Справа №583/259/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Ярошенко Т. О.Номер
провадження 22-ц/788/862/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Попруги С. В., Ільченко О. Ю.,

за участю секретаря - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року та додаткове рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 07 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про визнання договорів
дарування недійсними, -

в с т а н о в и
л а:

Рішенням Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Договір дарування житлового будинку з
прибудовами, тамбуром зазначений під
літерами А, а, а1, а2, погріб - п.г., сарай -
літня кухня з прибудовами - Б, б, б1, б2,
огорожа - №1, 2 колодязь 12 №3, за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
від 03 квітня 2012 року, зареєстрованим в
реєстрі №825, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_5 визнано недійсним з моменту
його укладення, скасувавши державну
реєстрацію права власності на вказаний
житловий будинок за ОСОБА_3.

Договір дарування земельної ділянки
площею 0,0577 га надану для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий №:09:004:0027 за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
від 03 квітня 2012 року, зареєстрований в
реєстрі №826, посвідчений приватним
нотаріусом Охтирського міського
нотаріального округу Сумської області
ОСОБА_5 визнано недійсним з моменту
його укладення, скасувавши державну
реєстрацію права власності на вказану
земельну ділянку за ОСОБА_3

Застосовано наслідки недійсності
правочинів у вигляді договорів
дарування житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1 від 03
квітня 2012 року шляхом повернення
сторін за договорами дарування між
ОСОБА_4, ОСОБА_3 у попередній стан, який
існував між ними та відносно житлового
будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1
до укладення, підпису та нотаріального
посвідчення договорів дарування.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати в розмірі 243,60
грн.

Стягнуто із ОСОБА_3 в дохід держави
судовий збір в розмірі 1453,81 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову,
вжиті за ухвалою Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 30 січня 2014 року у вигляді заборони
відчуження будинковолодіння по
АДРЕСА_1

Додатковим рішенням Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 07 квітня 2014 року скасовано відмітку
про перехід права власності на
земельну ділянку площею 0,0577 га в межах
згідно з планом за цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
кадастровий номер :09:004:0027, на
ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
у державному акті на право власності на
земельну ділянку серії ЯК №480207 від 13
березня 2012 року, виданого Управлінням
Держкомзему у м.Охтирка та
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №00475 по
АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
витрати на правову допомогу в сумі 2500
грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати зазначене рішення.

При цьому доводить, що при укладенні
договору дарування його діду ОСОБА_4
нотаріусом ОСОБА_5 було роз'яснено
наслідки договорів дарування,
відповідно до умов якого вказане у
договорі дарування майно, тобто
будинок і земельна ділянка переходить
до нього, на що він погодився, які дід
особисто прочитав і поставив підписи.

Вважає, що у його діда не було
неправильного сприйняття істотних
умов договорів дарування і не було з
його боку помилки при даруванні
будинку та земельної ділянки, адже він
виражав у нотаріуса свою волю на
дарування будинку та земельної
ділянки, що також підтвердив у судовому
засіданні нотаріус ОСОБА_5

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати зазначене рішення в частині
стягнення з нього витрат на правову
допомогу.

При цьому доводить, що ОСОБА_4 не надано
доказів про понесені ним судові
витрати на правову допомогу.

Відповідач належним чином
повідомлений про час і місце судового
засідання, проте своїм процесуальним
правом на участь у ньому не
скористався, його неявка не є
перешкодою для розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, який
заперечував проти доводів апеляційних
скарг, перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційних
скарг, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
договори дарування порушують права
ОСОБА_4, оскільки в силу похилого віку і
за станом здоров'я, укладаючи з ОСОБА_3
договори дарування він мав на меті
відчуження житлового будинку та
земельної ділянки лише після його
смерті, позивач неправильно сприймав
істотні умови угод щодо безоплатності
та неможливості в подальшому
користуватися та володіти цим майном,
оскільки діяв під впливом помилки.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з таким висновком
місцевого суду, оскільки суд дійшов цих
висновків повно і всебічно з'ясував
обставини справи, вірно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і застосував відповідні
їм норми матеріального права.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом
(частина перша статті 229 ЦК України).

З роз'яснень, які викладені в пункті 19
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними»,
убачається, що правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину, мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом першої інстанції встановлено, що
03 квітня 2012 року між сторонами було
укладено договори дарування,
відповідно до умов яких ОСОБА_4
подарував ОСОБА_3 житловий будинок з
прибудовами та земельну ділянку площею
0,0577 га, надану для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд за
адресою: АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4,
укладаючи договори дарування вважав,
що його онук ОСОБА_3 буде здійснювати за
ним догляд та матеріально допомагати,
оскільки він є людиною похилого віку,
йому 83 роки, має проблеми зі здоров'ям
та потребує сторонньої допомоги і
бажав, щоб будинок та земельна ділянка
перейшли у власність онуку після його
смерті.

Житловий будинок та земельна ділянка
по АДРЕСА_1 належать ОСОБА_4 на праві
приватної власності, іншого житла він
не має, після оформлення договорів він
залишився проживати у даному будинку.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, якщо сторони мають повну
уяву не лише про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування, правовою метою
якого є передача власником свого майна
у власність іншої особи без отримання
взаємної винагороди.

Отже, під час укладення
договорів дарування відсутній факт
волевиявлення ОСОБА_4 на безоплатну
передачу у власність відповідача
житлового будинку, який є його єдиним
житлом. Позивач як особа похилого віку,
яка за станом здоров'я потребує
стороннього догляду та матеріальної
допомоги, погоджувався на передачу
нерухомого майна у власність ОСОБА_7
лише за умови довічного утримання й,
укладаючи спірний договір, помилявся
щодо правової природи правочину, прав
та обов'язків, які виникнуть після його
укладення між ним і відповідачем

Доводи апеляційної скарги про
роз'яснення нотаріусом ОСОБА_4
наслідків за укладеними договорами
дарування не спростовують висновків
суду щодо їх недійсності, оскільки
судом дана належна оцінка кожному
окремо доказу, а також достатності і
взаємного зв'язку у їх сукупності.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги у частині ухвалення додаткового
рішення, то вони також не ґрунтуються
на положеннях процесуального закону.

Так, позивачем заявлялась вимога про
скасування запису про перехід права
власності на спірну земельну ділянку, а
також про вирішення питання з
відшкодування витрат на правову
допомогу згідно договору від 22 січня 2014
року у сумі 2500 грн. згідно квитанції від
30 січня 2014 року.

Проте, зазначена позовна вимога та
питання про відшкодування витрат на
правову допомогу, з яких сторони
подавали докази і давали пояснення
вирішено не було, тому суд першої
інстанції, у відповідності до вимог ч.2
ст.56, ч.ч.1, 2 ст.84, ст.220 ЦПК України,
обґрунтовано ухвалив додаткове
рішення.

За таких обставин, доводи апеляційних
скарг не ґрунтуються на законі,
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення, ухваленого з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308,
ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного
суду Сумської області від 17 березня 2014
року та додаткове рішення Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
від 07 квітня 2014 року у даній справі
залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -