Єдиний унікальний номер 234/476/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/2933/2014
Єдиний унікальний номер: 234/476/14-ц
Номер провадження: 22ц-775/2933/14
Головуючий в першій інстанції -Клімов
Доповідач - Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Никифоряка Л.П.,

суддів
Супрун М.Ю., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі
Папченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краматорську
Донецької області про стягнення
моральної шкоди

за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краматорську
Донецької області на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014
року,-

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
вищезазначений позов задоволено.
Стягнуто з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краматорську
Донецької області на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач послався на те, що
відповідно до Закону України від 23.02.2007
р. № 717 - V «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
виключені норми, що передбачають
відшкодування Фондом моральної шкоди,
у зв'язку з чим відповідати за цим
позовом повинно підприємство, де
працював позивач. Крім того апелянт
вважає, що суд першої інстанції не
врахував те, що ОСОБА_2 не довів факту
завдання йому моральної шкоди.

Представник відповідача Вараксіна І.М.,
діюча за довіреністю, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
підтримала апеляційну скаргу, просила
її задовольнити.

Позивач у судове засідання
апеляційного суду не з'явився, про час
та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що позивач з 1985
року по 2003 рік та з 2008 року по 2013 рік
працював на ПТА НКМЗ, в якості
обрубника, зайнятого на обробці лиття
наждаком та вручну, слюсарем
ремонтником.

30 квітня 2003 року був складений акт
професійного захворювання ОСОБА_2, яке
він отримав працюючи на ПАТ НКМЗ в
якості обрубника, зайнятого на обробці
лиття наждаком та вручну.

Згідно довідки МСЕК №066465 від 02.06.2003
року, позивачу вперше встановлено 30
відсотків втрати професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням: вібраційною хворобою 1
ст., синдромом вегето-сенсорної
невропатії верхніх кінцівок,
дегенеративно-дистрофічними змінами в
кістково-суглобовому апараті, помірним
периферичним, ангіодістонічним
синдромом .(а.с.9)

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно встановив обставини справи,
перевірив доводи сторін, правильно
застосував норми матеріального права,
додержався норм процесуального права і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивачеві завдано моральну шкоду,
яку має відшкодувати відповідач.

Відповідно до вимог, які викладено у п.
п. «е»п.1 ч.І ст.21, ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві, професійного
захворювання, що спричинило втрату
працездатності» №1105-ХІУ від 23 вересня
1999 року, введеного в дію з 01 квітня
2001року, у разі настання страхового
випадку Фонд соціального страхування
від нещасних випадків зобов'язаний у
встановленому законодавством порядку
своєчасно та в повному обсязі
відшкодувати грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Як зазначив Конституційний Суд України
в п.4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року
по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку професійного
захворювання потерпілий втрачає
працездатність і зазнає значно більшої
моральної шкоди, ніж заподіяна
працівникові, який не втратив
професійної працездатності. Відмова
потерпілому у праві на отримання
грошової суми за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер. Встановлення
Законом (1105-14) обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати моральну шкоду є
засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
наявність моральних страждань
позивача доведена і їх він зазнав у
зв'язку з професійним захворюванням,
яке спричинило втрату працездатності.

Доводи апеляційної скарги Фонду
відносно того, що оскільки у Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» 23
лютого 2007 року внесені зміни, він не
зобов'язаний відшкодовувати позивачу
моральну шкоду, не спростовують
висновків суду, оскільки Закон України
від 23.02.2007 року не має зворотної сили і
не може застосовуватись до
правовідносин, які виникли у 2003 році.

Посилання апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди, отриманої
позивачем не заслуговують на увагу
суду, оскільки сам факт стійкої втрати
працездатності, з точки зору
погіршення здоров'я, втрати важливих
особистих здібностей, зміни життєвого
укладу, необхідності лікування та таке
інше, веде до висновків про наявність
моральної шкоди. Це також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, відповідно до роз'яснень, що
містяться у пункті 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь заниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації . При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

При встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди з
відповідача, суд першої інстанції
врахував глибину фізичних та моральних
страждань позивача, ступень втрати
професійної працездатності та
негативні наслідки погіршення
здоров'я, і враховуючи конкретні
обставини справи, вірно визначив
розмір заподіяної моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги не має,
доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Краматорську
Донецької області відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді