Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/179/14
Головуючий у 1 інстанції: Кіяшко В.О.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„08" квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Свинаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стягнення кредитором
спадкодавця, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення кредитором спадкодавця.

У позові зазначало, що 13.08.2008 року
між банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір на суму 9 442,62 доларів
США, зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 15,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 13.08.2013 року.

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
банком та позичальником ОСОБА_3 і її
чоловіком ОСОБА_2 був укладений договір
іпотеки на нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 52,92 кв.м ,
житловою площею 30,30 кв.м, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на
праві власності ОСОБА_3 та відповідачу
по 1/2 частині кожному.

Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює
145 338 грн. 00 коп.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3
померла.

Станом на 08.07.2013 року існує
заборгованість за кредитним договором
у сумі 12 686,77 доларів США, яка
складається з: 5 340,90 доларів США -
заборгованість за кредитом, 2 395,49
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
652,91 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом, 4 297,47
доларів США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.

Відповідач є спадкоємцем після
померлої ОСОБА_3, оскільки постійно
проживав разом із спадкодавцем на
момент її смерті.

22.03.2013 року банком було
направлено претензію кредитора до
Вільнянської державної нотаріальної
контори.

14.04.2013 року на адресу відповідача було
направлено лист-претензію, згідно
якого банк пред'явив свої вимоги, які
залишились без задоволення.

Посилаючись на зазначені обставини,
просило суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 13.08.2008 року в розмірі 12 686,77 доларів
США звернути стягнення на квартиру
загальною площею 52,92 кв.м , житловою
площею 30,30 кв.м, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з проведенням дій щодо
коригування технічної документації
відповідно до поточного стану
нерухомості, її перепланування та
перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отримання кадастрового
номеру земельної ділянки, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення банком всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити
відповідача та інших осіб, які
зареєстрована та/або проживають у
квартирі, що є предметом іпотеки зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державного
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
будинку.

Рішенням Вільнянського районного
суду Запорізької області від 31 жовтня
2013 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 10, ч.1 ст. 11,
ч.1 ст. 60 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов"язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 179 ЦПК України
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обгрунтовують
заявлені вимоги і заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Судом встановлено, що 13
серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ЗАТ КБ
„ПриватБанк", првонаступником якого є
ПАТ КБ „ПриватБанк", був укладений
крединий договір № ZPVLGА, згідно
якого позичальник отримала кредит на
суму 9442,62 доларів США, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення 13.08.2013 року
(а.с.14-21).

На забезпечення виконання
зобов"язань за кредитним договором за
договором іпотеки від 13 серпня 2008 року
позичальник ОСОБА_3 та відповідач
ОСОБА_2 передали в іпотеку банку
квартиру загальною площею 52,92 кв.м,
житловою площею 30,30 кв.м, розташовану
за адресою: АДРЕСА_1 , в якій на праві
власності ОСОБА_3 та відповідачу
належало по 1/2 частині кожному.

Обумовлена сторонами договору
іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює
145 338 грн. 00 коп.(а.с.23-28).

Згідно свдоцтва про смерть серія
НОМЕР_1, виданого ВДРАЦС РС
Вільнянського РУЮ Запорізької області,
позичальник ОСОБА_3 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.34)

11.03.2013 рокуроку банком було
направлено претензію кредитора до
Вільнянської державної нотаріальної
контори( а.с.38-39), а 14.04.2013 року на адресу
ОСОБА_2, як спадкоємця ОСОБА_3, було
направлено лист-претензію, згідно
якого банк пред'явив до нього вимоги
щодо повернення заборгованості за
кредитом у розмірі 14388, 63 доларів США, що
еквівалентно 114965, 15 гр(а.с.40).

Як встановлено ст.ст. 1281, 1282 ЦК
України, кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред"явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
настання строку вимоги.

Спадкоємці зобов"язані
задовольнити вимоги кредитора
повністю, але в межах вартості майна,
одержаного у спадщину. Кожен із
спадкоємців зобов"язаний задовольнити
вимоги кредитора особисто, у розмірі,
який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці
зобов"язані задовольнити шляхом
одноразового платежу, якщо
домовленістю між спадкоємцями та
кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового
платежу суд за позовом кредитора
накладає стягнення на майно, яке було
передано спадкоємцям у натурі.

В обгрунтування заявленого до
ОСОБА_2 позову про звернення стягнення
на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка
була предметом іпотеки, банк посилався
на те, що відповідач, як чоловік
померлої ОСОБА_3, являється її
спадкоємцем, який проживав з із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а від одноразового платежу
заборгованості кредитним договором,
яка згідно наданого розрахунку станом
на 08.07.2013 року становила12 686,77 доларів
США, з яких 5 340,90 доларів США -
заборгованість за кредитом, 2 395,49
доларів США - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
652,91 доларів США - заборгованість по
комісії за користування кредитом, 4 297,47
доларів США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором,
відмовився.

Відмовляючи у задоволенні
заявленого банком лише до ОСОБА_2
позову про звернення стягнення на всю
квартиру АДРЕСА_1, як успадкованого
відповідачем нерухомого майна, суд
правильно зазначив на те, що за
матеріалами справи, на час смерті
ОСОБА_3 разом з нею за вказаною адресою
постійно проживав не тільки ОСОБА_2, а й
їх повнолітній син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який також відноситься до
спадкоємців першої черги,однак
клопотання про його залучення до
участі у справі, як другого спадкоємця,
в якості співвідповідача в порядку
ст. 33 ЦПК України банком не заявлялось.

Зазначені обставини
підтверджуються відомостями
адресно-довідкового підрозділу ГУДМС,
УДМС України в Запорізькій області,
згідно яким за вказаною адресою
ОСОБА_4 проживає з 2009 року, не
заперечував ці обставини і сам
відповідач.

Разом з тим, підставами відмови у
задоволенні заявлених банком вимог до
ОСОБА_2 суд вказав також на те, що
відповідач ОСОБА_2, як спадкоємець
боржника ОСОБА_3, так і не залучений до
участі у справі ОСОБА_4, не можуть нести
відповідальності за зобов"язанням
позичальника за кредитним договором
від 13.08.2008 року, оскільки із
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори
не зверталися і свідоцтва про право
власності на спадкове нерухоме майно
не отримували.

З вказаним висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов його без врахування фактичних
обставин справи та вимог закону,
зокрема, положень ч.3 ст. 1268 ЦК України,
за якими спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї, та без застосування правил ч.5
названної статті ЦК, відповідно до яких
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємеві з часу
відкриття спадщини.

Таким чином, висновок суду про
відмову у позові з підстав того, що
ОСОБА_2, який на час відкриття спадщини
проживав із спадкодавцем ОСОБА_3, не
звертався до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, та з
підстав неотримання ним свідоцтва про
право на спадщину, є помилковим.

Крім того, розглянувши по суті
спір за позовом до ОСОБА_2, як лише до
одного із спадкоємців ОСОБА_3, підстави
заявленних до нього вимог щодо
предмета позову у виді звернення
стягнення на всю квартиру АДРЕСА_1, суд
при цьому фактично не визначив, як і
розмір відповідальності вказаного
відповідача перед кредитором, а саме,
розмір успадкованого ним майна.

Відповідно до п.п. 32, 36 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 зі змінами від 07.02.2014 року „Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
при вирішенні спорів щодо виконання
зобов"язань за кредитним договором у
випадку смерті боржника/позичальника
за наявності поручителі чи спадкоємців
суди мають враховувати на таке.

З урахуванням положення ст. 1282
ЦК України спадкоємці боржника за
умови прийняття спадщини є боржниками
перед кредитором у межах вартості
майна, одержаного у спадщину. При цьому
спадкоємці несуть зобов"язання
погасити нараховані відсотки і
неустойку тільки в тому випадку, якщо
вони вчинені позичальникові за життя.
Інші нараховані зобов"язання фактично
не пов"язані з особою позичальника і не
можуть присуджуватися до сплати
спадкоємцями.

Відповідно до ст. 523 ЦК порука або
застава, встановлена іншою особою,
припиняється після заміни боржника,
якщо поручитель або заставодавець не
погодився забезпечувати виконання
зобов"язання новим боржником, а згідно
зі ст. 607 ЦК зобов"язання припиняється
неможливістю його виконання у зв"язку
з обставиною, за яку жодна із сторін не
відповідає.

У разі переходу права власності
на предмет іпотеки від іпотекодавця до
третьої особи, у тому числі в порядку
спадкування чи правонаступництва, суди
мають враховувати, що іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов"язки за
іпотекчним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (ст. 23 Закону України „Про
іпотеку").

Якщо боржник та іпотекодавець -
одна й та сама особа, то після її смерті
до спадкоємця переходять не лише права
та обов"язки іпотекодавця, а й обов"язки
за основним зобов"язанням у межах
вартості спадкового майна.

За змістом ст. 31 ЦПК України
визначення педмету та підстав позову є
виключним правом позивача.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідач ОСОБА_2 являється
одночасно одним із відмінним від
боржника іпотекодателей за договором
іпотеки від 13.08.2008 року, який передав в
іпотеку банку належну йому на праві
власності 1 / 2 частину спірної квартири,
так і спадкоємцем боржника ОСОБА_3, яка,
як другий іпотекодатель, також
передала 1 / 2 частину вказаної квартири
в іпотеку за договором.

Згідно із ч.5 ст. 3 Закону
України „Про іпотеку" іпотека має
похідний характер від основного
зобов"язання і є дійсною до припинення
основного зобов"язання або до
закінчення дії іпотечного договору, а
відповідно до ст. 608 ЦК України
зобов"язання припиняється смертю
боржника, якщо воно є нерозривно
пов"язаним з його особою і у зв"язку з
цим не може бути виконане іншою особою.

Позов до ОСОБА_2з підстав того,
що він є однією із сторін іпотечого
договору, не заявлявся.

До складу ж спадкового майна
після смерті боржника та одночасно
іпотекодавця ОСОБА_3 має включатися
спірна квартира не в цілому, а тільки в
частині, яка була передана нею в
іпотеку, однак вимоги про звернення
стягнення на цю частину квартири
предметом заявленого банком позову не
були.

Колегія вважає, що за вказаних
обставин заявлені банком вимоги до
ОСОБА_2, як до одного із спадкоємців
померлого боржника ОСОБА_3, зокрема,
щодо звернення стягнення на всю спірну
квартиру, яка до складу
спадковогомайна входить лише честково,
не можна вважати обгрунтваними та
доведеними позивачем, а тому саме з
наведених підстав позов задоволенню не
підлягає.

У зв"язку з викладеним, ухвалене
по справі рішення суду першої
інстанції в порядку ст. 309 ЦПК
України підлягає зміні в частині
првавового обгрунтування відмови у
позові.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 31 жовтня 2013
року по даній справі змінити в частині
правового обгрунтування відмови у
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: