 року по 01 січня 2011 року,
встановлено ряд порушень, допущених КП
«Теплопостачання міста Одеси» в
період, за який проводилася перевірка,
в тому числі: відсутність журналів з
ремонту основного та допоміжного
обладнання, паспортів та схем теплових
мереж, графіків обходів теплових мереж;
недотримання процедур закупівель;
відсутність вимірювальної техніки; не
відокремлення бухгалтерського обліку
з виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії;
недотримання вимог чинного
законодавства щодо норм втрат теплової
енергії в мережі тощо. /т. І, а.с.18-60/.

09 червня 2011 року Національна комісія
регулювання електроенергетики України
винесла постанову № 984, якою на КП
«Теплопостачання міста Одеси» за
виявлені перевіркою порушення
Ліцензійних умов було накладено штраф
у розмірі 15 000 грн. /т. І, а.с.102-104/.

Вказаний штраф був сплачений позивачем
у повному розмірі 15 червня 2011 року, що
підтверджується наданою представником
КП «Теплопостачання міста Одеси»
апеляційному суду копією платіжного
доручення №6222. /т. ІІ, а.с. 145/.

В період з 05 червня 2012 року по 28 серпня
2012 року Одеською об'єднаною державною
фінансовою інспекцією було проведено
ревізію фінансово-господарської
діяльності КП «Теплопостачання міста
Одеси» за період з 01 січня 2011 року по 31
травня 2012 року, за результатами якої 04
вересня 2012 року було складено
відповідний акт № 810-16/31. /т. І, а.с.97-101/.

В ході ревізії було встановлено, в тому
числі, і факт сплати підприємством
штрафу за порушення Ліцензійних умов
на підставі постанови НКРЕ України від
09 червня 2011 року.

При цьому ревізійною групою
встановлено, що службове розслідування
генеральним директором підприємства
ОСОБА_4, яким підписано акт
позапланової перевірки, проведено не
було. За результатами перевірки видано
наказ «Про результати позапланової
перевірки НКРЕ України щодо дотримання
КП «ТМО» Ліцензійних умов та усунення
виявлених недоліків» № 156 від 23 червня
2011 року, згідно якого визначено заходи
по усуненню виявлених порушень та
попереджено заступника фінансового
директора ОСОБА_5, головного бухгалтера
Ольшевську А,В., головного інженера
ОСОБА_6 та начальника ПТО ОСОБА_7

Таким чином, в порушення вимог ст.ст.
127,130,136 КЗпП України, в результаті не
проведення службового розслідування
генеральним директором ОСОБА_4, не було
покладено матеріальну
відповідальність за стягнення з КП
«Теплопостачання міста Одеси» коштів у
сумі 15 000 грн. на осіб, винних у
допущенні порушень Ліцензійних умов з
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії, чим
нанесено збитків підприємству на
зазначену суму.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що,
оскільки спір між сторонами по справі
виник з приводу виконання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 своїх обов'язків на посаді
директора КП «Теплопостачання міста
Одеси», то вказані правовідносини
регулюються положеннями саме
трудового законодавства, зокрема ст.ст.
130, 132,136-138 КЗпП України.

Разом з тим, відповідно до принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, закріпленого ст.11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст.ст.10,60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
як на підставу для задоволення
заявлених ним вимог позивач посилався
на положення ст.ст. 127,130,136 КЗпП України,
а також на ст.ст. 1172,1191 ЦК України. / т. І,
а.с.1а-3/.

Проте, в ході роді розгляду справи
позивач скористався наданим йому
цивільним процесуальним законом
правом і звернувся до суду із заявою
про уточнення позовних вимог, в якій
вказав, що просить задовольнити
пред'явлений ним позов з підстав,
передбачених ст.ст. 1166, 1190 ЦК України. /
т. ІІ, а.с.84-88/.

За правилами, встановленими ч.1 ст.1666 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

У зазначеній нормі права, яка
встановлює загальні підстави
відшкодування шкоди в рамках деліктних
(позадоговірних) зобов'язань, під
шкодою розуміється матеріальна шкода,
що виражається в зменшенні майна
потерпілого в результаті порушення
належного йому майнового права та (або)
применшенні немайнового блага (життя,
здоров'я тощо).

Шкода - це не тільки обов'язкова умова,
але й міра відповідальності, оскільки
завдана шкода (реальна шкода та упущена
вигода) відшкодовується в повному
обсязі.

Разом з тим, в деліктних
правовідносинах саме на позивача
покладається обов'язок довести
наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв'язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

При цьому, протиправною вважається
поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
збитків. Причинний зв'язок, як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки і шкоди,
що настала, при якому протиправність є
причиною, а шкода -наслідком.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.2 Постанови №6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27 березня 1992 року, розглядаючи позови
про відшкодування шкоди, суди повинні
мати на увазі, що шкода, заподіяна особі
і майну громадянина або заподіяна
майну юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи.

Оскільки наявність вини ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, а також причинного зв'язку між
протиправною поведінкою відповідачів
та шкодою, яку було завдано позивачеві,
останнім не доведено та не встановлено
цього як судом першої, так і
апеляційною інстанції, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що у задоволенні
позову слід відмовити у зв'язку з
необґрунтованістю.

Сам факт сплати підприємством штрафу,
який на нього було накладено
контролюючим органом за виявлені під
час перевірки порушення, не може бути
безумовною підставою для покладення
обов'язку на відповідачів відшкодувати
позивачеві сплачену ним грошову суму.

Посилання представника апелянта в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції, як на підставу задоволення
позову, на умови укладених з
відповідачами контрактів про
призначення їх у певні періоди часу на
посаду директора КП «Теплопостачання
міста Одеси» щодо відповідальності
сторін у випадку невиконання чи
неналежного виконання своїх
обов'язків, не можуть бути прийнятими
до уваги колегії суддів, враховуючи, що
ст.1166 ЦК України, на підставі якої
позивач просить задовольнити його
вимоги, застосовується, як правило, у
позадоговірних відносинах та при
наявності сукупності складових
елементів цивільної відповідальності,
якої судом апеляційної інстанції, у
тому числі вини відповідача, не
встановлено.

Та обставина, що суд першої інстанції
не звернув уваги на уточнення
позивачем заявлених ним позовних
вимог, на правильність ухваленого
судом рішення не вплинула, а тому не
може бути підставою для скасування
оскарженого рішення у відповідності до
вимог ч.2 ст.308 ЦПК України.

Доводи апелянта щодо неправильної
оцінки судом зібраних у справі доказів
та невідповідність покладених в основу
рішення висновків суду фактичним
обставинам справи позбавлені
правового обґрунтування і не були
підтверджені при розгляді справи судом
апеляційної інстанції.

Наявність безумовних підстав для
скасування судового рішення або
порушення судом першої інстанції норм
процесуального закону, які призвели до
неправильного вирішення спору, судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Апеляційна скарга не містить доводів
та посилання на нові обставини і засоби
доказування цих обставин, які б
спростовували висновки суду, а тому
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Теплопостачання міста
Одеси» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту її проголошення і
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: