Справа № 346/2375/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
м. Коломия

Коломийський міськрайонний
суд

Івано-Франківської області

у складі: головуючого-судді
Хільчука І.І.,

секретаря
Олексюк Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду в м. Коломия
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про встановлення факту приналежності
документа та визнання права власності
на майно, -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2014 року позивач звернувся з
даним позовом до суду,мотивуючи його
тим, що будинковолодіння АДРЕСА_1,
належало на праві власності
колгоспному двору, головою якого була
ОСОБА_7.

Станом на 01 липня 1990 року в житловому
будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані
і проживали: ОСОБА_7 - голова двору;
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син; ОСОБА_2,
1955 - невістка; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
онука; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук;
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - онука; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука. Оскільки на час
ліквідації колгоспних дворів в
господарстві їх проживало семеро, то
кожному належить по 1/7 частині
житлового будинку з господарськими
спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року його мати, ОСОБА_7,
померла, про що в книзі реєстрації
актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_6 року
зроблено запис за № 2. Померла залишила
заповіт, який 06 листопада 2000 року
посвідчений секретарем
Дебеславцівської сільської ради та
зареєстрований в реєстрі за № 30, яким
все належне їй майно, з чого б воно не
складалося та де б воно не знаходилося
і взагалі, все те, на що вона за законом
матиме право і що буде належати їй на
момент смерті, заповіла йому. Крім
нього інших спадкоємців та осіб,
передбачених законом, зокрема
малолітніх, неповнолітніх,
недієздатних осіб, а також осіб,
цивільна дієздатність яких обмежена не
має.

Даний заповіт не змінювався і не
скасовувався. Однак в ньому було
допущено помилку, а саме в заповіті
зазначено ОСОБА_7 замість ОСОБА_7

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася
спадщина по заповіту на 1/7 частину
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, Коломийського району,
Івано-Франківської області, та на
земельну ділянку площею 0,5703 га для
обслуговування жилого будинку і
ведення підсобного господарства, що
знаходиться в с. Дебеславці,
Коломийського району,
Івано-Франківської області.

Він фактично вступив в управління
спадковим майном в порядку ст. 548 ЦК
України в ред. 1963р..

З метою оформлення спадщини після
смерті ОСОБА_7 він звернувся до
державного нотаріуса в Першу
Коломийську районну державну
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини. Нотаріус
витребував подати правовстановлюючий
документ на будинковолодіння. Надане
ним свідоцтво про право власності не
прийнято нотаріусом на тій підставі, що
воно видане тільки на голову
колгоспного двору, ОСОБА_7, а крім неї
були ще інші члени колгоспного двору,
які мали частку у майні колгоспного
двору, оскільки до дня її смерті їх
частки не виділені, а згідно ч. 11 ст. 346
ЦК України право власності
припиняється з разі смерті.

Оскільки померлій ОСОБА_7 було видано
оригінал Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, який був нею втрачений, він
подав оголошення в газету, де
надруковано повідомлення, про те, щоб
вважати недійсним втрачений Державний
акт на право приватної власності на
землю, серії ІФ № 07-12-2/000163 від 15 серпня
1994 року виданий на ім'я ОСОБА_7.

Оскільки він фактично прийняв
спадщину, а помилка у заповіті допущена
механічно, то просить суд встановити
факт належності ОСОБА_7 заповіту,
складеного 06 листопада 2000 року,
посвідченого секретарем виконавчого
комітету Дебеславцівської сільської
ради та зареєстрованого в реєстрі за №
30; визнати за ним, ОСОБА_1 право
власності на житловий будинок,
господарські будівлі та споруди, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
Коломийського району,
Івано-Франківської області, та право
власності на земельну ділянку площею
0,5703 га для обслуговування житлового
будинку і ведення підсобного
господарства, яка знаходиться в с.
Дебеславці, Коломийського району і
належала померлій ОСОБА_7.

Позивач подав до суду заяву про розгляд
справи без його участі.

Відповідачі теж подали до суду заяви
про розгляд справи без їх участі, проти
задоволення позову не заперечують.

З'ясувавши обставини, на які позивач
посилається як на підставу своїх вимог,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, суд
вважає, що позов підлягає до
задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що будинковолодіння
АДРЕСА_1, належало на праві власності
колгоспному двору, головою якого була
ОСОБА_7, про що їй було видано свідоцтво
про право особистої власності на жилий
будинок відповідно до рішення
Коломийської районної Ради народних
депутатів від 08 червня 1988 року № 121.
Зазначений будинок зареєстрований в
Коломийському МБТІ та записаний в
реєстрову книгу за реєстровим № 246.

Станом на 01 липня 1990 року в житловому
будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані
і проживали: ОСОБА_7 - голова двору;
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - син; ОСОБА_2,
1955 - невістка; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 -
онука; ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 - онук;
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 - онука; ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука, що підтверджується
довідкою Дебеславцівської сільської
ради від 02 квітня 2014 року №216.

Згідно п. 6 Постанови Пленуму
Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №
20 із змінами "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" передбачено, що
право власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не
втратили права на частку в його майні.
Розмір частки члена двору визначаться
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних.

Таким чином, оскільки на час ліквідації
колгоспних дворів в господарстві їх
проживало семеро, то кожному належить
по 1/7 частині житлового будинку з
господарськими спорудами.

ІНФОРМАЦІЯ_6 року померла ОСОБА_7, про що
в книзі реєстрації актів про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_6 року зроблено запис за № 2.
Після її смерті відкрилася спадщина на
1/7 частину житлового будинку,
господарських будівель та споруд, що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1,
Коломийського району,
Івано-Франківської області. Крім того
померлій належала земельна ділянка
площею 0,5703 га для обслуговування
жилого будинку і ведення підсобного
господарства, яка знаходиться в с.
Дебеславці, Коломийського району,
Івано-Франківської області, що
підтверджується копією Державного
акта на право приватної власності на
землю від 15 серпня 1994 року та довідкою
управління держземагенства у
Коломийському районі від 09 квітня 2014
року № 07-7/030.

Померла залишила заповіт, який 06
листопада 2000 року посвідчений
секретарем Дебеславцівської сільської
ради та зареєстрований в реєстрі за №
30, яким все належне їй майно, з чого б
воно не складалося та де б воно не
знаходилося і взагалі, все те, на що
вона за законом матиме право і що буде
належати їй на момент смерті, заповіла
позивачу. Крім нього інших спадкоємців
та осіб, передбачених законом, зокрема
малолітніх, неповнолітніх,
недієздатних осіб, а також осіб,
цивільна дієздатність яких обмежена не
має.

Згідно довідки Дебеславцівської
сільської ради від 02 квітня 2014 року № 216
заповіт від імені померлої ОСОБА_7, що
посвідчувався виконкомом
Дебеславцівської сільської ради 06
листопада 2000 року, не змінювався і не
скасовувався. Однак в даному заповіті
було механічно допущено помилку, а саме
в заповіті зазначено ОСОБА_7 замість
ОСОБА_7 Приналежність заповіту саме
ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про
смерть та довідкою Дебеславцівської
сільської ради від 02 квітня 2014 року №
216.

ОСОБА_1 фактично вступив в управління
спадковим майном в порядку ст. 548 ЦК
України в ред. 1963р. після смерті матері.

З метою оформлення спадщини після
смерті матері позивач звернувся до
державного нотаріуса в Першу
Коломийську районну державну
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини. Нотаріус
витребував подати правовстановлюючий
документ на будинковолодіння. Надане
ним свідоцтво про право власності не
прийнято нотаріусом на тій підставі, що
воно видане тільки на голову
колгоспного двору, ОСОБА_7, а крім неї
були ще інші члени колгоспного двору,
які мали частку у майні колгоспного
двору, оскільки до дня її смерті їх
частки не виділені, а згідно ч. 11 ст. 346
ЦК України право власності
припиняється з разі смерті.

Оскільки померлій ОСОБА_7 було видано
оригінал Державного акту на право
приватної власності на земельну
ділянку, який був нею втрачений, ОСОБА_1
подав оголошення в газету, де
надруковано повідомлення, про те, щоб
вважати недійсним втрачений Державний
акт на право приватної власності на
землю, серії ІФ № 07-12-2/000163 від 15 серпня
1994 року виданий на ім'я ОСОБА_7.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України суд може встановити факт
приналежності правовстановлюючих
документів особі в зв'язку з
розбіжністю в записах.

Відповідачі на власність в бувшому
колгоспному дворі АДРЕСА_1 не
претендують і не заперечують проти
визнання права власності на житловий
будинок за позивачем.

Оскільки позивач фактично прийняв
спадщину, помилка у заповіті допущена
механічно, а відповідачі не
заперечують проти задоволення позову,
то суд приходить до висновку, що
необхідно встановити факт належності
ОСОБА_7 заповіту, складеного 06
листопада 2000 року, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Дебеславцівської сільської ради та
зареєстрованого в реєстрі за № 30;
визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок, господарські будівлі
та споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, Коломийського району,
Івано-Франківської області, та право
власності на земельну ділянку площею
0,5703 га для обслуговування житлового
будинку і ведення підсобного
господарства, яка знаходиться в с.
Дебеславці, Коломийського району і
належала померлій ОСОБА_7.

Наведене стверджується: копією
свідоцтва про смерть /а.с.6/, копією
свідоцтва про народження /а.с.7/, копією
заповіту /а.с.8/, копією свідоцтва про
права власності на будинковолодіння
/а.с.9/, копією технічного паспорта
/а.с.10-13/, копією Державного акту на
право приватної власності на землю
/а.с.14/, копією Дебеславцівської
сільської ради від 02.04.2014 року № 216
/а.с.16/, копією виписки з
інвентаризаційних матеріалів /а.с.17/,
копією висновку про вартість об'єкту
/а.с.18/, копіями висновків про
експертно-грошову оцінку земельної
ділянки /а.с.19-20/, витягом з газети
"ЗР-Інформ" /а.с.21-22/, листом Першої
Коломийської районної державної
нотаріальної контори від 09.04.2014 р. №
284/02-14 /а.с.24/.

На підставі ст. 548 ЦК України в ред. 1963 р.,
ст.,ст. 16, 328, 346, 392, 1222, 1268 ЦК України та
керуючись ст.,ст. 130, 197 ч.2, 214-216, 218, 294 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_7
заповіту, складеного 06 листопада 2000
року, посвідченого секретарем
виконавчого комітету Дебеславцівської
сільської ради та зареєстрованого в
реєстрі за № 30.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок, господарські будівлі
та споруди, що знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1, Коломийського району,
Івано-Франківської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,5703 га для
обслуговування житлового будинку і
ведення підсобного господарства, яка
знаходиться в с. Дебеславці,
Коломийського району і належала
померлій ОСОБА_7.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Коломийський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Оригінал рішення зберігається в
матеріалах справи № 346/2375/14-ц.

Суддя: Хільчук І. І.