Справа № 301/148/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

"16" травня 2014 р.
м.
Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської
області в особі головуючої Пітерських
М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю
представника позивача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Іршава справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та
виконавчого комітету Іршавської
міської ради про скасування рішень
виконавчого комітету Іршавської
міськради №374 від 10.11.2006 року та №104 від
06.03.2007 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу
на реконструкцію металевого кіоску», а
також визнання незаконним та
скасування Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯМ
№145515 від 26.12.2012 року,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до Іршавського
районного суду з позовом до ОСОБА_4 та
виконкому Іршавської міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету Іршавської міськради №374 від
10.11.2006 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу
на реконструкцію металевого кіоску,
розташованого в АДРЕСА_1».

В ході судового розгляду збільшила
позовні вимоги і просила скасувати
також рішення виконавчого комітету
Іршавської міськради №104 від 06.03.2007
року «Про надання ОСОБА_4 дозволу на
реконструкцію металевого кіоску,
розташованого в АДРЕСА_1» та визнати
незаконним і скасувати Державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯМ №145515 від 26.12.2012 року,
розташовану в АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовано тим, що
кіоск, на реконструкцію якого надано
дозвіл ОСОБА_4, розміщений впритул до
огорожі домогосподарства позивача. У
разі проведення реконструкції
металевого кіоску і побудування на
його місті двоповерхової споруди, буде
закритий виїзд з гаража, який належить
позивачу, розташований на її земельній
ділянці та має вихід на вулицю, де має
намір проводити будівельні роботи
ОСОБА_4 Позивачка буде позбавлена права
використовувати свій гараж за
призначенням, тому просила визнати
недійсними рішення виконавчого
комітету Іршавської міськради №374 від
10.11.2006 року та №104 від 06.03.2007 року «Про
надання ОСОБА_4 дозволу на
реконструкцію металевого кіоску».
Також просила визнати незаконним та
скасувати Державний акт серії ЯМ №145515
від 26.12.2012 року на право власності на
земельну ділянку, розташовану в
АДРЕСА_1 що виданий ОСОБА_4 Вважала, що
державний акт виданий ОСОБА_4
незаконно, оскільки вона, як власник
суміжної земельної ділянки, не
погоджувала ОСОБА_4 меж земельної
ділянки. Видачею державного акту
ОСОБА_4 порушено права позивача як
власника суміжної земельної ділянки.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
позовні вимоги підтримала і просила їх
задовольнити з підстав, зазначених в
позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав і пояснив, що позивач
має намір збудувати на місті
металевого кіоску двоповерхову
будівлю, яка загородить позивачу виїзд
з гаражу, що збудований на належній
ОСОБА_3 земельній ділянці. Рішення
виконкому №374 від 10.11.2006 року та №104 від
06.03.2007 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу
на реконструкцію металевого кіоску»
суперечать вимогам державних
будівельних та пожежних норм, оскільки
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступаючої конструкції
стіни повинна бути не менше 5 метрів, а
відстань між будівлями - не менше 15
метрів. Гараж позивачка побудувала на
межі своєї земельної ділянки, виїзд з
гаража передбачений в бік земельної
ділянки ОСОБА_4, на даний час відстань
між гаражем позивача та межею
земельної ділянки відповідача складає
всього 2,5 метри, що не дає можливості
використовувати гараж за призначенням.
Крім того ОСОБА_3, будучи власником
земельної ділянки по АДРЕСА_3 яка межує
з земельною ділянкою по АДРЕСА_1 що
передана у власність ОСОБА_4, не
погоджувала межі земельної ділянки,
тому державний акт відповідачу виданий
незаконно і підлягає скасуванню.
Просив позов задовольнити. Заперечив
посилання відповідача на застосування
строку позовної давності, оскільки про
рішення виконкому №374 від 10.11.2006 року
позивачка дізналася тільки у 2013 році, а
про рішення №104 від 06.03.2007 року та про
існування державного акту - в ході
розгляду даної справи, тобто у 2014 році.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов
не визнала та пояснила, що земельна
ділянка площею 0,0046 га, що розташована в
АДРЕСА_1 надана у користування
відповідачу у 1999 році на підставі
договору оренди для ведення
підприємницької діяльності стоком на 10
років. При передачі земельної ділянки в
оренду, на ній вже був розміщений
металевий кіоск та склад, які колись
належали споживспілці. У 2006 році
відповідач отримав дозвіл на
реконструкцію кіоску, його було
зобов'язано виготовити всі графічні
матеріали та погодити місце
розташування об'єкта з компетентними
органами. Після виготовлення графічних
матеріалів та їх погодження, такі були
подані на розгляд виконкому, внаслідок
чого рішенням №104 від 06.03.2007 року надано
дозвіл на реконструкцію кіску, ОСОБА_4
зобов'язано отримати дозвіл на початок
будівельних робіт та проводити
реконструкцію по погодженому проекту.
Тільки після виготовлення повного
пакету документів, отримання всіх
необхідних дозволів та їх відповідного
погодження, відповідач у 2008 році
намагався розпочати будівництво, однак
сім'я позивача всіляко перешкоджала
проведенню будівельних робіт. З метою
захисту своїх прав відповідач у 2008 році
звертався в міліцію з заявою на
неправомірні дії батька та чоловіка
позивачки, однак в порушенні
кримінальної справи було відмовлено.
Тоді ще не існувало гаражу позивачки, а
на його місті була тільки огорожа, яка
відділяла земельну ділянку ОСОБА_3 від
орендованої ОСОБА_4 ділянки. Виходу з
подвір'я ОСОБА_3 в бік земельної ділянки
ОСОБА_4 ніколи передбачено не було. Між
існуючими там будівлями є можливість
тільки пішохідного проходу. Ще у 2008
році позивачка знала про існування
дозволу на проведення відповідачем
реконструкції кіоску, знала, що
земельна ділянка перебуває у
користуванні відповідача, однак,
побудувала будівлю, вихід з якої
передбачила на земельну ділянку ОСОБА_4
Крім того, позивачка збудувала гараж на
межі своєї земельної ділянки без
належного дозволу, якого-небудь
відступу від межі та інших будівель.
Дана будівля не є гаражем, позивачка
використовує її під магазин. По даний
час позивачка та її сім'я перешкоджають
відповідачу у проведенні будівельних
робіт через неприязнені відносини. У 2012
році відповідач ОСОБА_4 купив у міської
ради орендовану земельну ділянку
розміром 0,0046 га. При виготовленні
пакету документів, необхідних для
отримання державного акту, був
складений відповідний протокол
депутатської комісії, оскільки власник
суміжної ділянки без всяких підстав
відмовлявся погоджувати межі ділянки.
Через заперечення позивачки згодом
були змінені координати земельної
ділянки і межі ділянки відповідача
були перенесені на 2,5 метри від ділянки
ОСОБА_3, також була виготовлена нова
технічна документація на землю. На
даний час між земельними ділянками є
прохід шириною 2,5 метри. Вважала, що як
дозволи на проведення реконструкції
кіоску, так і державний акт на право
власності на землю видані законно, тому
просила відмовити в задоволенні
позову. Щодо вимог про скасування
рішень виконкому міськради просила
застосувати строк позовної давності.

Представник виконкому Іршавської
міськради в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, подав до суду заяву про
розгляду справи в його відсутності (
а.с. 54, 113, 155, 156, 167, 168).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши повно і всебічно обставини,
на які сторони посилалися, як на
підставу своїх вимог та заперечень,
оцінивши докази на ствердження цих
обставин в їх сукупності, суд вважає
позовні вимоги задовольнити частково,
виходячи з наступного.

Позивачка ОСОБА_3 просить скасувати
рішення виконавчого комітету
Іршавської міськради №374 від 10.11.2006
року та №104 від 06.03.2007 року «Про надання
ОСОБА_4 дозволу на реконструкцію
металевого кіоску за адресою АДРЕСА_1»,
оскільки такі, на думку позивача,
прийнято в порушення норм закону. Також
вказує на те, що дані рішення порушують
права позивачки як власника, яка
внаслідок зведення відповідачем
капітальної споруди буде позбавлена
можливості використовувати свій гараж
за призначенням. Крім того, побудувавши
будівлю, відповідач буде мати
можливість відкрити там в майбутньому
заклад, діяльність якого може заважати
позивачу.

Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
виконавчий комітет міської ради може
розглядати і вирішувати питання,
віднесені цим Законом до відання
виконавчих органів ради.

Частиною 2 статті 31 Закону України «Про
місцеве самоврядування» (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин) до відання виконавчих
органів міських рад віднесено видача
забудовникам
архітектурно-планувальних завдань та
технічних умов на проектування,
будівництво, реконструкцію будинків і
споруд, благоустрій територій та
надання дозволу на проведення цих
робіт.

Аналогічні повноваження виконавчих
органів міських рад у сфері
містобудування передбачено ст. 14 ЗУ
«Про основи містобудування», ст. 3 ч. 4,
ст. 12 ч. 2 абз. 5 ЗУ «Про планування і
забудову територій» (в редакції, що
діяла на час виникнення правовідносин).

Згідно ст. 22 ЗУ «Про основи
містобудування» забудова земельних
ділянок, що надаються для
містобудівних потреб, здійснюється
після виникнення права власності чи
права користування земельною ділянкою
у порядку, передбаченому законом, та
отримання дозволу на виконання
будівельних робіт. Право на забудову
(будівництво) виникає щодо земельних
ділянок, визначених для містобудівних
потреб містобудівною документацією,
місцевими правилами забудови. Право на
забудову (будівництво) полягає у
можливості власника, користувача
земельної ділянки здійснювати на ній у
порядку, встановленому законом,
будівництво об'єктів містобудування,
перебудову або знесення будинків та
споруд.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі рішення Іршавської міської
ради №89 від 28.05.1999 року ОСОБА_4 передана
в тимчасове користування для ведення
підприємницької діяльності на умовах
оренди строком на 10 років земельна
ділянка площею 0,0046 га, що розташована в
АДРЕСА_1 Згідно договору на право
тимчасового користування землею від
05.07.1999 року №56, рада зобов'язалася
відвести ОСОБА_4 земельну ділянку у
натурі і встановити межові знаки.
Вказаний договір також містить план
тимчасового користування землею ( а.с.
96).

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснила, що при передачі
земельної ділянки в оренду металевий
кіоск вже був розташований на вказаній
земельній ділянці. Проти цього не
заперечувала і позивачка.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконкому Іршавської
міськради №374 від 10.11.2006 року ОСОБА_4
надано дозвіл на реконструкцію
металевого кіоску, що знаходиться в
АДРЕСА_1, на орендованій ним земельній
ділянці, його зобов'язано виготовити
всі графічні матеріали попереднього
погодження місця розташування об'єкта,
погодити їх у встановленому порядку та
подати на розгляд чергового засідання
міськвиконкому для прийняття
відповідного рішення ( а.с. 13).

До матеріалів справи приєднано
графічні матеріали попереднього
погодження місце розташування (
а.с.97-107), з яких вбачається, що: земельна
ділянка в АДРЕСА_1, придатна для
реконструкції металевого кіоску під
магазин ( а.с.99); робочий проект
реконструкції металевого кіоску
погоджений у встановленому порядку
(а.с. 101); матеріали попереднього
погодження реконструкції металевого
кіоску під магазин змішаних товарів
погоджено з відділом екологічного
контролю (а.с. 103), відділом земельних
ресурсів ( а.с. 104), державною інспекцією
пожежного нагляду ( а.с.105),
санепідемічною службою ( а.с. 106); згідно
комплексного висновку №38 від 15.11.2006
року запропонована реконструкція
існуючого павільйону в АДРЕСА_1, не
суперечить будівельним нормам ДБН 360-92
«Містобудування, Планування і забудова
міських і сільських поселень». Дана
реконструкція зумовлена необхідністю
покращення умов для надання послуг
населенню. Для виконання робіт з
реконструкції необхідно виготовити
індивідуальний проект. Даний висновок
є підставою для прийняття рішення
виконкомом Іршавської міськради щодо
надання дозволу на реконструкцію
торгового павільйону ( а.с. 102).

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 24 ЗУ «Про планування
і забудову територій» (в редакції, що
діяла на час виникнення правовідносин),
фізичні та юридичні особи, які мають
намір здійснити будівництво об'єктів
містобудування на земельних ділянках,
що належать їм на праві власності чи
користування, зобов'язані отримати від
виконавчих органів відповідних рад
дозвіл на будівництво об'єкта
містобудування. Дозвіл на будівництво
дає право замовникам на отримання
вихідних даних на проектування,
здійснення проектно-вишукувальних
робіт та отримання дозволу на
виконання будівельних робіт. Дозвіл на
будівництво надається на підставі
комплексного висновку щодо
відповідності запропонованого
будівництва містобудівній
документації, державним будівельним
нормам, місцевим правилам забудови.

Після виготовлення графічних
матеріалів та їх погодження, такі
відповідачем були подані на розгляд
виконкому. Рішенням виконкому
Іршавської міськради №104 від 06.03.2007
року ОСОБА_4 надано дозвіл на
реконструкцію металевого кіоску, що
знаходиться в АДРЕСА_1 його зобов'язано
отримати дозвіл на початок будівельних
робіт та проводити реконструкцію по
погодженому проекту ( а.с. 70).

Згідно робочого проекту з
реконструкції металевого кіоску під
магазин від 19.06.2007 року, комісією
райдержадміністрації наданий висновок
№ 02-15/136 від 24.01.2007 року про погодження
реконструкції ( а.с. 84). Після цього
ОСОБА_4 відповідно до будівельного
паспорту та проектної документації,
узгодженої з головним архітектором,
був виданий дозвіл на виконання
будівельних робіт №79 від 11.04.2007 року (
а.с. 85-95).

За таких обставин, суд вважає, що
рішення №374 від 10.11.2006 року та №104 від
06.03.2007 року «Про надання ОСОБА_4 дозволу
на реконструкцію металевого кіоску»
видано виконком Іршавської міськради
відповідно до вимог закону та в межах
повноважень.

Посилання позивачки на те, що вказані
рішення є незаконними, оскільки вона не
давала ОСОБА_4 дозволу на побудову
магазину суд вважає безпідставними,
оскільки отримання дозволу на
проведення будівельних робіт від
власників суміжних земельних ділянок
законом не передбачено.

З проекту забудови земельної ділянки
для реконструкції металевого кіоску
під магазин (на експлікації позначено
цифрою 1) вбачається, що на день
отримання ОСОБА_4 дозволів на
будівництво ( 2006-2007 роки) та
виготовлення ним документації на
реконструкцію кіоску, гаражу позивачки
ще не існувало ( а.с. 89). Були збудовані
тільки житловий будинок та літня кухня
ОСОБА_3 (на експлікації позначено
цифрами 5 та 6).

Спір між сторонами з приводу
реконструкції кіоску існує з 2008 року. З
пояснень представника відповідача
вбачається, що сім'я позивачки з 2008 року
чинить перешкоди в проведенні
будівельних робіт знаючи, що у ОСОБА_4
наявні всі необхідні дозволи на їх
проведення.

Про таке свідчать заява ОСОБА_4
дільничному інспектору Іршавського РВ
УМВС від 30.06.2008 року на дії ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 (батько та чоловік позивачки),
постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 29.08.2008 року
відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та винесення
їм офіційного попередження ( а.с. 66-67),
лист начальника Іршавського РВ УМВС
від 05.09.2008 року №5092 ОСОБА_6 про те, що
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 притягнено до
адміністративної відповідальності за
ст.173 КУпАП та з ними проведено
профілактичну бесіду щодо недопущення
в подальшому протиправних дій відносно
ОСОБА_4 ( а.с. 68).

За таких обставин суд критично оцінює
пояснення позивача про те, що їй до 2013
року не було відомо про дозвіл на
реконструкцію кіоску, що виданий
ОСОБА_6

Рішенням виконкому Іршавської
міськради №342 від 11.08.2008 року ОСОБА_3
надано дозвіл на будівництво гаражу, її
зобов'язано виготовити відповідну
проектну документацію на будівництво,
погодити її в установленому порядку та
отримати «Дозвіл на початок
будівельних робіт» ( а.с. 158).

Будівельний паспорт ОСОБА_3 отримала
тільки 10.06.2013 року, а будівельні роботи
розпочала після 13.06.2013 року, про що
свідчить повідомлення про початок
будівельних робіт №ЗК 84 від 13.06.2013
року ( а.с. 156).

Тобто, дозволи на реконструкцію кіоску
ОСОБА_4 отримав значно раніше, ніж
отримала аналогічні дозволи на
будівництво гаражу ОСОБА_3

Не зважаючи на наявність спору, ОСОБА_3
побудувала гараж на межі своєї
земельної ділянки без урахування та
дотримання відстані, яка повинна бути
між будівлями.

Крім того, виїзд з гаражу ОСОБА_3
передбачила на земельну ділянку, яка з
1999 року перебувала у користуванні
ОСОБА_4 на підставі договорів оренди
від 05.07.1999 року та від 28.09.2010 року ( а.с. 107,
140-143), а з 06.12.2012 року належала йому на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу ( а.с. 148).

При цьому, згідно генерального плану
забудови міста виїзд з подвір'я ОСОБА_3
на вулицю Гагаріна з тильної сторони
домоволодіння ОСОБА_3 (вул. Локоти), не
передбачено. Тобто, будуючи гараж,
ОСОБА_3 мала передбачити заїзд в гараж з
вулиці Локоти та власного подвір'я.

Крім того, суд критично оцінює
пояснення позивача про те, що
будівництво відповідачем замість
металевого кіоску капітальної споруди
на власній земельній ділянці
відповідно до ст. 152 ЗК України порушить
право власності позивача на її
земельну ділянку, оскільки відповідно
до ст. 79 ЗК України право власності на
землю поширюється в її межах на
поверхневий шар та на простір, що
знаходиться над та під поверхнею на
висоту і глибину, необхідні для
зведення будівель і не поширюється на
суміжні ділянки.

Згідно ч.1 ст. 21 ЦК України, суд визнає
незаконним та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Позивачкою не доведено, що рішеннями
виконкому Іршавської міськради про
надання дозволу на реконструкцію
кіоску порушено права ОСОБА_3 як
землевласника, оскільки реконструкція
будівлі передбачена на земельній
ділянці, що перебувала в користуванні
ОСОБА_4 Спорудження будівлі ОСОБА_4
передбачено не на межі земельних
ділянок, про що свідчить і план
забудови земельної ділянки ОСОБА_4 ( а.с.
128). Земельного сервітуту для ОСОБА_3 для
користування земельною ділянкою, що
розташована в АДРЕСА_1 і належить
ОСОБА_4, не встановлено.

За таких обставин, суд вважає позовні
вимоги про визнання недійсними та
скасування рішень виконкому
Іршавської міськради №374 від 10.11.2006
року та №104 від 06.03.2007 року «Про надання
ОСОБА_4 дозволу на реконструкцію
металевого кіоску» безпідставними і
такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про визнання
незаконним та скасування Державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯМ №145515 від 26.12.2012 року,
суд приходить до наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між
Іршавською міською радою та ОСОБА_4
укладено договір купівлі-продажу №1650
від 06.12.2012 року земельної ділянки
площею 0,0046 га для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі, що
розташована в АДРЕСА_1 ( а.с. 148).

Відповідно до ст. 33 ч.1 п. «б-2» Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні" (в редакції, що діяла на час
виникнення правовідносин - 26.12.2012 р.), до
відання виконавчих органів міських рад
належать видача документів, що
посвідчують право власності на землю.

Згідно ст. 126 ЗК України (в редакції, що
діяла на час виникнення правовідносин -
26.12.2012 р.) право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом.

Право власності ОСОБА_4 на земельну
ділянку площею 0,0046 га, призначену для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, що розташована в
АДРЕСА_1, посвідчено державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯМ №145515 від 26.12.2012 року ( а.с.71).

Згідно п.п. 1.16, 2.3, 2.4, 2.6, 2.8 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 4 травня 1999 р. N 43 (далі Інструкція),
яка діяла на момент видачі держакту:

-технічна документація зі складання
державного акта включає, у тому числі,
збірний кадастровий план суміжних
землевласників і землекористувачів;

-межі земельних ділянок, що передаються
або надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами;

-кадастровий план земельної ділянки
складається в масштабі, який
забезпечує чітке зображення всіх
елементів і написів. На план
наносяться, у тому числі, межі
земельної ділянки з описом суміжних
землевласників і землекористувачів;

-на плані меж земельної ділянки в
бланку державного акта показуються, у
тому числі, межі земельної ділянки з
описом суміжних землевласників і
землекористувачів,

З технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку ( а.с. 120-149) вбачається,
що спір між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (мешканцем
АДРЕСА_3 - батьком позивачки) з приводу
погодження меж земельної ділянки в
АДРЕСА_1, договір оренди на яку оформляв
ОСОБА_4, існував ще у 2010 році, про що
свідчить акт депутатської комісії від
17.02.2010 року ( а.с. 137).

У вказаному акті зазначено, що при
обстеженні земельної ділянки, що
передається в оренду ОСОБА_4, порушень
прав суміжних землевласників не
встановлено, межі земельної ділянки
чітко видно в натурі і проходять по
старим межам, а суміжні землевласники
не бажають підписувати акт погодження
меж із власних міркувань. Комісія
погодила межі земельної ділянки.

Рішенням ХХІІІ позачергової сесії 5
скликання Іршавської міськради від
18.06.2010 року затверджено акт узгодження
меж земельної ділянки, складений
постійною депутатською комісією з
питань земельних відносин,
використання земельних ресурсів,
будівництва та архітектури, між
громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 136).

Актом прийому-передачі межових знаків
на зберігання від 03.12.2012 року, межі
земельної ділянки за кадастровим
№:06:001:0162, що знаходиться в АДРЕСА_1
( вказана поштова адреса присвоєна
22.12.2011 року ( а.с.72) площею 0,0046 га та
належить ОСОБА_4, закріплені в натурі
межовими знаками встановленого взірця
( а.с. 134). Межі земельної ділянки із
суміжними землевласниками погоджено
03.12.2012 року ( а.с. 135).

З вказаної технічної документації
вбачається, що суміжним землевласником
ділянки, що розташована по АДРЕСА_1, і
яку ОСОБА_6 отримав у власність, є
земельна ділянка по АДРЕСА_3, яка
належить ОСОБА_5 ( а.с.129).

Така інформація зазначена і в
державному акті серії ЯМ №145515 від
26.12.2012 року, що виданий ОСОБА_4 ( а.с. 119).

Однак, у судовому засіданні
встановлено, що власником земельної
ділянки по АДРЕСА_3, з 2003 року є
позивачка ОСОБА_3, а не її батько ОСОБА_5
( а.с. 29) та межі суміжної земельної
ділянки з нею не погоджувалися.

З пояснень представника відповідача
вбачається, що у зв'язку з наявним між
сторонами спором, у 2013 році, вже після
виготовлення ОСОБА_4 державного акту на
земельну ділянку, на прохання міської
ради відповідач погодився перенести
межі своєї ділянки на 2,5 метрів вперед
(в бік вул. Гагаріна), відкривши
позивачці доступ до будівлі - гаражу,
який позивачка використовує як
магазин.

Рішенням Іршавської міськради №936 від
31.05.2013 року ОСОБА_4 зобов'язано
виготовити технічну документацію та
зареєструвати земельну ділянку в
Державному земельному кадастрі ( а.с. 77).

У зв'язку з цим, з дозволу міської ради
на земельну ділянку ОСОБА_4 у 2013 році
була виготовлена нова технічна
документація із землеустрою щодо
відновлення меж ділянки в натурі із
зміною координат, без зміни
конфігурації та площі ( а.с. 73-80).

З Витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку, яка
розташована в АДРЕСА_1 та належить
ОСОБА_4 вбачається, що власником
суміжної земельної ділянки і надалі
указаний ОСОБА_5 ( а.с. 212-216). Такі дані
щодо власника суміжної ділянки
містяться і в спірному державному акті.

Таким чином, відомості про суміжних
землевласників, що указані в спірному
державному акті, не відповідають
дійсності. По-перше, власником ділянки
по АДРЕСА_3, є ОСОБА_3, а не ОСОБА_5, а
по-друге, між земельними ділянками
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 фактично існує
відстань шириною 2,5 метри, яка належить
міській раді ( а.с.79).

Згідно ст. 21 ЗУ «Про Державний
земельний кадастр», відомості про межі
земельної ділянки вносяться до
Державного земельного кадастру, у тому
числі, на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Видача державних актів здійснювалася
на підставі технічної документації та
згідно п.2.9 Інструкції при заповненні
державних актів на право власності на
земельну ділянку виправлення не
допускалися.

Видача нових державних актів, згідно п.9
Перехідних та Прикінцевих Положень ЗУ
«Про Державний земельний кадастр» від 7
липня 2011 року N 3613-VI, здійснювалася
тільки до 1 січня 2013 року.

Після вказаної дати державні акти не
видаються, а внесення змін до існуючих
державних актів, у тому числі, про
відомості щодо суміжних
землевласників, чи про зміни координат
земельних ділянок законом не
передбачено. Документом, що буде
підтверджувати право власності на
земельну ділянку згідно ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», є витяг
з реєстру прав власності.

За таких обставин, суд вважає скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯМ №145515 від
26.12.2012 року, оскільки такий не
відповідає технічній документації з
землеустрою щодо відновлення меж
земельної ділянки в натурі із зміною
координат, що була виготовлена і
затверджена у 2013 році.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, суд
вважає стягнути в користь позивачки з
кожного з відповідачів судові витрати,
що складаються з судового збору, у
розмірі, що є пропорційним до
задоволених позовних вимог, тобто по
121,80 грн. ( а.с.114).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 317, 319, 321 ЦК
України, ст. ст. 38, 39, 78, 79, 90, 95, 116, 122, 126, 152,
153 Земельного кодексу України (в
редакції, що діяла на час виникнення
спірних правовідносин), ст. ст. 31 ч.2, 33 ч.1
п. «б-2», 52 ч.1 Закону України «Про
місцеве самоврядування» (в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин), ст.ст. 3, 24 Закону
України "Про планування і забудову
територій" (в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин),
ст.ст. 7, 8, 14, 22 ЗУ «Про основи
містобудування», п.9 Прикінцевих та
Перехідних Положень Закону України "
Про Державний земельний кадастр",
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною ділянкою та
договорів оренди землі, затвердженої
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43,
ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 292, 294 ЦПК
України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку, серії ЯМ №145515 від
26.12.2012 року, площею 0,0046 га, призначену
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, розташовану в
АДРЕСА_1 виданий ОСОБА_4 - скасувати.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та виконкому
Іршавської міської ради в користь
ОСОБА_3 по 121 (сто двадцять один) грн. 80
коп. судових витрат.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, до апеляційного суду
Закарпатської області через цей
районний суд.

Головуючий :
М. О.
Пітерських