Справа № 305/2007/13-ц
Провадження по справі 2/305/75/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року. Рахівський районний
суд Закарпатської області

у складі: головуючої судді - Бліщ О.Б.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: представника позивача -
Грицюк В.П.

представника відповідача -
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Рахів
цивільну справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: ОСОБА_5 про зверненя стягнення
на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
звернулося в суд з позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 17
грудня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Кредитні
ініціативи" та Публічним акціонерним
товариством "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" було
укладено Договір відступлення прав
вимоги, відповідно до якого ПАТ
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"
відступило ТОВ "Кредитні ініціативи"
права вимоги до кредитних договорів
укладених між ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та фізичними особами. Відповідно
до договору та чинного законодавства
Покупець набув усі права та вимоги по
відступленим кредитним договорам
включаючи сплату суми основного боргу,
відсотків, комісій, нарахованих
штрафних санкцій. Згідно вище
зазначеного договору відбулося
відступлення права вимоги за Кредитним
договором № 618 від 15.04.2008 року, що був
укладений між ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та фізичною особою - ОСОБА_5, на
користь ТОВ "Кредитні ініціативи".
15.04.2008 року ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та фізична особа - ОСОБА_5, уклали
кредитний договір № 618, з подальшим
внесенням змін та доповнень. За умовами
даного договору, Банк зобов'язується
надати позичальникові кредит у сумі 300
000 гривень, а позичальник
зобов'язується повернути наданий
кредит і сплатити проценти за
користування кредитом в сумі, строки та
на умовах, що передбачені кредитним
договором. Банк (кредитор) свої
зобов'язання за Кредитним договором
виконав у повному обсязі, надавши
відповідачці кредит у сумі 300 000
гривень. В свою чергу, відповідачка,
неналежно виконує взяті на себе
зобов'язання, чим порушує істотні умови
Кредитного договору, в результаті чого
станом на 30.06.2013 року має прострочену
заборгованість по тілу кредиту у
розмірі - 297 222 грн.; заборгованості по
відсотках - 235 188, 42 грн., пеня на дату
складання розрахунку - 13 248, 31 грн. З
метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за Кредитним
договором ПАТ "Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк" та фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
уклали Іпотечний договір, відповідно
до якого останні передали Банку в
іпотеку майно, а саме: будинок під
номером АДРЕСА_1. На підставі
наведеного просили в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки,
будинок АДРЕСА_1, шляхом проведення
прилюдних торгів згідно ЗУ "Про
виконавче провадження", за початковою
ціною встановленою на рівні не нижчому
за звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб`єктом оціночної
діяльності, незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій. Стягнути з
відповідачів на їхню користь судові
витрати по справі.

Представник позивача Грицюк В.П., в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримав, покликаючись на доводи
наведені в позовній заяві, просить
позов задовільнити.

Представник відповідачів - ОСОБА_2, в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, та показав суду, що в порушення
вимог п.6.1 договору про відступлення
права вимог, відповідачі не були
попереджені про зміну кредитора у
зобов`язанні за вищезазначеним
кредитним договором. З матеріалів
справи не вбачається наявність
належного та допустимого доказу,
наданого ТОВ "Кредитні Ініціативи", в
тому, що ПАТ "АКПІБ" як
Іпотекодержатель, повідомив у
письмовій формі позичальника, ОСОБА_5
про відступлення права вимоги. Також,
ні в договорі про відступлення права
вимоги, ні в договорі про передачу прав
за договорами забезпечення, не
згадується конкретно ОСОБА_5, як
боржник за основним зобов`язанням, і не
вказується спірний житловий будинок,
як заставне майно, на яке, на думку
Позивача, перейшло право вимоги.
Позивач матеріалами справи не доводить
суду факту передачі йому кредитного
портфелю по кредитному Договору №618,
укладеного з ОСОБА_5, 15.04.2008 року.
Позивач також не наводить суду факту
наявності реєстру позичальників,
оформлений належним чином. Також в
матеріалах справи містяться письмові
заперечення представника відповідачів
ОСОБА_2 та заперечення відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Третя особа - ОСОБА_5 повторно в судове
засідання не з`явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, про що свідчать повідомлення про
вручення поштового відправлення,
причини її неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши представника позивача,
представника відповідачів, дослідивши
наявні в матеріалах справи заперечення
проти позову та матеріали справи,
перевіривши їх доказами, прийшов до
наступного висновку.

Позивач (ТОВ «Кредитні ініціативи»)
звернувся до суду з позовом до
відповідачів про звернення стягнення
на предмет іпотеки в рахунок погашення
кредитної заборгованості З - ї особи у
зв'язку з невиконанням як
позичальником своїх зобов'язань по
кредитному договору № 618 від 15.04.2008 р.

Предмет іпотеки, відповідачами
ОСОБА_4, ОСОБА_3, передано в іпотеку
відповідно до Іпотечного договору,
укладеного між Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком і відповідачами, в забезпечення
виконання 3-ю особою зобов'язань як
позичальника за кредитним договором.

Звернення до суду позивач
обґрунтовує тим, що він набув права
вимоги по кредитному договору № 618 від
15.04.2008 р. до ОСОБА_5, на підставі
укладеного між позивачем і кредитором
договору відступлення прав вимоги від
17.12.2012 р.

Згідно ч. 1 ст. 512 ЦКУ кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Згідно ст. 626 ЦКУ договором є
домовленість двох і більше сторін,
спрямована на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628
ЦКУ).

Згідно п. 2.2 договору відступлення
прав вимоги, внаслідок передачі
(відступлення) Кредитного портфеля за
цим Договором, Новий кредитор набуває
усіх Прав Вимоги Первісного кредитора
за кредитними договорами та договорами
забезпечення, включно з правом
вимагати від позичальників належного
виконання всіх грошових та інших
зобов'язань, правом на звернення
стягнення за зобов'язаннями
позичальників на заставлене майно та
іншими правами вимоги за кредитними
договорами та договорами забезпечення.

Згідно термінів (ст. 1 договору):
Кредитним портфелем вважається
сукупність усіх прав вимоги, які
передаються за цим Договором новому
кредитору; «дата передання Прав Вимоги
- дата фактичного підписання Сторонами
Реєстру Позичальників»; «грошові
зобов'язання» - розмір основних
грошових зобов'язань щодо кожного
окремого позичальника зазначається у
Реєстрі позичальників; «Реєстр
позичальників» - підписання Сторонами
реєстру позичальників засвідчує
передачу (відступлення) прав вимоги
Первісним кредитором Новому кредитору.

Згідно п. 4.1. договору:
відступлення прав вимоги Первісним
кредитором Новому кредитору, набуття
Новим кредитором права вимоги та
заміни кредитора за правами вимоги на
Нового кредитора набувають чинності у
день укладення Договору, за умов
належного оформлення Сторонами
(підписання та скріплення відбитками
печаток Сторін) Реєстру позичальників.
Згідно п. 4.3. договору, Сторони
підписують Реєстр позичальників, що є
Додатком № 1 до Договору.

Виходячи з вищевказаного,
належним доказом, який засвідчує факт
відступлення (набуття) прав вимоги
позивачем по кредитному і іпотечному
договорах, є належно оформлені і
підписані договір відступлення прав
вимоги і Реєстр позичальників.

Надана позивачем копія договору
відступлення прав вимоги є неповною,
містить підчистки, які не застережені
відповідними записами (виправленому
вірити тощо), та викликає сумніви.
Оригіналу договору відступлення прав
вимоги під час судового розгляду
позивачем не надано. Крім того, ця копія
договору не містить відомостей, що за
ним відступаються права вимоги
конкретно по кредитному договору.

Сам лише договір відступлення
прав вимоги не засвідчує факту
відступлення (набуття) позивачем прав
вимоги по кредитному договору. Як
передбачено п. 16.3. договору
відступлення прав вимоги, цей договір
та інші документи, зазначені у
договорі, становлять цілісний договір
та домовленість сторін стосовно
відступлення прав вимоги. Оскільки
згідно договору Реєстр позичальників
визначений додатком до нього, під
терміном «інші документи» слід
розуміти також Реєстр позичальників,
належним чином оформлений згідно умов
договору (підписаний і скріплений
печатками обох сторін), тому
відсутність такого Реєстру виключає
цілісність договору відступлення прав
вимоги.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачем не надано Реєстру
позичальників, належним чином
оформленого згідно умов статті 1,
пунктів п. 4.1., 4.3. договору відступлення
прав вимоги як Додатку № 1 до нього,
підписаного обома сторонами, у т.ч. ПАТ
«АКПІБ».

З наданого позивачем документа як
Витяг з Додатку №1 Договору про
передачу прав за іпотечним договором
від 17.12.12 р. вбачається, що цей документ
не є Реєстром позичальників в
розумінні ст. 1, п. п. 2.1., 4.1., 4.3. договору
відступлення прав вимоги, не містить
підпису та відбитку печатки кредитора
та складений і підписаний одноособово
позивачем.

Договору про передачу прав за
іпотечним договором від 17.12.2010 р.,
посилання на який містить наданий
позивачем Витяг, матеріали справи не
містять. Наданий позивачем Договір про
передачу прав за договорами
забезпечення, укладений з ПАТ «АКПІБ»,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий № 1423 від
17.12.2012 р., також не містить відомостей
про відступлення кредитором позивачу
прав вимоги конкретно за кредитним
договором.

Інших доказів набуття права
вимоги до 3-ї особи позивачем не надано.

Посилання представника позивача
на те, що договір відступлення прав
вимоги з додатками до нього є
банківською таємницею, у зв'язку з чим
їх оригінали суду не можуть бути
надані, суд сприймає критично, оскільки
сторони звільняються від закріпленого
ст. 60 ЦПК України обов'язку доведення
обставин, на які вони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень, лише
у випадках, передбачених ст. 61 ЦПК
України, а серед передбачених ст. 61 ЦПК
України підстав, які звільняють
сторони від обов'язку доказування, така
підстава як банківська таємниця -
відсутня.

Частиною 2 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна особа повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом, а
відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу. Належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування (ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п. 3 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 р., зі
змінами і доповненнями, права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації. Згідно ст. 4
цього Закону державній реєстрації
підлягають, зокрема, обтяження на
нерухоме майно іпотекою. Згідно ст. 4
закону України «Про іпотеку» обтяження
нерухомого майна іпотекою підлягає
державній реєстрації відповідно до
закону. Відповідно до пункту 57 «Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», затвердженого
Постановою КМ України № 703 від 22.06.2001 р.
(чинна на момент укладення договору
відступлення прав вимоги), обтяження
нерухомого майна іпотекою,
відступлення прав за іпотечним
договором підлягають державній
реєстрації.

Виходячи з наведеного, права на
нерухоме майно та їх обтяження
виникають з моменту державної
реєстрації, а не з моменту укладення
договору відступлення прав за
іпотечним договором, який в такому
випаду є підставою для реєстрації, а не
доказом виникнення такого права. Разом
з цим, позивачем не надано доказів
державної реєстрації відступлення
(набуття) прав вимоги за іпотечним
договором на підставі договору
відступлення прав вимоги від 17.12.2012 р.

Оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для висновку
про те, що позивач набув права вимоги за
кредитним договором та договором, що
забезпечує його виконання (іпотеки), та
є належним позивачем.

Судом встановлено, що раніше
Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області по справі № 2-465/10
від 27.10.2010 р. було задоволено позов
кредитора до ОСОБА_5 та стягнуто
заборгованість по кредитному договору
№ 618 від 15.04.2008р. у розмірі 364 780,63 грн.

З метою всебічного та повного
з'ясування усіх обставин, що мають
значення для справи, суд вважає за
необхідне з'ясувати питання виконання
рішення зазначеного рішення суду, дати
їм правову оцінку і з урахуванням цього
вирішити дану справу.

Відповідно до статей 1, 2, 17, 19 Закону
України «Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень судів
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України, на
підставі виконавчих листів, що
видаються судами, на підставі яких за
заявою стягувача державний виконавець
відкриває виконавче провадження.

Зі змісту заяви ЗАТ «АКПІБ» № 06-08/645
від 29.11.2010 р., зареєстрованої Рахівським
районним судом (вх. № 2-/10 від 29.11.2010 р.),
вбачається, що кредитор в особі ОСОБА_7
отримав 08.12.2010 р. виконавчий лист на
виконання зазначеного рішення суду.

З пояснень представника позивача
на даний момент рішення суду не
виконується.

Разом з цим, позивач не надав суду
доказів звернення кредитора до
державної виконавчої служби із заявою
про відкриття виконавчого провадження
з виконання листа, не обґрунтував
жодним доказом, що невиконання рішення
суду є наслідком обставин, які не
залежали від волі кредитора та
перешкоджали чи унеможливлювали
виконання судового рішення.

Отже, невиконання рішення суду про
стягнення на користь кредитора з 3-ї
особи кредитної заборгованості стала
наслідком власної бездіяльності
кредитора.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

На відміну від банків, для фізичних
осіб, які є позичальниками, споживачами
фінансових послуг з кредитування,
метою отримання ними кредиту є
задоволення власних потреб, які не
пов'язані з підприємницькою
діяльністю.

Діяльність банків з надання кредитів
є підприємництвом, що відповідно до ст.
42 Господарського кодексу України (ГКУ)
є самостійною, ініціативною,
систематичною, на власник ризик
господарською діяльністю з метою
одержання прибутку. Проценти
(відсотки), які банк отримує за
користування кредитом, в розумінні ст.
1054 ЦКУ, ст. ст. 42, 142 ГКУ, є його прибутком
(доходом), який є показником фінансових
результатів господарської діяльності
банку.

Такого висновку дозволяє дійти
зміст ст. 1054 ЦКУ та кредитного договору,
де зобов'язання позичальника з
повернення кредиту та зобов'язання зі
сплати відсотків за користування
кредитом є самостійними зобов'язаннями
у кредитному зобов'язанні, за порушення
яких встановлено самостійну
відповідальність. Тому у разі їх
невиконання кредитор вправі
звернутися до суду як з позовом про
стягнення заборгованості, яка
складається з неповернутої основної
суми кредиту і сплати відсотків, так і з
самостійним позовами: або про
стягнення несплаченої погашеної
частини кредиту, або про стягнення
відсотків за користування кредитом.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Зі змісту ст. ст. 22, 1054 ЦК України і
умов кредитного договору, прострочені
оплатою відсотки за користування
кредитом в розумінні ст. 22 ЦК України
можна вважати не отриманим доходом
кредитодавця, на який він мав право
розраховувати у разі належного
виконання позичальником своїх
зобов'язань згідно умов кредитного
договору, тобто збитками.

При цьому суд розмежовує відсотки,
які нараховуються як плата за
користування кредитом (прибуток
кредитодавця), від відсотків, які
нараховуються як неустойка (ст. 551 ЦК
України) чи нараховуються згідно ч. 2 ст.
625 ЦК України, які мають іншу правову
природу. Відсотки за користування
кредитом у кредитних відносинах слід
розглядати як плату за користування
грошима, що сплачуються позичальником
за правилами основного зобов'язання, а
не способом цивільно-правової
відповідальності позичальника за
невиконання зобов'язань у вигляді
неустойки згідно ст. 551 ЦК України чи
відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК
України.

Оскільки не виконання рішення суду
про стягнення з позичальника
заборгованості у процедурі
виконавчого провадження є наслідком
власної бездіяльності самого
кредитора, тим самим кредитор сам
фактично сприяв виникненню збитків.

Як зазначено у пунктах 30, 41 Постанови
Пленуму ВСС України з розгляду
цивільних та кримінальних справ «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
№ 5 від 30.03.2012 р. Вимога про дострокове
виконання кредитного договору навіть у
разі належного його виконання, а якщо
вимогу не буде задоволено, право
звернення стягнення на предмет
застави/іпотеки може бути заявлено
заставодержателем лише в чітко
визначених законом або договором
випадках. При вирішенні спору про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд має дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК України).

Даючи оцінку обставинам даних
правовідносин і співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, суд встановив, що не
заперечувалося позивачем, що
відповідачі як іпотекодавці,
виступаючи майновими поручителями
останнього за виконання ним кредитних
зобов'язань, не допускали порушень умов
п. 4.1.1. - 4.1.12. іпотечного договору.
Вартість предмета іпотеки згідно п. 1.4.
іпотечного договору сторонами
погоджена у розмірі

1 036 357 грн., у даній справі заявлені
вимоги про стягнення заборгованості у
розмірі 545 658,73 грн., а отже вартість
предмета іпотеки значно перевищує
розмір заявлених вимог. Суд враховує,
що не виконання раніше прийнятого
судом рішення про стягнення з 3-ї особи
кредитної заборгованості у сумі 364
780,63 грн., яка включає також і суму
основного боргу по кредиту з
відсотками за період до прийняття
судом рішення, заявлену до стягнення й
у даній справі, стало наслідком
бездіяльності самого кредитора, який
своєю бездіяльністю сприяв збільшенню
розміру відсотків за користування
кредитом у період після прийняття
судом рішення до порушення провадження
у даній справі (збитків), у виникненні
яких вина відповідачів відсутня, а
можливість стягнення з позичальника
заборгованості у виконавчому
провадженні з виконання рішення суду
від 27.10.2010 р. кредитором не втрачена.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд дійшов висновку
про наявність підстав для відмови у
позові.

Керуючись ст. ст. 6, 8, 10,11, 57, 58, 60, 88, 212- 215,
223 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5
про звернення стягнення на предмет
іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Закарпатської області через
Рахівський районний суд. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.