АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2635/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Боженко Л. В. Доповідач - Куценко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

21 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автор Мюзік»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2013 року, по
справі за позовом ОСОБА_2 до Відділу
державної виконавчої служби
Павлоградського міськрайонного
управління юстиції, Західно-Донбаської
об'єднаної державної податкової
інспекції у Дніпропетровській області,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Чесна музика»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автор Мюзік»,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виключення
майна з акту опису та звільнення його з
під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ВДВС Павлоградського
міськрайонного управління юстиції,
Західно-Донбаської об'єднаної
державної податкової інспекції у
Дніпропетровській області про
виключення майна із акту опису.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що йому на праві
власності належить продовольчий
магазин розташований в АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом від 15.03.2002
року.

12.09.2012 року державним виконавцем
відділу ДВС Павлоградського МРУЮ, було
складено акт опису й арешту майна, в
рахунок виконання зведеного
виконавчого провадження про стягнення
боргу в сумі 581222 грн. з його сина ОСОБА_3
Акт складався в магазині, а тому були
описані належні йому товари,
належність товару позивач підтверджує
накладними.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27.11.2013 року позовні вимоги
було задоволено, виключено з акту опису
й арешту від 12.09.2012 року меблеві
стелажі, ветрини, шафи та інше майно /т.2
а.с.46-52 /.

З рішенням суду не погодилося ТОВ
«Автор Мюзік» і звернулося до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовить ОСОБА_2 в задоволенні
позовних вимог посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права /т. 2 а.с.61-67/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а рішення
суду скасуванню, відповідно до ст. 309
ЦПК України, з наступних підстав.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності

Відповідно до ст. 60 Закону України про
«Виконавче провадження» та роз'яснень
наданих у п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 року
№ 14 «Про практику розгляду судами
скарг на дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» особа, яка
вважає що майно, на яке накладено арешт,
належить їй, а не боржникові, може
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття його з арешту.

Вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутністю - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обгрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Вказане рішення не відповідає цим
нормам.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві
власності належить продовольчий
магазин розташований в АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом від 15.03.2002
року /т.1 а.с. 80/.

01.01.2009 року між ним та ОСОБА_3 укладено
договір оренди частки приміщення,
площею 35 кв. метри, строком до 01.01.2014
року /т.1 а.с. 14/.

Наказом Господарського суду
Дніпропетровської області від 17.12.2010
року з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Автор
Мюзік» стягнуто 188600 грн., наказом від
29.10.2010 року стягнуто 142600 грн.

Наказом Господарського суду
Дніпропетровської області від 10.12.2010
року з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Чесна
музика» стягнуто 243800 грн., також
стягнуті суми на користь держави,
загальна сума стягнення складає 581222
грн. /т. 1 а.с. 59-60/.

На виконання цих наказів державною
виконавчою службою Павлоградського
МУЮ було відкрито виконавче
провадження, та 12.09.2012 року описано та
арештовано майно боржника яке
знаходилося в орендованому магазині,
про що було складено акт /т.1 а.с. 61-65/.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про
виключення майна з акту опису та
звільнення з під арешту посилаючись на
те, що це майно належить йому, а не
боржнику.

В підтвердження того, що майно належить
йому ОСОБА_2 посилається на накладні №
28, 29, 30 від 02.08.2012 року /т.1 а.с. 6-7, 15-16/ та
товарний чек від 02.08.2012 року /т.1 а.с. 110/.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню, так як суду не
надано доказів, що вказане майно
належить саме боржнику ОСОБА_3

Але з таким висновком суду погодитися
неможливо з наступних підстав.

Постановляючи рішення суд першої
інстанції не прийняв до уваги те, що
надані позивачем накладні та товарний
чек не відповідають вимогам підпункту
3.2 п.3 наказу Державної податкової
адміністрації України від 01.12.2000 року
№ 614 «Про затвердження
нормативно-правих актів» до Закону
України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», а саме на них
відсутні такі реквізити як назва
суб'єкта господарювання;
ідентифікаційний номер за ДРФ, а тому
вони не можуть бути належним та
допустимим доказом.

При цьому, суд першої інстанції не
витребувавши інших доказів, які б могли
підтвердити право власності позивача
на описане майно, прийшов до
передчасного висновку щодо
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Не
були такі докази надані і у суді
апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
підлягає скасуванню, а позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Автор
Мюзік» - задовольнити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 27 листопада 2013 року -
скасувати.

ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог
про виключення майна з акту опису та
звільнення його з під арешту -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді :