Справа № 159/940/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Миронюк М.Г. Провадження №
22-ц/773/603/14 Категорія: 47 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Антонюк К.І.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі Черняк О.В.,

з участю представника відповідача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу за апеляційною
скаргою представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 28 лютого 2014 року,

встановила:

Рішенням Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 28 лютого 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено.
Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, який відповідно до актового
запису №17 від 25.01.1992 року
зареєстрований в книзі реєстрації
шлюбів у відділі державної реєстрації
актів цивільного стану по місту Ковелю
Ковельського міськрайонного
управління юстиції. Після розірвання
шлюбу за відповідачкою ОСОБА_3 залишено
прізвище «ОСОБА_3».

Ухвалою цього ж суду від 28 лютого 2014
року відмовлено в прийнятті до
спільного розгляду з первісним
зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про встановлення фактичного
припинення шлюбних відносин та
розірвання шлюбу.

Не погоджуючись із даним рішенням суду
представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, до
якої включила також заперечення проти
вищевказаної ухвали суду. Покликаючись
у своїй апеляційній скарзі на
порушення судом норм процесуального
права, представник відповідача просила
згадані судові рішення скасувати, а
справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

В ході апеляційного розгляду даної
справи представник відповідача
апеляційну скаргу підтримала із
зазначених у ній підстав.

Позивач та його представник для
апеляційного розгляду даної справи не
з'явилися, хоча належним чином та
своєчасно повідомлялися про дату, час
та місце проведення судового
засідання. І оскільки про причини своєї
неявки зазначені особи суд не
повідомляли, про відкладення розгляду
справи не клопотали, то у відповідності
з вимогами ст.305 ЦПК України колегією
суддів визнано за можливе апеляційний
розгляд даної справи проводити за
їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення та ухвали суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову та розриваючи
укладений між сторонами у справі шлюб
суд першої інстанції виходив із того,
що збереження шлюбу є неможливим і буде
суперечити інтересам обох членів
подружжя.

Зазначені висновки суду першої
інстанції ґрунтуються на повно,
всебічно встановлених обставинах
справи та відповідних їм нормах
матеріального права, а тому з ними
погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до ч.2 ст.112 СК
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище (ст.113
СК України).

Судом першої інстанції встановлено і
це об'єктивно підтверджується
відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.3),
що 25 січня 1992 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4
зареєстрували у відділі РАЦСу по місту
Ковелю Ковельського міськрайонного
управління юстиції Волинської області
шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів
зроблено актовий запис №17 від 25 січня
1992 року. Після реєстрації шлюбу
прізвище відповідача записано
«ОСОБА_3».

Встановлено також, що сторони у справі
тривалий час проживають окремо і не
підтримують подружніх стосунків,
неповнолітніх дітей не мають.

Представник відповідача визнала
повністю наведені вище обставини і при
цьому просила після розірвання шлюбу
залишити за відповідачем ОСОБА_3
прізвище «ОСОБА_3».

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
надавши належну правову оцінку
наведеним вище фактам та наявним у
справі доказам, обґрунтовано дійшов
висновку про те, що подальше збереження
шлюбу є неможливим і суперечитиме
інтересам обох членів подружжя, а тому
даний шлюб підлягає розірванню.

Водночас, колегія суддів частково
погоджується з доводами представника
відповідача про безпідставність
відмови суду у прийнятті до спільного
розгляду з первісним позовом
зустрічного позову відповідача ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про встановлення
фактичного припинення шлюбних
відносин та розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.123 ЦПК
України, відповідач має право
пред'явити зустрічний позов до початку
розгляду справи по суті. Зустрічний
позов приймається до спільного
розгляду з первісним позовом, якщо
обидва позови взаємопов'язані і
спільний їх розгляд є доцільним,
зокрема, коли вони виникають з одних
правовідносин, або коли вимоги за
позовами можуть зараховуватися, або
коли задоволення зустрічного позову
може виключити повністю або частково
задоволення первісного позову.

Крім того, за змістом ч.6 ст.235 ЦПК
України справа щодо встановлення
факту, що має юридичне значення,
розглядається в порядку позовного, а не
окремого провадження, у випадку
наявності щодо такого факту спору про
право цивільне.

За таких обставин судом першої
інстанції безпідставно відмовлено у
прийнятті зустрічного позову
представника відповідача ОСОБА_1 до
спільного розгляду з первісним позовом
ОСОБА_2

Однак, сама по собі дана обставина не
спростовує правильності висновків
суду першої інстанції та не впливає на
законність рішення суду по суті
заявленого позову, оскільки наявність
ухвали суду від 28 лютого 2014 року про
відмову в прийнятті до спільного
розгляду з первісним позовом
зустрічного позову ОСОБА_3 не
перешкоджає повторному зверненню
відповідача до суду в загальному
порядку із самостійним позовом про
встановлення факту припинення шлюбних
відносин з певної дати.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу
представника відповідача слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін як таке, що
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного
суду Волинської області від 28 лютого 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді