У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 березня 2014
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на
дії державного виконавця по справі за
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства
«Конверсбанк», треті особи: ОСОБА_5, яка
діє в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8, орган опіки та піклування
Печерської районної у м. Києві
державної адміністрації про визнання
договору про іпотечний кредит
недійсним та за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«Конверсбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості та звернення стягнення
на предмет іпотеки, за касаційною
скаргою ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_4 на
ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12
листопада 2013 року в справі,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду зі скаргою, в якій просив визнати
протиправними дії державного
виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м.
Києві Позняк Н.В., які полягали у
передчасному винесенні постанови про
арешт майна боржника від 06 жовтня 2011
року, ненаданні йому строку на
добровільне виконання рішення
Печерського районного суду м. Києва від
01 лютого 2011 року, скасувати вказану
постанову та зобов'язати державного
виконавця надати йому строк на
добровільне виконання рішення
районного суду.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06
жовтня 2011 року державним виконавцем
ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Позняк
Н.В. винесено постанову про арешт майна
боржника (ОСОБА_4) на виконання
виконавчого листа № 2-2511, виданого 28
липня 2011 року.

Посилався на те, що про зазначену
постанову йому стало відомо 03 квітня 2013
року.

Позивач вважав такі дії державного
виконавця незаконними, оскільки був
неправомірно позбавлений права
добровільного виконання судового
рішення.

Враховуючи наведене, позов просив
задовольнити.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 26 квітня 2013 року, залишеною
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 12 листопада 2013 року, скаргу
ОСОБА_4 залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє
через представника ОСОБА_9, просить
скасувати ухвали судів попередніх
інстанцій, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права і
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та постановити
нову, якою задовольнити вимоги його
скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Постановляючи ухвалу про залишення без
розгляду скарги ОСОБА_4, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
скаржник, звертаючись до суду за
захистом своїх порушених прав та
законних інтересів, не просив про
поновлення процесуального строку на
оскарження дій державного виконавця та
не надав належних доказів на
підтвердження поважності причин його
пропуску.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Доводи скарги про необґрунтованість
ухвал та те, що заявник дізнався про
наявність виконавчого провадження 02
квітня 2013 року, спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судами при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України
як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оцінивши всі зібрані у
справі докази, правильно встановивши
характер правовідносин та вірно
застосувавши норми матеріального
права, суди попередніх інстанцій з
урахуванням встановлених обставин
справи обґрунтовано дійшли висновку
про залишення скарги на дії державного
виконавця без розгляду.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані ухвали постановлено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_9 в інтересах
ОСОБА_4 відхилити, ухвалу Печерського
районного суду м. Києва від 26 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 12 листопада 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель
Судді Н.А. Горелкіна
Є.П. Євграфова