Справа № 461/8653/13
Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/2836/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бермес І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г.,
Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Азенко М.В.

з участю: ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Львівської міської ради на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
24 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до Львівської міської ради та
ОСОБА_4 про визнання права власності в
порядку спадкування, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 24 лютого 2014
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом на
квартиру АДРЕСА_1. в м. Львові, яка
складається з 1 кімнати житловою площею
20,1 м.кв. та кухні; загальною площею 35,8
м.кв. із приналежною до квартири
коморою у підвалі площею 7,0 м.кв.

Рішення суду оскаржила Львівська
міська рада.

В апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується із рішенням суду першої
інстанції, вважає його таким, що було
прийняте у зв'язку із неправильним
трактуванням і застосуванням норм
матеріального та процесуального права.

Крім того, зазначає, що у позивача
відсутні документи, які б
підтверджували родинні стосунки між
ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Вказує, що в
матеріалах справи відсутній й оригінал
заповіту №688 від 27.06.2013 року виданим
приватним нотаріусом ОСОБА_6, згідно із
якого ОСОБА_7 заповіла все своє майно
ОСОБА_3

Також зазначає, що районний суд не
звернув увагу на той факт, що згідно із
витягом від 15.03.2010 року про реєстрацію
права власності на нерухоме майно за
ОСОБА_4 зареєстровано право власності
на спірну квартиру. Вважає, що рішення у
справі прийняте передчасно, оскільки
позивач повинна була звернутися до
суду із позовною заявою щодо
скасування державної реєстрації за
ОСОБА_4 на дану квартиру.

Просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог - відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення ОСОБА_2 на апеляційну
скаргу, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

Встановлено, що позивачка звернулася
до суду з позовною заявою до
відповідачів про визнання права
власності в порядку спадкування.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5,
про що Галицьким відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Львівського
міського управління юстиції
ІНФОРМАЦІЯ_2 року було складено
відповідний актовий запис №315 та
видано свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_1. За життя, а саме 27.06.2013 року,
ОСОБА_5 було складено заповіт, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстровано в
реєстрі за № 688, відповідно до якого,
спадкодавець зробила на випадок своєї
смерті розпорядження, відповідно до
якого все своє майно, де б воно не
знаходилося і з чого б воно не
складалося, і взагалі все те, що
належатиме їй на день смерті і на що
вона за законом матиме право - заповіла
позивачці.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про смерть ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Відповідно до заповіту померла ОСОБА_5
заповіла все своє майно, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось, і взагалі все те, що
належатиме їй на день смерті і на що
вона матиме право заповідає позивачі
ОСОБА_3

Згідно договору довічного утримання
від 10.03.2009 року укладеного між
спадкодавцем ОСОБА_5 та відповідачкою
ОСОБА_4, за яким ОСОБА_5 передала у
власність ОСОБА_4 належну їй на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1,
а відповідачка ОСОБА_4, в свою чергу,
прийняла зазначену квартиру та
зобов'язалась забезпечувати ОСОБА_5
утриманням та доглядом довічно.

Відповідно до технічного паспорта від
11.07.1994 року квартира по АДРЕСА_1 яка
належить померлій, складається з 1
кімнати, житловою площею 20,1 кв.м. в тому
числі, кухні площею 8,9 кв.м., ванної
кімнати площею 2,2 кв.м., вбиральні
(поєднаної) - 1,0 кв.м., коридор 3,6 кв.м. -
загальна площа 38,8 кв.м.

Як вбачається із рішення Залізничного
районного суду м.Львова від 20.05.2013 року,
позовну заяву прокурора Залізничного
району м. Львова, який звернувся до суду
інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про
розірвання договору довічного
утримання - задоволено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 11.11.2013 року
прийнято відмову ОСОБА_9 від
апеляційної скарги на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 20.05.2013 року.

Згідно спадкової справи №03/2013 року,
щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5, позивачем було подано заяву
09.07.2013 року про прийняття спадщини за
заповітом .

Відповідно до реєстраційної справи
наданої ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», квартира
АДРЕСА_1 у м. Львові належала на праві
приватної власності померлій ОСОБА_5

Таким чином, у зв'язку із розірванням
згідно з рішенням Залізничного
районного суду м. Львова від 20.05.2013 року
договору довічного утримання,
спадкодавець, відповідно до приписів ч.
1 ст. 756 ЦК України, набула право
власності на квартиру АДРЕСА_1, хоча
документально за життя зареєструвати
своє право власності на квартиру не
встигла.

Згідно ст.1223 ЦК України, позивачка, як
особа, яка визначена спадкодавцем у
заповіті, має право на спадкування
після смерті ОСОБА_5

Отже судом першої інстанції вірно
встановлено, що в даному випадку право
на спадкування за заповітом квартири
АДРЕСА_1 має позивачка - ОСОБА_3.

Крім цього встановлено, що позивачка
09.07.2013 року подала заяву до нотаріуса
про прийняття спадщини за заповітом, що
відповідає строкам передбачених
ст.ст.1269, 1270 ЦК України.

Отже суд прийшов до вірного висновку,
що відповідно до ст.1268 ЦК України
спадщина, яка відкрилась після смерті
ОСОБА_5 належить позивачці, як єдиному
спадкоємцю, незалежно від часу
прийняття спадщини, а з часу відкриття
спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а
тому суд задовольнив позов.

З такими висновками суду погоджується
й судова колегія.

Посилання апелянта на те, що рішення у
справі прийняте передчасно, оскільки
позивач повинна була звернутися до
суду із позовною заявою щодо
скасування державної реєстрації за
ОСОБА_4 на дану квартиру, судова колегія
не приймає до уваги з таких підстав.

Згідно п.37 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України № 5 від 07.02.2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
з урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

Відповідно до п.3.1 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України № 24-753/0/4-13 від 16.05.20135 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про спадкування» право власності
спадкоємця на спадкове майно підлягає
захисту в судовому порядку шляхом його
визнання у разі, якщо таке право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК).

При вирішенні спорів щодо спадкування
права власності на нерухоме майно
судам слід звертати увагу на зміну
редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших
норм цивільного законодавства і
застосовувати редакцію закону, яка
діяла на час виникнення права у самого
спадкодавця та на час відкриття
спадщини.

Позивачем у зазначених спорах у
порядку правонаступництва може
виступати спадкоємець, який прийняв
спадщину відповідно до вимог статей 1268
- 1270 ЦК.

За змістом ст. 392 ЦК належним
відповідачем є особа - учасник
цивільних правовідносин, яка не визнає
або оспорює право власності спадкоємця
на спадкове майно, зокрема, житловий
будинок, земельну ділянку.

Отже в даному випадку позивач довела
своє право на спадкування за заповітом
в передбаченому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги його
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

ОСОБА_9 апеляційну скаргу на рішення
суду не подавала.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст.
314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія
суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
Бермес І.В.

Судді:
Мусіна Т.Г.

Савуляк Р.В.