У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді
- Шимківа С.С.,

суддів
- Боймиструка С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання
- Демчук Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
1 липня 2008 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору дарування та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третьої особи на стороні відповідача
без самостійних вимог - ОСОБА_3 про
визнання правочину удаваним,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 1 липня 2008 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2,
посвідченого приватним нотаріусом
Рівненського нотаріального округу
ОСОБА_3 25 червня 2004 року за реєстровим №
2081 за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третьої особи на стороні
відповідача без самостійних вимог -
ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним
задоволено. Визнано удаваним правочин,
укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2
щодо відчуження квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом Рівненського нотаріального
округу ОСОБА_3 25 червня 2004 року,
зареєстрованого за реєстровим № 2081, як
договір дарування.

Визнано, що 25 червня 2004 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено
договір купівлі-продажу, за яким
ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_2
прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1,
оплативши її вартість.

Вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному
порядку.

________________________________________________________________________

Справа № 2-45/08

Головуючий в суді І інстанції -
Гладюк Г.Л.

Провадження № 22-ц-787/768/2014

Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 23 жовтня 2008 року апеляційну
скаргу ОСОБА_1 відхилено, а вищевказане
судове рішення залишено без змін.

Не погоджуючись із ухвалою
апеляційного суду, ОСОБА_1 оскаржила її
в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 березня 2012
року, ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 23 жовтня 2008
року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 07 вересня 2012 року,
постановленою в ході повторного
розгляду справи, апеляційну скаргу
ОСОБА_1 відхилено, а рішення
Рівненського міського суду від 01 липня
2008 року залишено без змін.

На вказану ухвалу апеляційного суду,
ОСОБА_1 подала касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 лютого 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 07 вересня 2012
року скасовано, а справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В апеляційній скарзі на рішення
Рівненського міського суду від 01 липня
2008 року ОСОБА_1 зазначає, що при
укладенні угоди на відчуження спірної
квартири сторони не були присутні у
нотаріальній конторі. Власники
квартири ОСОБА_4, в силу свого стану
здоров'я, а ОСОБА_5 - перебування на
стаціонарному лікуванні у м. Харкові не
підписували договір дарування.

Посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просить скасувати рішення суду
та прийняти нове рішення по суті
позовних вимог.

У запереченні на апеляційну скаргу
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 зазначає
про законність оскаржуваного рішення.
Наводить з цього приводу відповідні
обгрунтування. Просить про залишення
його без змін.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення учасників процесу, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступного.

Скасовуючи ухвалу апеляційного суду,
суд касаційної інстанції зазначив, що
основним фактичним і правовим
питанням, яке мав вирішити апеляційний
суд, було питання про те, чи підписували
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір
дарування квартири від 25 червня 2004
року, для чого мала б бути проведена
відповідна експертиза, про проведення
якої заявляла ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення, є обов'язковими для суду
першої чи апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

Згідно ст. 208 ЦК України, правочини між
фізичними особами на відчуження
належного їм нерухомого майна належить
вчиняти у письмовій формі, який у
відповідності до ст. 209 ЦК України
повинен мати нотаріальне посвідчення,
що підлягає державній реєстрації на
підставі положень ст. 210 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що 25 червня 2004 року
між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено
договір купівлі-продажу, за яким
ОСОБА_4, ОСОБА_5 передали, а ОСОБА_2
прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1,
оплативши її вартість. Даний договір
посвідчений приватним нотаріусом
Рівненського нотаріального округу
ОСОБА_3 25 червня 2004 року за реєстровим №
2081, як договір дарування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
котрий посилаючись на положення ст. 235
ЦК України, обґрунтовано визнав
договір дарування спірної квартири
удаваним та таким, що приховує договір
купівлі-продажу квартири.

Такі правовідносини відповідають
вимогам ст. 657 ЦК України про умови
укладання договорів купівлі-продажу
нерухомої речі, який укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та повинен
відповідати вимогам встановленим ст. 203
ЦК України щодо змісту правочину, який
не може суперечити нормам цивільного
законодавства. Особи, що вчиняють
правочин повинні мати певний обсяг
цивільної дієздатності, їх дії повинні
бути вільними, відповідати
волевиявленню та усвідомлення
настання реальних наслідків від
вчиненої дії.

Статтею першою Закону України "Про
нотаріат" визначено, що нотаріат в
Україні - це система органів і
посадових осіб, на які покладено
обов'язок посвідчувати права, а також
факти, що мають юридичне значення, та
вчиняти інші нотаріальні дії,
передбачені цим Законом, з метою
надання їм юридичної вірогідності.

Окрім спеціального Закону, у своїй
діяльності нотаріуси також керуються
інструкцією "Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України",
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 року №20/5,
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України від 3 березня 2004 року №283/8882.

Положення цієї Інструкції виходять з
вимог ст. 43 Закону України "Про
нотаріат", яка передбачає, що посадова
особа нотаріального органу повинна
вчиняти нотаріальні дії лише в
присутності осіб, що вчиняють
нотаріальну дію, або їх представників.
При вчиненні нотаріальної дії
нотаріуси встановлюють особу
учасників цивільних відносин, які
звернулися за вчиненням нотаріальної
дії. При цьому встановлення особи
здійснюється за паспортом або за
іншими документами, які унеможливлюють
виникнення будь-яких сумнівів щодо
особи громадянина, який звернувся за
вчиненням нотаріальної дії.

Показами свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, які були отримані в ході
розгляду справи місцевим судом,
підтверджено обставини присутності
ОСОБА_5, ОСОБА_4 при укладанні угоди щодо
відчуження квартири, а ОСОБА_12
підтвердив обставини доставки
автомашиною ОСОБА_5, ОСОБА_4 з м. Харкова
в м. Рівне.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
правомірності вчиненої нотаріальної
дії.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 218 ЦК України та
ч. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 6
листопада 2009 року звертається увага
судів, що не може доводитися
свідченнями свідків не лише
заперечення вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин, а й
факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.

Законодавець в категоричній формі
надає перевагу письмовим доказам при
вчиненні сторонами правочину. Орієнтує
суди не приймати до уваги покази лише
свідків, виходячи з того, що вони мають
ознаки суб'єктивності до відповідних
подій та не відображають дійсних
обставин.

Встановлені судом першої інстанції
обставини не спростовуються доводами
апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо
неможливості виїзду ОСОБА_5, ОСОБА_4 з м.
Харкова до м. Рівне для вчинення
правочину на відчуження належної їм
квартири. Вони побудовані на
припущеннях у розрахунку щодо часу
подолання відстані між містами, які
об'єктивно не підтверджені іншими
доказами.

Згідно записів медичної карти
стаціонарної хворої міської клінічної
лікарні № 7 м. Харкова не зазначено, що
ОСОБА_5 була нерухома та не могла
пересуватися.

Допитаний свідком за матеріалами
кримінальної справи завідуючий
відділенням лікарні ОСОБА_13 не
виключав можливість відсутності в
лікарні ОСОБА_14 протягом одного дня.

Після вчинення нотаріальної дії 25
червня 2004 року, через п'ять днів, а саме
30 червня 2004 року, ОСОБА_5 виписана із
медичної установи у задовільному стані
здоров'я. Записи у медичних документах
про перебування ОСОБА_5 у медичному
закладі не спростовують її присутність
за місцем вчинення нотаріальної дії.

Про наміри та дійсне волевиявлення
ОСОБА_5, ОСОБА_4 щодо відчуження
квартири підтвердили у судовому
засіданні, крім свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 також свідки ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, допитана в порядку окремого
судового доручення ОСОБА_18, яка
посвідчувала довіреність ОСОБА_5 на
право розпорядження частиною квартири
для ОСОБА_9.

Висновки суду першої інстанції, що
покладені в обґрунтування рішення, не
спростовано також матеріалами
кримінальної справа, яка порушена 24
жовтня 2005 року прокуратурою м. Рівне за
фактом незаконного відчуження
квартири ОСОБА_5 за ознаками злочину,
відповідальність за який передбачена
ч. 2 ст. 364 КК України, зловживання владою
або службовим положенням.

7 лютого 2007 року ознаки злочину
перекваліфіковано на ч. 1 ст.358 КК
України - підроблення документа, що
посвідчений приватним нотаріусом.

10 липня 2007 року провадження у
кримінальній справі зупинено,
відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, за
не встановленням особи, що вчинила
злочин. На даний час остаточне рішення
у кримінальній справі не прийняте.

Волевиявлення ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
відчуження спірної квартири шляхом
укладення договору купівлі-продажу, а
не дарування, підтверджується показами
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_19, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
розпискою ОСОБА_9 про отримання 22 500
доларів США за продаж квартири.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 27 травня 2013 року призначено
почеркознавчу експертизу.

За результатами експертного
дослідження встановити обставини щодо
належності підписів, наявних на
електрокопії договору дарування від 25
червня 2004 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 не
вдалося можливим, оскільки підписи від
імені ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, та
рукописні тексти "ОСОБА_4", "ОСОБА_5",
"ОСОБА_2" у електрофотокопії договору
дарування виконані за допомогою
копіювально-множильної техніки
(лазерного принтера з чорно-білим
способом відтворення).

По зображеннях підписів та рукописних
записів неможливо однозначно
встановити ряд окремих ознак,
необхідних для встановлення
тотожності досліджуваних підписів та
рукописних записів.

Посилання ОСОБА_1 на візуальне
порівняння підписів не може братися до
уваги, оскільки не являється належним
засобом доказування.

За життя ОСОБА_4 не оспорював
відчуження належної йому частини
квартири. Не уповноважував він на такі
дії і ОСОБА_5, яка оспорює спірний
правочин у цілому.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
щодо неповного з'ясування всіх
обставин, які мають значення для
справи, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки всі вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
1 липня 2008 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий-суддя
Шимків С.С.

Судді:
Боймиструк С.В.

Шеремет А.М.