АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1022/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 27 Клочко О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
09 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоБородійчук В. Г.
суддівПодорога В. М. , Демченко В. А. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Придніпроського районного
суду м. Черкаси від 05 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» в особі філії
Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» про зобов'язання надати
кредитні кошти.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

27 січня 2014 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «Державний
Ощадний банк України» в особі філії
Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» про зобов'язання вчинити
дії, вказуючи, що між сторонами 18 травня
2007 року було укладено кредитний
договір № 93-07 від 18 травня 2007 року,
відповідно до якого банк мав надати їй
кредитні кошти в сумі 220 000 грн., проте
не зробив цього.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Нею виконані всі умови кредитного
договору, але в порушення своїх
обов'язків банк кредитні кошти їй не
перерахував.

Всі операції з надходження і
видатків коштів каси регулюються
Положенням про ведення касових
операцій у національній валюті в
Україні, затвердженим постановою КМ
України від 19 лютого 2001 року.

Під час розгляду справи № 2-47/11 між
тими самими сторонами і стосовно
вказаного кредитного договору, банком,
на обгрунтування факту надання
кредитних коштів було надано
видатковий касовий ордер № 93-07.

Під час розгляду даної справи
було призначено та проведено судову
почеркознавчу експертизу від 19 березня
2012 року, якою встановлено, що підпис в
меморіальному ордері № 93-07 на
отримання грошових коштів в сумі 220 000
грн. виконаний не ОСОБА_6, а іншою
особою.

Таким чином, суд дійшов висновку,
що вона не отримала грошові кошти в
сумі 220 000 грн. за кредитним договором №
93-07 від 18 травня 2007 року.

А тому, просила суд зобов'язати
відповідача - ПАТ «Державний ощадний
банк України» надати їй кредитні кошти
в сумі 220 000 грн. за кредитним договором
№ 93-07 від 18 травня 2007 року.

Рішенням Придніпровського
районного суду м. Черкаси від 05 березня
2014 року в позовних вимогах ОСОБА_6
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 просить скасувати
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 05 березхня 2014 року
як незаконне і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ОСОБА_6
задовольнити.

Перевіривши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
відхилення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 18 травня 2007 року
ОСОБА_6 та ВАТ «Державний ощадний банк
України» був укладений кредитний
договір № 93-07 (а.с. 5-7).

Відповідно до розділу 1 Предмет
договору та п. 1.1 цього договору банк
зобов'язується надати позичальнику на
умовах цього договору грошові кошти в
сумі 220 000 грн., а позичальник
зобов'язується прийняти, належним
чином використати та повернути кредит
в сумі 220 000 грн., а також сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 16 % річних, комісійні
винагороди та інші платежі в порядку,
на умовах та в строки, визначені
договором.

Відповідно до п. 1.2 цього договору
кредит надається на 10 років з терміном
остаточного погашення кредиту не
пізніше 17 травня 2017 року на споживчі
потреби.

Також, судом встановлено, що в якості
забезпечення виконання умов вказаного
кредитного договору було укладено
договір іпотеки за № 93-07/01 від 18 травня
2007 року та договір поруки № 93-07/02 від 18
травня 2007 року.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 2), ОСОБА_6 в обґрунтування позовних
вимог вказувала, що вона виконала всі
вимоги щодо виконання умов кредитного
договору, а банк своїх обов'язків не
виконав та кредитні кошти позивачці не
перерахував, тому просила зобов'язати
відповідача надати їй кредитні кошти в
розмірі 220 000 грн. відповідно до п. 1.1, 1.4,
4.1.1 кредитного договору № 93-07 від 18
травня 2007 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції мотивував свій висновок тим,
що між сторонами існують ряд
цивільно-правових спорів, які в тій чи
іншій мірі стосуються вказаного
договору. Судовими рішеннями, що
вступили в законну силу, було
встановлено обставини по оспорюваному
кредитному договору, а тому висновок
суду ухвалювався районним судом з
урахуванням встановлених обставин та
наданих сторонам доказів.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли всіх істотних
умов договору.

Ч. 2 ст. 638 ЦК України визначає, що
договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття другої пропозиції (акцепту)
другою стороною.

Згідно вимог ч. 2 ст. 640 ЦК України
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання відповідного майна
або вчинення певної дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 вказував на ту
обставину, що під час розгляду справи №
2-47/11 за позовом ОСОБА_6 до ВАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Черкаське обласне
управління про визнання правочину
недійсним встановлено факт
неотримання ОСОБА_6 грошових коштів, що
в свою чергу мало преюдиційне значення
при вирішенні справи між цими ж
сторонами про зобов'язання вчинити дії.
А тому, мотиви з яких ухвалено рішення
районного суду не є правильними і
спростовуються наведеними доводами
апеляційної скарги.

Колегія суддів не може погодитися
з такими доводами апеляційної скарги,
оскільки як вбачається з рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 26 грудня 2013 року по справі за
позовом прокурора м. Черкаси в
інтересах ВАТ «Державний ощадний банк
України» в особі філії Черкаське
обласне управління ВАТ «Ощадбанк» до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, третя особа:
орган опіки та піклування про
звернення стягнення на предмет іпотеки
і виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ВАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Черкаського обласного управління ВАТ
«Ощадбанк» про визнання іпотечного
договору припиненим вимоги за
первісним позовом задоволено частково,
звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором № 93-07/01 від 18
травня 2007 року, в задоволенні
зустрічного позову та вимог про
виселення відмовлено.

Встановлено, що вищевказаним
судовим рішенням на підставі наявних
доказів всебічно досліджено та
встановлено факт отримання ОСОБА_6 від
ВАТ «Державний ощадний банк України» в
особі філії Черкаське обласне
управління ВАТ «Ощадбанк» коштів в
сумі 220 000 грн. за умовами кредитного
договору № 93-07 від 18 травня 2007 року.

Також, даним рішенням
встановлено, що рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 07 червня 2012 року не має
преюдиційного значення для розгляду
даної справи, оскільки фізичні особи,
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не брали участі у
розгляді справи № 2-47/11. Рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 26 грудня 2013 року на час розгляду
даної справи вступило в законну силу,
ніким не скасоване, а тому колегія
суддів вважає правильним посилання
районного суду в своєму рішенні на
обставини та факти встановлені
вищевказаним рішенням апеляційного
суду Черкаської області.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, переглядаючи справу про
зобов'язання надати кредитні кошти,
колегія суддів, враховуючи положення ч.
3 ст. 61 ЦПК України вважає доведеним та
встановленим факт отримання ОСОБА_6 від
кредитодавця коштів в сумі 220 000 грн. за
умовами кредитного договору № 93-07 від 18
травня 2007 року.

Ні під час розгляду справи в суді
першої інстанції, ні під час розгляду в
суді апеляційної інстанції, позивачкою
та її представником не надано ніяких
обгрунтованих доказів, які б
спростували вмотивовані висновки
районного суду, а тому з огляду на
вищевикладене, колегія суддів вважає,
що підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно застосовано норми
матеріального права та ухвалено
рішення з додержанням положень чинного
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстави для
висновку про неправильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпроського районного
суду м. Черкаси від 05 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_6 до публічного
акціонерного товариства «Державний
Ощадний банк України» в особі філії
Черкаське обласне управління АТ
«Ощадбанк» про зобов'язання надати
кредитні кошти залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :