АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1177/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 52 Савранський О. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. УХВАЛА
05 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагда Л. Ф. суддівМіщенко С.
В. , Сіренко Ю. В. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7,
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 14 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Комунального підприємства «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
управління», третя особа: ОСОБА_8, про
поновлення на роботі, виплату
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,
вивчивши матеріали справи,
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_6 18 листопада 2013 року звернулася
до суду з позовом до Комунального
підприємства «Виробниче житлове
ремонтно-експлуатаційне управління»
про поновлення на роботі, виплату
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.
В уточненій позовній заяві вказувала,
що вона працювала у відповідача на
посаді техніка-інспектора по роботі із
споживачами КП «ВЖ РЕУ» з посадовим
окладом в розмірі 1 500 грн. Наказом № 98-к
від 1 листопада 2013 р. вона була
звільнена з роботи за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, за згодою сторін.
Позивачка посилається на те, що наказ
про її звільнення є незаконним,
оскільки заяву на звільнення вона
написала під тиском та внаслідок
обману з боку начальника КП «ВЖ РЕУ»
ОСОБА_8 Останнім був виданий наказ від 1
серпня 2013 р. № 70 «Про створення нового
відділу на необхідності внесення змін
у штатний розпис», згідно із яким
позивачку було письмово попереджено,
що вона підлягає вивільненню
відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України в
зв'язку з скороченням штату
працівників з 1 жовтня 2013 р. Разом з тим,
начальник пообіцяв їй, що після
введення в штат іншої посади він її
поновить на роботі, у зв'язку з чим вона
й подала заяву про звільнення з роботи
Середній її заробіток на час
звільнення становив у неї становив 1 500
грн. на місяць, середньоденна заробітна
плата складає: 1 500 + 1 500 = 3 000 / 41 робочий
день = 73 грн. 17 коп.
Кількість робочих днів вимушеного
прогулу з 1 листопада 2013 р. по 25
листопада 2013 р. (день подачі уточненої
позовної заяви) складає 25 днів. Отже
середньомісячна заробітна плата за час
вимушеного прогулу становить 1 829 грн. 25
Також, позивачка вказувала, що
незаконним звільненням з роботи їй
було завдано моральну шкоду. Через
порушення відповідачем її трудових
прав, без законних підстав вона була
позбавлена фінансової можливості
належно утримувати себе та свою сім'ю,
оскільки залишилася без заробітної
плати, постійно нервувала, і була
вимушена для організації свого життя
вживати додаткових зусиль. Завдану
моральну шкоду позивачка визначила в
Тому позивачка просила суд: визнати
наказ № 98-к від 1 листопада 2013 р. про її
звільнення з роботи за п. 1 ст.36 КЗпП
України за згодою сторін незаконним;
поновити її на роботі в КП «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
управління» на посаді
техніка-інспектора по роботі із
споживачами; стягнути з відповідача на
її користь середньомісячну заробітну
плату за час вимушеного прогулу в
розмірі 1 317грн. 07 коп. та моральну шкоду
в розмірі 3 000 грн.
Ухвалою Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
20 лютого 2014 року до участі у справі було
залучено колишнього начальника КП
ремонтно-експлуатаційне управління»
ОСОБА_8 у якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача.
Рішенням Корсунь-Шевченківського
районного суду Черкаської області від
14 березня 2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник позивача - ОСОБА_7 подала
апеляційну скаргу в якій просить про
його скасування та ухвалення по справі
нового рішення по суті позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом неповно досліджено обставини та
матеріали справи, та не надано оцінки
всім зібраним у справі доказам.

Апеляційну скаргу подала і ОСОБА_6, в
якій просила про скасування рішення
суду і ухвалення нового рішення про
задоволення її позову, мотивуючи свої
вимоги тим, що рішення суду є
незаконним, прийнятим з порушенням
норм процесуального права, висновки
суду не ґрунтуються на доказах у справі
та не відповідають фактичним
обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_6,
яка підтримала апеляційну скаргу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга повинна
бути відхилена виходячи з наступного.

Судом в ході розгляду справи було
встановлено, що позивачка працювала у
відповідача на посаді
техніка-інспектора по роботі із
споживачами КП «ВЖ РЕУ».

1 листопада 2013 р. ОСОБА_6 подала заяву
про звільнення з роботи з 1 листопада 2013
р. за згодою сторін.

В цей же день керівником підприємства
був виданий наказ № 98-к про звільнення
її з роботи з 1 листопада 2013 р. за ч. 1 ст.
36 КЗпП України, тобто за згодою сторін.

Згідно із вимогами зазначеної частини
ст. 36 цього Кодексу підставою
припинення трудового договору є угода
сторін.

У п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» роз'яснено, що судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою
сторін) договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про
поновлення на роботі, позивачка
посилалася на те, що заяву про
звільнення з роботи за згодою сторін
вона написала і подала внаслідок
обману та під тиском начальника
підприємства ОСОБА_8

Однак, належних та допустимих доказів з
приводу таких дій з боку керівника
підприємства під час її звільнення з
роботи позивачка суду не надала.

Суд перевіряв її доводи про те, що тиск
і обман полягав у тому, що начальник,
змушуючи її написати заяву про
звільнення, обіцяв їй працевлаштування
на підприємстві після проведення
реорганізації, яка проводилась на
підприємстві на час її звільнення.

Однак, такі доводи позивачки не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду
справи.

Залучений до участі у справі в якості
третьої особи ОСОБА_8 під час розгляду
справи заперечував здійснення на
ОСОБА_6 будь-якого тиску. Не визнав він і
наявності обіцянок з його боку про
працевлаштування позивачки на
підприємстві в подальшому.

Допитані в ході розгляду справи свідки:
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (працівники
підприємства) та ОСОБА_12 - чоловік
відповідачки, пояснили, що про
обставини її звільнення їм відомо зі
слів позивачки, інших джерел отримання
такої інформації зазначені свідки не
вказали, особисто присутніми під час
написання ОСОБА_6 заяви про звільнення
не були.

Доводи апеляційної скарги
представника позивачки ОСОБА_7 про те,
що суд безпідставно не прийняв до уваги
ту обставину, що з приводу
неправомірних дій начальника КП ОСОБА_8
позивачка зверталася до
правоохоронних органів, що є доказом
здійснення на неї тиску та погроз з
боку ОСОБА_8, колегія суддів не може
прийняти до уваги.

Дійсно, з матеріалів справи видно, що
така перевірка за заявою ОСОБА_6
проводилася.

Однак, з Висновку оперуповноваженого
СДСБЕЗ К-Шевченківського РВ УМВС
України в Черкаській області від 30
листопада 2013 р., затвердженого
начальником К-Шевченківського РВ УМВС,
за заявою ОСОБА_6 щодо неправомірних
дій начальника КП «ВЖРЕУ» ОСОБА_8, що
полягають у незаконному її звільненні
з роботи, вбачається, що факту
здійснення з боку ОСОБА_8 тиску чи
примусу відносно ОСОБА_6 перевіркою не
встановлено (а. с. 17).

За наведених обставин суд обґрунтовано
відмовив позивачці в задоволенні її
позову про поновлення на роботі на
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу і моральної шкоди.

В інших частинах апеляційних скарг
наводяться ті ж доводи, що і в ході
розгляду справи, які перевірялись
судом і їм була надана належна оцінка.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
підстав для скасування рішення суду,
яке відповідає вимогам закону і
встановленим по справі обставинам та
дослідженим доказам, немає. Доводи
апеляційних скарг позивачки та її
представника висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7, ОСОБА_6 відхилити, рішення
Корсунь-Шевченківського районного
суду Черкаської області від 14 березня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до
Комунального підприємства «Виробниче
житлове ремонтно-експлуатаційне
управління», третя особа: ОСОБА_8, про
поновлення на роботі, виплату
середньомісячної заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :