УХВАЛА

іменем україни

9 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від 12
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Хмельницької
області від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
за кредитним договором, укладеним 30
червня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_3, останній отримав кредит у
розмірі 2 140 грн 23 коп. зі сплатою 25,08 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом строком на 12 місяців. Свої
зобов'язання за кредитним договором у
повному обсязі ОСОБА_3 не виконано,
утворилася заборгованість станом на 5
липня 2013 року у розмірі 34 251 грн 54 коп.,
яку позивач просив стягнути з
позичальника.

Рішенням Славутського міськрайонного
суду Хмельницької області від
12 листопада 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Хмельницької області від 20 грудня 2013
року, у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач порушив свої договірні
зобов'язання, проте позивач без
поважних причин пропустив строк
позовної давності, про застосування
якого заявлено відповідачем, та визнав
необґрунтованими доводи позивача про
переривання перебігу строку позовної
давності і вважав недоведеними
обставини про те, що саме ОСОБА_3 11
жовтня 2013 року внесено 50 грн на рахунок
банку.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками суду, пославшись і на те, що
відповідач не підписував Умови надання
споживчого кредиту
фізичним особам.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що за кредитним
договором, укладеним 30 червня
2006 року між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_3,
останній отримав кредит у розмірі 2 140
грн 23 коп. зі сплатою 25,08 % річних на суму
залишку заборгованості за кредитом
строком на 12 місяців. Свої зобов'язання
за кредитним договором у повному
обсязі ОСОБА_3 не виконав, утворилася за
розрахунком банка заборгованість
станом на 5 липня 2013 року у розмірі
34 251 грн 54 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки, а відповідно до
вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що при
укладенні 30 червня 2006 року між ПАТ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній надав
згоду, що заява разом із
запропонованими банком Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам, тарифами складає між
позичальником і банком
кредитно-заставний договір,
засвідчивши її своїм підписом (а. с. 4).

Відповідно до п. 5.5. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, процентів за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами
тривалістю у п'ять років (а. с. 35-38).

Таким чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності відносно стягнення
заборгованості за кредитом до п'яти
років, що не заборонено ст. 259 ЦК
України.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік.

Разом із тим із розрахунку банка
вбачається, що пеня нараховувалась
більше одного року (з травня 2006 року по
липень 2013 року) (а. с. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

У ході розгляду справи ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилався на те, що ОСОБА_3
11 жовтня 2013 року було здійснено
погашення по кредиту у розмірі 50 грн,
надавши копію меморіального ордера (а.
с. 70), що свідчить про переривання
перебігу позовної давності.

Апеляційний суд взагалі не дав оцінки
доводам банка про переривання позовної
давності.

Зазначені обставини підлягають
перевірці, так як відповідно до
ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Починаючи з дня вчинення
позичальником 11 жовтня 2013 року
часткового погашення заборгованості,
перебіг п'ятирічного строку позовної
давності за вимогами ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
спливає 11 жовтня 2018 року, а позов було
пред'явлено до суду у вересні
2013 року.

Ураховуючи те, що фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи,
апеляційним судом не встановлені,
судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Хмельницької
області від 20 грудня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А.
Черненко