Справа № 132/4253/13-ц Провадження №
22-ц/772/1628/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Аліменко Ю. О.Категорія:
23Доповідач: Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,суддів:Якименко
М.М., Колоса С.С.,При
секретарі:Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до
сільськогосподарського виробничого
кооперативу (далі-СВК) «Колос», треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмета спору: відділ
Держземагенства у Калинівському
районі Вінницької області,
Реєстраційна служба Калинівського
управління юстиції Вінницької області,
про визнання недійсним договору оренди
землі та повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року представник ОСОБА_6
- ОСОБА_7 звернувся до суду з зазначеним
позовом, вказував, що згідно державного
акту ОСОБА_6 є власником земельної
ділянки НОМЕР_1, кадастровий №
090000079, розташованої на території
Кіровської сільської ради, площею 1,8464
га.

Між ОСОБА_6 та СВК «Колос» був укладений
договір оренди, який був
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області за № 05751 від 22 жовтня 2012
року.

Однак у договорі оренди відсутня
істотна умова, передбачена ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», а саме
об'єкт оренди.

Посилаючись на зазначені обставини,
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просив
визнати недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений між
ОСОБА_6 та СВК «Колос»; витребувати у
СВК «Колос» та повернути у власність
ОСОБА_6 земельну ділянку НОМЕР_1,
кадастровий номер 090000079,
розташовану на території Кіровської
сільської ради Калинівського району
Вінницької області, площею 1, 8464 га, а
також стягнути з СВК «Колос» судові
витрати по справі.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

На таке рішення представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити, посилаючись на
недоведеність обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_6 являється власником земельної
ділянки, площею 1,8464 га, кадастровий
номер 090000079, розташованої на
території Кіровської сільської ради
Калиновського району Вінницької
області, що підтверджується державним
актом серії ЯА № 815314 від 20 жовтня 2005
року.

09 лютого між ОСОБА_6 та СВК «Колос» був
укладений договір оренди земельної
ділянки, який був зареєстрований у
відділі Держкомзему у Калиновському
районі Вінницької області від 22 жовтня
2012 року за № 05751, строком на 5
років.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем та
відповідачем при укладанні договору
оренди землі погоджено усі істотні
умови договору, зокрема, об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки), передбачених ч. 1
ст. 15 Закону України «Про оренду землі».
Посилання позивача та його
представника на відсутність таких
істотних умов договору оренди землі, як
план або схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), є безпідставними, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянки, кадастровий план з
описом меж суміжних землевласників,
акт погодження меж землекористування
та акт приймання передачі об'єкта
оренди.

Також, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що наявність
акту виносу в натурі меж земельної
ділянки, яка надається в оренду є
обов'язковою тільки в разі, якщо
земельна ділянка виділяється окремо,
натомість земельна ділянка позивача
обробляється і використовується в
єдиному масиві з ділянками інших
співвласників земельних паїв і
відповідно унеможливлює визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно встановлені обставини
справи та відповідні їм правовідносини
та правильно застосовані норми
матеріального права.

Колегією суддів встановлено, що 09
лютого 2011 року між ОСОБА_6 та СВК
«Колос» було укладено договір оренди
земельної ділянки НОМЕР_1,
зареєстрований у відділі Держкомзему у
Калинівському районі Вінницької
області за № 05751 від 22 жовтня 2012
року (а.с.6-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договором. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені
законодавством, як істотні.

Згідно ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

За змістом ч. 1 ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», яка діяла на час
укладення договору оренди, істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 вказаного Закону
встановлено, що відсутність у договорі
оренди землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею є підставою
для визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину сторонами вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено,
що зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
відсутність таких істотних умов
договору оренди землі, як план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду та акт визначення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості), не є підставою для
визнання договору недійсним, оскільки
в матеріалах реєстраційної справи до
договору оренди землі додані копія
державного акту на право власності на
земельну ділянку з планом меж
земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України
визначено право кожної особи на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

При цьому відповідно до вимог статті 3
ЦПК України та статті 15 ЦК України в
порядку цивільного судочинства
підлягає захисту саме порушене право.
Представником позивача не зазначено в
чому порушуються права ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 цього
Кодексу.

За змістом ст. 360-7 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року № 6-94 цс 13, предметом
якої був спір про визнання договорів
оренди земельних ділянок недійсними.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок,
відповідно до якого однією з
обов'язкових умов визнання договору
недійсним є порушення у зв'язку з його
укладенням прав та охоронюваних
законом інтересів позивача. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, а
позивач посилається на формальне
порушення закону у суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що представник
позивача в апеляційній скарзі
посилається на формальне порушення
закону при укладенні договору оренди
землі, а відтак немає правових підстав
для скасування рішення суду та
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
обгрунтованими, а відтак не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_6

За таких обставин, та в силу ст.308 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування не має.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий суддя :
(підпис) В.С. Вавшко

Судді :
(підпис) С.С. Колос

(підпис) М.М. Якименко

З оригіналом вірно :