Справа № 667/1877/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Комсомольський районний суд м. Херсона
у складі:

головуючого -
судді Гуцалюк О.В.,

при секретарі
- Філіпенко І.О.,

за участю
адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
житлове приміщення,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на те, що 29.01.1996
року відповідно до договору
купівлі-продажу він придбав у гр.
ОСОБА_4 22/100 частини домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Вищевказаний будинок знаходиться на
земельній ділянці загальною площею 760,7
кв.м. Домоволодіння в цілому
складається з двох жилих будинків,
гаража-літ. В, туалету-літ. Г, воріт № 1.
Житловий будинок літ. А, житловою
площею 164,3 кв.м., житловий будинок літ. Б
житловою площею 91,5 кв.м. Відповідно до
акту Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації від 01.03.1996
року конкретного користування
приміщеннями, позивачу належать
приміщення: з житлового будинку літ.
«А» приміщення 1-6, 1-10, 2-1, 2-3, приміщення
1-1 загального користування 1 поверх.
Приміщення 5-2, 5-2а, 5-3, 5-3а, 5-4, 5-5, 5-6 2
поверху загальною площею 99,3 кв.м., що
складає 22/100 частин домоволодіння.
Також, після придбання вищевказаного
житлового будинку позивач з 1996 року
став користуватися житловими
приміщеннями на першому поверсі, які
згідно плану позначені як 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6,
1-7, 1-8, 1-9, 1-10 та зробив в цих приміщеннях
ремонт і використовує ці приміщення як
житлові до теперішнього часу. Зазначає,
що мешканці будинку не заперечують
проти того, що він використовує
вищевказані житлові приміщення. Однак,
відповідно до технічного паспорту
домоволодіння та акту Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації від 01.03.1996 року
конкретного користування приміщеннями
ці приміщення не вказані як такі, що
належать позивачу. Просить суд визнати
за ним право власності на житлові
приміщення, які знаходяться на першому
поверсі будинку АДРЕСА_1 та позначені
на плані як 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10.

В судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
позовні вимоги. Просили позов
задовольнити в повному обсязі за
обставинами, викладеними в позовній
заяві. Позивач додатково пояснив, що
жодних осіб які б заявляли свої вимоги
до спірного майна за увесь час
володіння не було. Спірні приміщення
знаходяться під його квартирою і
спочатку перебували у край
незадовільному стані, за ними ніхто не
доглядав, не робив у них ремонт, він
вимушений був здійснювати за ними
догляд, оскільки стеля цих приміщень
фактично є підлогою його квартири, яка
в свою чергу без догляду могла взагалі
зруйнуватись.

В судовому засіданні відповідач, яка є
квартальною, проти задоволення
позовних вимог не заперечувала,
пояснення позивача підтримала.
Додатково пояснила, що позивач дійсно
добросовісно заволодів майном, а на
самі спірні житлові приміщення дійсно
ніхто не претендує.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши
пояснення сторін, свідків, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 29.01.1996
року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2
та посвідченого приватним нотаріусом
Херсонського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 за № 199, виданого
державним нотаріусом Державного
нотаріального архіву Херсонської
області Обуховою Л.В. 30.01.2014 року, ОСОБА_2
належить 22/100 частини домоволодіння, що
знаходиться по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 760,7 кв. м. Домоволодіння
в цілому складається з двох жилих
будинків, гаража-літ. В, туалету-літ. Г,
воріт № 1. Житловий будинок літ. А,
житловою площею 164,3 кв.м., житловий
будинок літ. Б житловою площею 91,5 кв.м.

Згідно акту конкретного користування
приміщеннями від 01.03.1996 р., складеного
техніком ООБТІ, ОСОБА_2 належать
приміщення з жилого будинку літ. «А»: 1-6,
1-10, 2-1, 2-3; приміщення 1-1 загального
користування І поверху; 5-2, 5-2а, 5-3, 5-3а, 5-4,
5-5, 5-6 ІІ поверху загальною площею 99,3
кв.м.; гараж літ. «В», що складає 22/100
частини домоволодіння.

Відповідно до інформаційної довідки з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого
майна від 25.04.2014 року за № 20934544 ОСОБА_2 є
власником 22/100 частини домоволодіння,
що розташоване за адресою АДРЕСА_1, що
також вбачається з витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію прав та їх обтяжень від
06.02.2014 р.

З 1996 р. та до теперішнього часу позивач
добросовісно, відкрито володіє та
користується житловими приміщеннями
на першому поверсі: 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6. В
судовому засіданні позивач пояснив, що
дані приміщення перейшли у його
користування від попереднього
власника (ОСОБА_4.), який в свою чергу вже
фактично користувався ними. Пояснив, що
він самостійно за свій рахунок робив
ремонт в цих приміщеннях, оскільки
їхній технічний стан був
незадовільний, не здійснення догляду
за ними призвело би до пошкодження
самого спірного майна, а також майна що
належить йому на праві власності та
окрім того завдало би шкоди будинку,
тощо...

Згідно висновку будівельно-технічної
експертизи № 024/2014 від 03.05.2014 року в
приміщеннях 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 житлового
будинку літ. А, розташованого по
АДРЕСА_1 наявні ознаки проведення
ремонтних робіт, які було проведено в
останні п'ять років (технічна
документація 2009 року). У висновку
експерт зазначив, що встановити точну
дату, обсяги та найменування
проведених ремонтних робіт не
вбачається за можливе, на даний час
немає жодної з методик встановлення
дати проведення ремонтних робіт, окрім
як за наданими документами (кошторис,
проект, акти прийняття виконаних робіт
та інше). Віконні блоки в приміщенні №
1-2 та № 1-3 встановлено
металопластикові. Тобто, суд вважає, що
даною експертизою фактично доведено
факт володіння та користування
позивачем вказаними приміщеннями, на
даний час вони перебувають у
задовільному технічному стані, що
також вбачається з фото таблиці до
експертизи.

Загальний термін відкритого і
безперервного володіння позивачем
приміщеннями 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, що
розташовані в будинку АДРЕСА_1
становить 18 років, що більшим строком
для набуття права власності за
набувальною давністю встановленою
законодавством.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судовому
засіданні підтвердили, що позивач з 1996
року проживає в домоволодінні по
АДРЕСА_1 та користується спірними
приміщеннями по теперішній час. Також
пояснили, що позивач самостійно зробив
капітальний ремонт у спірних
приміщеннях. До теперішнього часу
відкрито, безперервно володіє ними,
ніхто з інших осіб вимог за
приміщеннями не пред'являв.

У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції
України право приватної власності
набувається у порядку, визначеному
законом.

Частиною 1 ст. 344 ЦК України
передбачено, що особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає,
що позивач, як володілець майна,
протягом всього часу володіння ним має
бути впевнений, що на це майно не
претендують інші особи, і він отримав
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього. У
такому випаду при вирішенні питання
щодо визнання права власності на майно
в порядку набувальної давності
необхідно виходити із того, що
задоволення таких вимог можливе лише
за умов: добросовісності заволодіння,
відкритості, безперервності,
безтитульності володіння. Крім того, за
набувальною давністю може бути набуто
право власності на нерухоме майно, яке
не має власника, або власник якого
невідомий, або власник відмовився від
права власності на належне йому
нерухоме майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Частиною 4 ст. 344 ЦК України
передбачено, що право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
набувається за рішенням суду.

Як вбачається з вище зазначеного,
позивач добросовісно заволодів чужим
майном у 1996 році і продовжує
відкрито, безперервно володіти даним
нерухомим майном по сьогоднішній день,
тому суд вважає позовні вимоги щодо
визнання за позивачем права власності
на житлові приміщення 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, які
знаходяться на першому поверсі будинку
АДРЕСА_1 обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

При цьому, як вбачається з висновку
будівельно-технічної експертизи №
024/2014 від 03.05.2014 року під час проведення
експертизи, до приміщень № 1-7, 1-8, 1-9, 1-10
житлового будинку літ. А доступу не
було, оскільки приміщення були
зачинені, а позивачі не змогли фактично
надати доступ експерту до них, в
наслідок чого суд вважає, що факту
володіння у даному випадку позивачем
не підтверджено, рівно як і факту
відкритого користування, оскільки зі
слів сторін жодних ремонтних робіт у
спірних приміщеннях не проводилось, в
такому випадку суд вважає, що позовні
вимоги в частині визнання права
власності в порядку набувальної
давності на житлові приміщення, які
знаходяться на першому поверсі будинку
АДРЕСА_1 та позначені як 1-7, 1-8, 1-9, 1-10,
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 294 ЦПК
України, ст. 344 ЦК України, суд -

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на житлове приміщення -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
житлові приміщення, які знаходяться на
першому поверсі будинку АДРЕСА_1 та
позначені на плані як 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити за необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Херсонської області
через Комсомольський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.В. Гуцалюк