Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1954/14 Головуючий у 1
інстанції: Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 14» травня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Запорізькій
області

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21
лютого 2014 року по справі

за позовом Бердянської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів у Запорізькій області до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяної незаконним звільненням, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року Бердянська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів у Запорізькій області
звернулась до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
заподіяної незаконним звільненням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що наказом голови ДПА в
Запорізькій області ОСОБА_3 № 595 від 22
жовтня 2008 року із займаної посади було
звільнено заступника начальника
Бердянської об'єднаної Державної
податкової інспекції Запорізької
області ОСОБА_4

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 08 травня 2009 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2010 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 07
червня 2011 року, наказ визнано
незаконним, ОСОБА_4 поновлено на посаді,
стягнуто з ДПА в Запорізькій області на
користь ОСОБА_4 25 083, 84 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання рішення суду ДПА в
Запорізькій області 27 травня 2009 року
видано наказ № 118-о про поновлення
ОСОБА_4 на займаній посаді та виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в межах суми стягнення за один
місяць у розмірі 3 873,24 грн.; здійснення
виплати за рахунок Бердянської ОДПІ
Запорізької області.

Платіжним дорученням Бердянської ОДПІ
№ 279 від 10 червня 2009 року повністю
виконано рішення суду, державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження у
зв'язку з повним виконанням рішення
суду.

ОСОБА_3 є винною особою в незаконному
звільнені і у відповідності до п.8 ст.134
КЗпП України повинен відшкодувати
Бердянській ОДПІ 25 083,84 грн., виплачені
ОСОБА_4 за час вимушеного прогулу.

На підставі ст.ст. 134, 233 КЗпП України,
просила поновити строк звернення до
суду, стягнути з ОСОБА_3 на користь
Бердянській ОДПІ 25 083,84 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 21
лютого 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Запорізькій
області.

В апеляційній скарзі Бердянська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міністерства
доходів у Запорізькій області,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Постановляючи рішення, суд виходив із
положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України та як на
преюдиційний факт послався на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 21 грудня 2012
року по справі №0818/10934/2012 (№
провадження 2/0818/3288/2012) за позовом
заступника прокурора Запорізької
області в інтересах держави в особі
Державної податкової адміністрації у
Запорізькій області до ОСОБА_3 про
стягнення коштів, не звернувши увагу,
що Бердянська ОДПІ Головного
Управління Міндоходів у Запорізькій
області не приймала участі у розгляді
справи і вправі заперечувати факти,
викладені в судовому рішенні.

Бердянська ОДПІ Головного Управління
Міндоходів у Запорізькій області як
правонаступник Бердянської ОДПІ
Державної податкової адміністрації у
Запорізькій області пред'явила позов
про стягнення з ОСОБА_3 25083 грн. 84 коп. на
підставі п.8 ст.134 КЗпП України.

Частиною 2 ст. 130 КЗпП при покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Пунктом 8 ст. 134 Кодексу Законів про
працю України (далі - КЗПП) передбачено,
що відповідно до законодавства
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли службова особа винна в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до положень ст. 237 КЗпП суд
покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижче оплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якщо власник чи
уповноважений ним орган затримав
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

Отже, трудовим законодавством
обов'язок по відшкодуванню шкоди,
заподіяної установі у зв'язку з оплатою
незаконно звільненому працівнику часу
вимушеного прогулу, покладається на
службову особу, за наказом якої
звільнення працівника здійснено з
порушенням закону.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 в трудових правовідносинах з
Бердянською об'єднаною Державною
податковою інспекцією Запорізької
області не перебував. Він займав посаду
голови Державної податкової
адміністрації в Запорізькій області,
за його наказом № 595 від 22 жовтня 2008
року із займаної посади було звільнено
заступника начальника Бердянської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Запорізької області ОСОБА_4

Постановою Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 08 травня 2009 року, залишеною
без змін ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 11 лютого 2010 року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 07
червня 2011 року, вказаний наказ визнано
незаконним, ОСОБА_4 поновлено на посаді,
стягнуто з ДПА в Запорізькій області на
користь ОСОБА_4 25 083,84 грн. середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

14 травня 2009 року Бердянським
міськрайонним судом Запорізької
області по вказаній справі видано
виконавчий лист №2а-198/09 про поновлення
ОСОБА_4 на посаді заступника начальника
Бердянської об'єднаної Державної
податкової інспекції Запорізької
області та стягнення з боржника ДПА в
Запорізькій області на користь ОСОБА_4
середнього заробітку в розмірі 25083,84
грн. за час вимушеного прогулу з 23.10.2008
по 08.05.2009 року включно.

За вказаним виконавчим листом було
відкрито виконавче провадження №12897412,
яке у зв'язку з фактичним виконанням
боржником виконавчого документа
постановою старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС Головного
управління юстиції в Запорізькій
області від 30 червня 2009 року закрито
(а.с. 93).

Таким чином, судовим рішенням на
Бердянську об'єднану Державну
податкову інспекцію обов'язків по
оплаті ОСОБА_4 часу вимушеного прогулу
не покладалося.

Наказ голови ДПА у Запорізькій області
від 27 травня 2009 року №118-О, в якому
зазначено про виплату середнього
заробітку за рахунок Бердянської ОДПІ,
і в разі доведеності факту виплати, не
дає Бердянській ОДПІ Головного
Управління Міндоходів у Запорізькій
області правових підстав для покриття
цих виплат за рахунок ОСОБА_3 як до
посадової особи, винної у незаконному
звільненні ОСОБА_4, на підставі п.8 ст. 134,
ст. 237 КЗпП України.

Норми ст.ст. 130,134,237 КЗпП України не
регулюють правовідносини сторін. На
підставі зазначених норм ОСОБА_3 може
нести матеріальну відповідальність
лише перед установою, з якою перебував
у трудових відносин.

Таким чином, відсутні юридичні та
фактичні підстави для задоволення
позову.

Суд першої інстанції по суті правильно
відмовив у позові, хоча і з інших
мотивів, тому судове рішення підлягає
зміні в частині мотивів відмови у
позові.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Бердянської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів у Запорізькій
області задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2014 року
змінити в частині мотивів відмови у
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: