Єдиний унікальний номер 257/240/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3291/2014
Єдиний унікальний номер: 257/240/14ц
Номер провадження: 22ц-775/3292/2014
Головуючий в першій інстанції -
Доповідач - Супрун М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді
Никифоряка Л.П.,

суддів
Супрун М.Ю., Корчистої О.І.,

при секретарі
Руденко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
професійним захворюванням,

за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 26 лютого 2014 року,-

В С Т А Н О В И В
:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 26 лютого 2014 року
вищезазначений позов задоволено
частково. Стягнуто з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 12000,00 грн.

З вказаним рішенням не погодився
відповідач та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги відповідач послався на те, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що відповідно до Закону України
від 23.02.2007 р. № 717 - V «Про внесення змін
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» виключені норми, що
передбачають відшкодування Фондом
моральної шкоди. Крім того, апелянт
вважає, що ОСОБА_2 не довів факту
завдання йому моральної шкоди.

Представник відповідача Русін В.С.,
діючий за довіреністю, в судовому
засіданні апеляційної інстанції
підтримав апеляційну скаргу, просив її
задовольнити.

Позивач у судове засідання
апеляційного суду не з'явився, згідно
заяви, просив справу розглянути за його
відсутності та відхилити апеляційну
скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з
таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при вирішенні
справи встановлено, що понад 22 роки
позивач працював на підприємствах
вугільної промисловості на підземних
роботах, а останній час з 27 жовтня 1994
року по 31 березня 2003 року на ОП «Шахта
ім. А.Ф. Засядька» в якості гірника
очисного забою з повним робочим днем у
шахті, звільнений у зв'язку з виходом на
пенсію. (а.с. 08-10).

Робота в шкідливих умовах привела до
утворення у ОСОБА_2 професійного
захворювання: хронічної
вертеброгенної пояснично-крестцової
радікулопатії в стадії тривалого
загострення з больовим, правостороннім
корінцевим синдромами, що вбачається з
акту розслідування професійного
захворювання від 04 березня 2005 року
(а.с.12-13). Згідно вказаного акту,
причинами професійного захворювання
виявилися недосконалість
технологічного процесу, важка фізична
праця в умовах несприятливого клімату,
відсутність засобів малої механізації
для заміни ручної праці.

Згідно довідки МСЕК №046286 від 17 березня
2005 року, позивачу вперше встановлено 40
відсотків втрати професійної
працездатності та встановлена третя
група інвалідності у зв'язку з
професійним захворюванням.(а.с.14)

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
повно встановив обставини справи,
перевірив доводи сторін, правильно
застосував норми матеріального права,
додержався норм процесуального права і
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що позивачеві завдано моральну шкоду,
яку має відшкодувати відповідач.

Відповідно до вимог, які викладено у п.
п. «е»п.1 ч.І ст.21, ст.28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві, професійного
захворювання, що спричинило втрату
працездатності», в редакції яка діяла
на час правовідносин, у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодувати грошову
суму за моральну шкоду за наявності
факту заподіяння цієї шкоди
потерпілому.

Як зазначив Конституційний Суд України
в п.4.1. свого Рішення від 27 січня 2004 року
по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності
спричинюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку професійного
захворювання потерпілий втрачає
працездатність і зазнає значно більшої
моральної шкоди, ніж заподіяна
працівникові, який не втратив
професійної працездатності. Відмова
потерпілому у праві на отримання
грошової суми за моральну шкоду від
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків залежно від ступеня
втрати професійної працездатності має
обмежувальний характер. Встановлення
Законом (1105-14) обов'язку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодувати моральну шкоду є
засобом реалізації потерпілим
гарантованого державою усім
застрахованим громадянам забезпечення
прав у страхуванні від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання (стаття 3).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
наявність моральних страждань
позивача доведена і їх він зазнав у
зв'язку з професійним захворюванням,
яке спричинило втрату працездатності.

Доводи апеляційної скарги Фонду
відносно того, що оскільки у Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» 23
лютого 2007 року внесені зміни, він не
зобов'язаний відшкодовувати позивачу
моральну шкоду, не спростовують
висновків суду, оскільки Закон України
від 23.02.2007 року не має зворотної сили і
не може застосовуватись до
правовідносин, які виникли у 2005 році.

Посилання апелянта про недоведеність
факту моральної шкоди, отриманої
позивачем не заслуговують на увагу
суду, оскільки сам факт стійкої втрати
працездатності, з точки зору
погіршення здоров'я, втрати важливих
особистих здібностей, зміни життєвого
укладу, необхідності лікування та таке
інше, веде до висновків про наявність
моральної шкоди. Це також випливає з
положень ст.3 Конституції України,
відповідно до якої, людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

Так, відповідно до роз'яснень, що
містяться у пункті 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року N 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (із відповідними
змінами), розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь заниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

При встановленні розміру моральної
шкоди, суд першої інстанції врахував
глибину фізичних та моральних
страждань позивача, ступень втрати
професійної працездатності та
негативні наслідки погіршення його
здоров'я, і враховуючи конкретні
обставини справи, вірно визначив
розмір заподіяної моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги не має,
доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд

У Х В А Л
И В :

Апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Київському
районі м. Донецька відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді