Справа № 666/8653/13-ц
Провадження № 2/666/476/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2014 року Дніпровський районний
суд м.Херсона у складі:

головуючого судді Рябової
О.Д.,

за участю секретаря
Дроздової Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Херсонської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вказаним
позовом, в якому посилаються на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_2,
після смерті якої відкрилась спадщина,
що складається з належного їй права
власності на 17/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування від 23.05.1960 року. Відповідно до
вказаного договору дарування
домоволодіння складається з житлового
будинку на дві кімнати та сараю- -
літньої кухні. Згідно технічного
паспорту, зазначені в договорі
дарування житловий будинок та сарай -
літня кухня знесені, замість них
побудовані: у 1970 році житловий будинок
літ.«А» площею 50,7кв.м, прибудова літ.«а»
площею 3,2кв.м; у 1992 році - прибудова
літ.«а-1», площею 15,7кв.м; у 1990 році - сарай
літ.«Б» площею 13,9кв.м; у 1989 році - туалет
літ.«В» площею 1,1кв.м, душ літ.«Д» площею
1,1кв.м; у 1980 році - сарай літ.«Е» площею
8,2кв.м; у 1978 році - літня кухня літ.«3»
площею 9,9кв.м; у 1992 році - сарай літ.«К»
площею 4,5кв.м; ворота №1, водопровід №2.
Згідно архівного витягу від 16.12.2013 року
рішенням виконкому Херсонської
міської ради депутатів трудящихся від
17.08.1954 року, зареєстровано за
землекористувачами будівельних
кварталів земельну ділянку площею
249,40кв.м за адресою: АДРЕСА_2. В
подальшому адресу АДРЕСА_2, змінено на
АДРЕСА_1, згідно рішення міськвиконкому
від 30.07.1958 року №831. Відповідно до
технічного паспорту документи на
будинок не оформлені, будинок був
збудований до 05.08.1992 року. Власником 83/100
частин будинку був двоюрідний дідусь
позивача ОСОБА_3, який на теперішній час
є померлим. Оскільки заповіт не
складався, то спадкування повинно
відбуватися за законом. Позивач подала
заяву до нотаріальної контори про
прийняття спадщини бабусі. Інші
спадкоємці - її тітки: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
дядько - ОСОБА_6, двоюрідна сестра -
ОСОБА_7 та двоюрідний брат - ОСОБА_8
відмовилися від спадщини бабусі на її
користь, що підтверджується їх заявами
до нотаріальної контори. Крім того, на
момент смерті бабусі позивач із своєю
сім'єю проживала разом з нею, в цьому
будинку проживає і до теперішнього
часу, в зв'язку з чим прийняла спадщину
своєї бабусі. Але не змогла оформити в
нотаріальній конторі спадщину бабусі
за відсутності правовстановлюючого
документу на заново збудований будинок
та господарчі споруди, оскільки бабуся
за своє життя не оформила на них
документи. В зв'язку з наведеним,
позивач просить визнати за нею право
власності в порядку спадкування за
законом на 17/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги
по мотивам і підставам, викладеним у
позовній заяві.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав, заперечував проти їх
задоволення.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню за наступних підстав.

Відповідно Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України,
який набрав чинності 01.01.2004 року, щодо
цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності, у
зв'язку з чим суд вважає, що до даних
правовідносин слід застосовувати
положення Цивільного кодексу України,
який набрав чинності 01.01.2004 року.

Відповідно до ст.1216 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст.1218 ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223 ЦК України, право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті. У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Згідно частини третьої
вказаної статті, спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України, житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2
померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно договору дарування від 23.05.1960
року, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_2,
належних їй 17/100 частин загального
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно копії спадкової справи №60 за 1994
рік, ОСОБА_1 звернулась із заявою про
прийняття спадщини після смерті бабусі
ОСОБА_2, а діти померлої: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та онуки - ОСОБА_7, ОСОБА_8 -
відмовилися від прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1

Згідно листа Першої херсонської
державної нотаріальної контори від
02.12.2013 року №989/02-14, після смерті ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, свідоцтво про
право на спадщину не видавалося у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу.

Відповідно до п.4 ч.2 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженою заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, будинки що підлягають
реєстрації повинні бути закінчені
будівництвом і прийняті в експлуатацію
за актом, затвердженим виконкомом
місцевої ради депутатів трудящихся.

Відповідно до матеріалів інвентарної
справи, будинок АДРЕСА_1 є самочинним
будівництвом. Позивач та її
представник в судовому засіданні не
заперечували проти того, що померла
ОСОБА_2 самочинно перебудувала належні
їй, відповідно до договору дарування
від 23.05.1960 року, 17/100 частин
домоволодіння, яке не було оформлено
відповідно до вимог чинного
законодавства, діючого як на той так і
на теперішній час, у зв'язку з чим,
ОСОБА_2 не набула в установленому
законом порядку право власності на
побудоване майно і як наслідок
зазначене майно не може увійти до
спадкової маси у вигляді
домоволодіння, на яке можна визнати
право власності у судовому порядку, в
зв'язку з чим суд вважає, що підстав для
задоволення позовних вимог немає.

Керуючись ст.ст.376, 1216, 1218, 1223, 1268 ЦК
України, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Херсонської міської ради про визнання
права власності в порядку спадкування
за законом на 17/100 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_2, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом
десяти днів з моменту його
проголошення до Апеляційного суду
Херсонської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Дніпровський
районний суд м.Херсона.

Суддя О.Д.
Рябова