Справа № 146/1199/13-ц Провадження №
22-ц/772/939/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Семко Г. В.Категорія: 27
Доповідач: Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2014 р. м. Вінниця

28 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Вінницької області в
складі:

Головуючого: Марчук В.С.

Суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» на рішення
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 22 січня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство
«Комерційний банк «Приватбанк» (ПАТ
«КБ «Приватбанк»), звернулося у
Томашпільський районний суд
Вінницької області з даним позовом до
ОСОБА_2 та просило суд стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість у розмірі 72766,93 грн. за
кредитним договором № DNH4КР20860549 від
24.06.2006 року і 727,67 грн. судового збору.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що
між ним та відповідачем була підписана
заява разом з умовами надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка».
Відповідач, підписавши дану заяву, тим
самим, підтвердив свою згоду на те, що
зазначена заява разом з умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка», є укладеним між ним та
Банком Договором. І, відповідно до
кредитного договору № DNH4КР20860549 від
24.06.2006 року, ОСОБА_2 24.06.2006 року отримав
кредит у розмірі 4765,80 грн. зі сплатою за
користування кредитом 25,08 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом.

Порушивши умови кредитного договору та
норми ст. ст. 526,527,530,1054 ЦК України,
ОСОБА_2 допустив заборгованість, яка
станом на 11.06.2013 року становить 72766,93
грн. та складається з: 4765,80 грн.
заборгованості за кредитом; 22936,92 грн.
заборгованості за процентами за
користування кредитом; 41122,93 грн. пені
за несвоєчасність виконання
зобов`язань за договором та штрафів
відповідно до п.2.4.5.5 Умов і правил
надання банківських послуг: 500 грн.
штрафу - фіксована частина та 3441,28
штрафу - процентна складова.

Саме вказану заборгованість за
кредитним договором позивач і просив
суд стягнути з відповідача на його
користь разом з судовим збором.

Рішенням Томашпільського районного
суду Вінницької області від 22 січня 2014
року у задоволенні позову було
відмовлено, виходячи з норми ч.3 ст.203 ЦК
України, у зв`язку з відсутністю
вільного волевиявлення ОСОБА_2 на
укладення кредитного договору №
DNH4КР20860549 від 24.06.2006 року.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, оскаржив його в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області, як незаконне,
необґрунтоване, ухвалене з порушенням
та неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального права;
внаслідок неповного з`сування
обставин, які мають значення для
справи. Просить скасувати дане рішення
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обгрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення у
зв`язку з наступним.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволення позову, суд
виходив з наступних обставин.

Так, судом було встановлено, що 24 червня
2006 року між сторонами укладено
кредитний договір №DNH4КР20860549.
Відповідно до змісту даного договору,
Банк надає позичальнику строковий
кредит у розмірі 4765,80 грн. строком на 12
місяців, а саме - до 22.06.2007 року включно
зі сплатою за користування кредитом 25,08
% на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом в обмін на зобов`язання
позичальника про повернення кредиту та
сплати процентів в обумовлені у Заяві
та Умовах про надання споживчого
кредиту фізичним особам строки, а також
сплати комісії, яка зазначена в тих же
Умовах.

Далі суд прийшов до висновку про
відсутність вільного волевиявлення
ОСОБА_2 на укладення даного кредитного
договору та відсутність його
внутрішньої волі на укладення цього
договору, а звідси - про відмову у
задоволенні позову, виходячи з того, що
у висновку судово-почеркознавчої
експертизи №2262/2263/13-21 від 26.12.2013 року
зазначено, що підпис від імені ОСОБА_2 в
графі «підпис» електрофотокопії
договору - Заяви ймовірно виконано не
ОСОБА_2, а іншою особою з наслідуванням
підпису ОСОБА_2 та ще, виходячи з того,
що дата видачі паспорта ОСОБА_2 (а/с 26-27)
не співпадає з такою датою, вказаною у
Заяві позичальника на а/с 5-6, а також,
виходячи з того, що як видно з наданої
представником відповідача копії
паспорта ОСОБА_2, місце реєстрації
останнього - АДРЕСА_1, а у Заяві
позичальника місцем проживання ОСОБА_2
вказана АДРЕСА_2.

З зазначеним висновком суду колегія
суддів не погоджується, враховуючи, що
предметом спору є стягнення
заборгованості, а не дійсність чи не
дійсність договору.

Крім того, на а/с 5-6 міститься Заява
позичальника № DNH4КР20860549, у якій
зазначені відомості про позичальника -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з зазначенням
місця народження - с. Пеньківка
Томашпільського району Вінницької
області, серією та номером паспорта
НОМЕР_1. Щодо дати видачі паспорта, то
дійсно вказана дата -10.11.2006 року, проте,
виходячи з того, що на а/с 5 у графі
«Дата реєстрації у вказаному регіоні.»
ця дата вказана « 10.11.2005 року», що
говорить про описку, оскільки дата
реєстрації не можлива до дати видачі
паспорта.

Що ж до серії та номера паспорта, то
вони співпадають з тими, що вказані на
копії паспорта ОСОБА_2 на а/с 26.

На цій копії зображений саме ОСОБА_2,
чого сторони не оспорюють.

Як видно з а/с 27 , станом на 10.11.2005 року
ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2. Відповідно до довідки № 208 від
02.09.2013 року, виданої виконавчим
комітетом Кислицької сільської ради
Томашпільського району Вінницької
області, ОСОБА_2 дійсно з 03.09.2003 року по
29.05.2008 року був прописаний на території
Кислицької сільської ради. А це не
суперечить паспорту ОСОБА_2

Довідка №291 від 02.09.2013 року того ж
виконавчого комітету Кислицької
сільської ради Томашпільського району
Вінницької області на а/с 48, про
відсутність на території Кислицької
сільської ради вул. Леніна, ні на чому
не ґрунтується, тому вона не спростовує
даних паспорта ОСОБА_2

Копія 10 та 11 аркуша паспорта НОМЕР_2 на
а/с 89 не є належним доказом відповідно
до ст. 58 ЦПК України, оскільки вона не
містить даних кому належить цей
паспорт, коли він виданий і яке
відношення має до предмета
доказування.

Щодо висновку експертів № 2262/2263/13-21 від
26.12.2013 року, то у ньому дійсно зазначено,
що підпис від імені ОСОБА_2 у графі
«Підпис» електрофотокопії
договору-Заяви позичальника №DNH4КР20860549
від 24 червня 2006 року ймовірно виконано
не ОСОБА_2, а іншою особою з
наслідуванням якогось підпису ОСОБА_2
(а/с80-83). Фраза «ймовірно виконано не
ОСОБА_2» означає припущення, а не
стверджує категорично, що підпис
вчинено не ОСОБА_2

За таких обставин та, виходячи з норми
ч.6 ст.147 ЦПК України про те, що висновок
експерта для суду не є обов`язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими ст. 212 ЦПК України, а
також норми ч.2 ст. 212 ЦПК України про те,
що жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення, суд першої
інстанції мав керуватися зазначеними
нормами права і оцінювати докази у їх
сукупності.

Таким чином, на а/с 5-6 дійсно міститься
Заява позичальника №DNH4КР20860549, у якій
позичальником вказаний ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1. У цій заяві є підпис
позичальника від 24.06.2006 року.

У матеріалах справи відсутні докази
про викрадення паспорта чи оспорення
зазначеної Заяви - договору ОСОБА_2

Враховуючи підпис ОСОБА_2 під текстом
«Я виражаю свою згоду, що ця Заява разом
з запропонованими Приватбанком
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам, Тарифами, складає між
мною та Банком кредитно - заставний
договір», між ОСОБА_2 та позивачем 24.06.2006
року дійсно було укладено кредитний
договір №DNH4КР20860549 строком на 12
місяців.

Відповідно до вказаного кредитного
договору № DNH4КР20860549 від 24.06.2006 року,
ОСОБА_2 24.06.2006 року отримав кредит у
розмірі 4765,80 грн. зі сплатою за
користування кредитом 25,08 % на рік на
суму залишку заборгованості за
кредитом, для купівлі у ТОВ «Фокстрот»
газової плити QORENJE QI476 W та пральної
машини QORENJE WA 62101.

При цьому, за дорученням позичальника
кошти у сумі мали бути перераховані на
поточний рахунок підприємства
торговельно-сервісної мережі: ТОВ
«Фокстрот» у розмірі 3666 грн., а також
комісія по кредиту.

Як видно з меморіальних ордерів №
60626В02НН, №60626В02НF та № 60626В02НН від 26.06.2006
року, ПАТ КБ «Приватбанк» дійсно було
перераховано ДП «Фокстрот» 3666 грн.
відповідно договору купівлі-продажу
№0-1619 від 24.06.2006 року, а також було
перераховано комісії 843,18 грн. та 256,62
грн.

24 червня 2006 року Постачальником ДП
«Фокстрот» ТОВ «Фокстрот» платнику
ОСОБА_2 був виписаний рахунок-фактура
№0-1619 на купівлю газової плити QORENJE QI476 W
та пральної машини QORENJE WA 62101.

Відповідно до видаткової накладної
№0-2022 від 24 червня 2006 року ОСОБА_2
отримав від ДП «Фокстрот»ТОВ
«Фокстрот» газову плиту QORENJE QI476 W та
пральну машинуQORENJE WA 62101. Це також
підтверджується актом прийому
передачі товару № DNH4КР20860549 від 24.06.2006
року.

Отже, позивач виконав свої зобов`язання
по договору №DNH4КР20860549 від 24 червня 2006
року.

Враховуючи, що відповідач не визнає ні
позову, ні самого договору, він не
повертав кредитних коштів.

Крім того, про це стверджує представник
відповідача - ОСОБА_3, чим
підтверджується наявність заявленої
позивачем заборгованості.

Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України,
зобов`язання мають виконуватися
належним чином та в установлений строк,
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено цим параграфом та не
випливає із суті кредитного договору.

Ст.1056-1 ЦК України передбачає проценти
за кредитним договором. Ст. 1050 ЦК
України говорить про те, що якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов`язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України.

Ст.623 ЦК України говорить про
зобов`язання боржника відшкодувати
кредиторові збитки, розмір яких
надається кредитором. (а/с3).

Збитки і неустойка визначаються нормою
ст. 624 ЦК України.

Враховуючи викладене, колегія вважає,
що позивач довів заявлені позовні
вимоги.

Разом з тим, відповідно до норми ч.2 ст.
258 ЦК України, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені),
застосовується позовна давність в один
рік, тому пеню слід обрахувати за
період 18.07.2013 року по 18.07.2012 року і це
складає 7987,73 грн.

А враховуючи, що термін дії договору 12
місяців, позивач же звернувся у суд з
даним позовом лише 18.07.2013 року і, тим
самим, не вжив заходів щодо зменшення
збитків та неустойки, колегія суддів
вважає за необхідне застосувати норму
ч.2 ст.616 ЦК України та зменшити пеню за
несвоєчасне виконання зобов`язань за
договором до 4765,80 грн.

Отже позов слід задовольнити частково
та стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором № DNH4КР20860549 від 24.06.2006 року у
розмірі 36409,80 грн., з яких: 4765,80 грн. -
заборгованість за кредитом; 22936,92 грн. -
заборгованість за процентами за
користування кредитом; 4765,80 грн. пеня за
несвоєчасність виконання зобов`язань
за договором; 500 грн. штраф ( фіксована
частина) і 3441,28 грн. штраф (процентна
складова). А також 727,67 грн. судового
збору.

В іншій частині позовних вимог слід
відмовити.

Виходячи з викладеного, рішення суду
ухвалене за невідповідності висновків
суду обставинам справи; неповного
з`ясування судом обставин, що мають
значення для справи та з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, тому його необхідно скасувати і
ухвалити нове рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст.303,307,309,313,314316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Томашпільського районного
суду Вінницької області від 22.01.2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково. Стягнути
з ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
Банк «Приватбанк» заборгованість за
кредитним договором № DNH4КР20860549 від
24.06.2006 року у розмірі 36409,80 грн., з яких:
4765,80 грн. - заборгованість за кредитом;
22936,92 грн. - заборгованість за
процентами за користування кредитом;
4765,80 грн.пеня за несвоєчасність
виконання зобов`язань за договором; 500
грн. штраф ( фіксована частина) і 3441,28
грн. штраф (процентна складова), а також
727,67 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення набуває законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
моменту може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуюча суддя: /підпис/
В.С. Марчук

Судді: / підпис/
М.В. Матківська

/підпис/
Т.М. Шемета

З оригіналом вірно

суддя:
В.С. Марчук