Справа № 154/355/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Каліщук А.А. Провадження №
22-ц/773/677/14 Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Здрилюк
О.І.,

при секретарі Шоцькій О.В.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Мандзика П.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Укр-Петроль» (далі - ПП
«Укр-Петроль») про стягнення боргу за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на
рішення Володимир-Волинського
міського суду від 13 березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 13
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими просив
рішення скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позивач пропустив строк для звернення
до суду з позовом та не надав доказів
того, що строк позовної давності
пропущено з поважних причин, а
відповідач заявив про застосування
позовної давності.

Такі висновки суду є обґрунтованими та
відповідають нормам матеріального
права.

Судом встановлено і це відповідає
матеріалам справи, що 8 листопада 2007
року між ОСОБА_3 та ПП «Укр-Петроль»
було укладено договір купівлі-продажу
(відступлення) (далі - Договір) частки у
статутному фонді ТзОВ «Агротекс» (а. с.
5-8).

За домовленістю сторін вартість
предмета Договору склала 757500 гривень.
(пункт 3.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунок
між сторонами здійснюється шляхом
перерахування коштів Покупцем на
розрахунковий рахунок продавця після
надання ним Покупцю оригіналів
документів: реєстраційного
посвідчення про реєстрацію права
власності за ТОВ «Агротекс» на
нерухоме майно,
довідки-характеристики, виданої
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкт нерухомого майна
Товариства.

Згідно з текстом розписки (а. с. 9),
написаної ОСОБА_4, який найменував себе
заступником власника ПП «Укрпетроль»,
ним було отримано 15 квітня 2008 року
пакет документів, згідно договору
купівлі-продажу від 8 листопада 2007 року.
Будь-яких претензій щодо переданих
документів не виникало. Оплата
гарантувалась згідно з порядком
визначеним договором.

В судовому засіданні представники
позивача та відповідача, кожен зокрема,
підтвердили, що умови договору в
частині передачі реєстраційних
документів ТзОВ «Агротекс» були
виконані у повному обсязі.

Таким чином договір, укладений між
сторонами, залишився не виконаним
відповідачем в частині оплати вартості
придбаних цінних паперів.

Представник відповідача, зазначив, що
будь-яких належних та допустимих
доказів, які б могли підтвердити оплату
ПП «Укрпетроль» ОСОБА_3 756500 гривень він
надати не може. Також ствердно сказати
про те, що така оплата здійснювалась не
може.

Таким чином, наявність заборгованості
ПП «Укрпетроль» перед ОСОБА_3 в сумі 756500
гривень встановлена судом першої
інстанції, відповідачем не спростована
та не оспорювалась.

Відповідно до положень статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює
загальний термін позовної давності
тривалістю у три роки.

Частина 5 ст. 267 ЦК України передбачає,
що якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Як вбачається з матеріалів справи,
правовідносини між сторонами виникла 08
липня 2008 року, коли було укладено
договір купівлі-продажу цінних
паперів. Пунктом 4.1 даного договору
було визначено, що повний розрахунок за
придбані цінні папери з ОСОБА_3 буде
здійснено після отримання
відповідачем оригіналів
правовстановлюючих документів.
Документи відповідно до розписки були
отримані 15.04.2008 року.

Відтак перебіг строку позовної
давності розпочався 16 квітня 2008 року,
оскільки позивач мав можливість
достовірно пересвідчитись про
ненадходження на його особистий
банківський рахунок коштів, за
відчужені цінні папери і як наслідок -
про порушення свого права.

З позовною заявою ОСОБА_3 звернувся до
Володимир-Волинського районного суду
лише 03 лютого 2014 року, тобто із значним
пропуском строку позовної давності
(понад два з половиною роки).

При цьому позивач вказував, що строки
позовної давності ним не пропущені
оскільки мало місце їх переривання, яке
передбачено ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Як на підставу переривання строків
позовної давності покликався на ухвалу
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 22 листопада 2010
року, якою було відкрито провадження у
справі за його позовом до ПП
«Укрпетроль» про стягнення боргу за
продані цінні папери (а. с. 55).

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, вищезгадана ухвала
Броварського міськрайонного суду
Київської області 21 червня 2011 року
скасована Апеляційним судом Київської
області з підстав порушення правил
підсудності. За текстом даної ухвали
апеляційного суду колегією суддів
зазначено, що місцезнаходження
відповідача ПП «Укр-Петроль» є місто
Володимир-Волинський Волинської
області, а відповідно до положень ст. 109
ЦПК України позови до юридичних осіб
пред'являються за їх місцем
знаходження (а. с. 57).

12 серпня 2011 року позовна заява ОСОБА_3
до ПП «Укрпетроль» про стягнення боргу
з усіма додатками до неї відповідно до
ухвали Броварського міськрайонного
суду Київської області від 12 серпня 2011
року повернута позивачу (а. с. 56).

В судовому засіданні представник
позивача вказував, що вищезгадані
ухвали ОСОБА_3 були отримані завчасно,
проте звернувся він до суду лише у
березні 2014 року оскільки зневірився в
органи правосуддя.

Разом з тим представник позивача
вказував, що правовим обґрунтуванням
перебігу строків позовної давності є ч.
2 ст. 264 ЦК України у зв'язку з поданням
до Броварського міськрайонного суду
Київської області у листопаді 2010 року
позову до ПП «Укрпкетроль».

Однак такі твердження представника
позивача є помилковими з наступних
підстав.

За змістом частини другої статті 264 ЦК
України переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 119, 120 ЦПК. Тому
якщо судом відмовлено у відкритті
провадження або її повернуто, то
перебіг позовної давності не
переривається. Так само не перериває
цього перебігу подання позову з
порушенням правил підсудності справ.

Якщо позовну заяву було повернуто,
перебіг позовної давності
переривається з того дня, коли заяву
подано до суду з додержанням
установленого порядку.

Норма ч. 2 ст. 264 ЦК визначає підставою
для переривання перебігу позовної
давності пред'явлення позову до одного
із кількох боржників. Дія норми в цій
частині розповсюджується на випадки
субсидіарної відповідальності осіб та
на випадки, у яких виконання певного
зобов'язання покладено одночасно на
декількох осіб.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 18
грудня 2008 року «Про судове рішення у
цивільній справі» встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Заявою від 12.03.2014 року (а. с. 62)
відповідач просив застосувати у даній
справі до вимог ОСОБА_3 позовну
давність.

На підставі вищевикладеного, суд
першої інстанції встановивши
наявність невиконаних зобов'язань
відповідача перед позивачем,
констатував про пропуск строків
позовної давності та відсутність
поважних причин для їх поновлення, як
підставу для відмови у позові.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі")

Беручи до уваги вищенаведене,
необґрунтоване поновлення строків
позовної давності буде порушувати
законні права та інтереси відповідача.

Суд, правильно встановивши фактичні
обставини справи, дав належну оцінку
представленим доказам, дійшов
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволенні позову.

Отже, рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його зміни чи
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3
відхилити, а рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 13 березня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: