Єдиний унікальний номер 233/4409/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3767/2014
Єдиний унікальний номер
Головуючий у 1 інстанції Чернецький В.А.
Доповідач Гусєв В.В.
І М Е Н Е М У
Апеляційний суд Донецької області в
головуючого судді
суддів
Гусєва В.В., Халаджи О.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє
ОСОБА_2, на рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права
У червні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про усунення від права на спадкування,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її рідний брат ОСОБА_4, внаслідок чого
відкрилася спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_1 є
спадкоємцем за законом першої черги,
який звернувся до нотаріальної контори
з заявою про прийняття спадщини. Через
похилий вік та тяжку хворобу
спадкодавець ОСОБА_4 за життя був
нездатний до самообслуговування та
потребував постійного стороннього
догляду, проте відповідач ухилявся від
надавання матеріальної допомоги та
моральної підтримки своєму батькові.
На протязі 20 років відповідач не мав
ніяких стосунків з спадкодавцем,
фактично усунувся від обов*язків по
відношенню до свого батька. Останні три
роки позивач проживала разом з братом,
доглядала за ним до його смерті, за
власні кошти організувала похорон
ОСОБА_4 У зв'язку з цим позивачка,
посилаючись на те, що відповідач
ухилявся від надання батькові
необхідної допомоги, просила ухвалити
рішення про усунення його від права на
спадкування після смерті батька.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 лютого 2014 року позов ОСОБА_3
задоволено. Усунено ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадщину
після смерті ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати судове рішення і
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову. Апелянт
посилається на те, що він с 2006 року та на
час смерті батька перебував під вартою,
оскільки вироком Костянтинівського
міськрайонного суду був засуджений до 4
років 6 місяців позбавлення волі за
крадіжку. Крім того, судом не було
враховано те, що він є хворим на
туберкульоз і його спілкування з
оточуючими є небезпечним.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної
скарги і просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в
судовому засіданні заперечував проти
доводів апеляційної скарги просив
рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
присутніх сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно із п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4
проживав у квартирі АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві власності
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 08 серпня 2009
року.

Згідно свідоцтва про смерть від 01
листопада 2012 року, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, після смерті якого
залишилась спадкова маса у вигляді
квартири АДРЕСА_1

Сторонами не заперечувався факт
того, що ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_1, який є
спадкоємцем першої черги після смерті
батька і який 01 квітня 2013 року
звернувся з заявою до Костянтинівської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини.

Згідно вироку Торезського
міського суду Донецької області від 14
березня 2013 року ОСОБА_1 визнаний винним
у скоєнні злочину, передбаченому ч.2
ст.186 КК України та йому призначено
покарання у вигляді чотирьох років
позбавлення волі.

Відповідно до вироку
Костянтинівського міського суду
Донецької області від 18 серпня 2000 року
ОСОБА_1 був засуджений за скоєння
злочинів, передбачених ст.ст.206 ч.3, 114, 42,
43 КК України до 4 років 6 місяців
позбавлення волі.

Згідно довідки обласного
протитуберкульозного диспансеру від 24
жовтня 2005 року ОСОБА_1 хворіє на
туберкульоз легень.

Згідно свідоцтв про народження та
реєстрацію шлюбу ОСОБА_3 є рідною
сестрою померлого ОСОБА_4

Згідно копії спадкової справи
заповіти/спадкові договори від імені
ОСОБА_4 відсутні.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_1
після звільнення з місць позбавлення
волі з 2005 року з спадкодавцем не
спілкувався, станом його здоров*я не
цікавився, самоусунувся від надання
допомоги своєму важко хворому
батькові. Проте позивач ОСОБА_3 понад
трьох років доглядала свого брата.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, оскільки суд
першої інстанції дійшов його із
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Пленум Верховного Суду України у
п. 6 постанови "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року N 7 роз'яснив, що при
встановленні судом факту ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця слід
враховувати поведінку особи і
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливостей для цього та свідоме
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги на піклування.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК
України особа може бути усунена від
права на спадкування за законом, якщо
судом буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми закону, суд при вирішенні такої
справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК
України повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід
розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично та матеріально самостійно
забезпечити умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який
потребував допомоги, полягає в умисних
діях чи бездіяльності особи,
спрямованих на уникнення обов'язку
забезпечити підтримку та допомогу
спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане
з винною поведінкою особи, яка
усвідомлювала свій обов'язок, мала
можливість його виконувати, але не
вчиняла необхідних дій. Таким чином,
ухилення характеризується умисною
формою вини.

Статтею 61 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Натомість, в судовому засіданні
позивачем не надано ніяких доказів, які
б свідчили про факт умисної поведінки
ОСОБА_1 ухилення від допомоги своєму
батькові.

Суд першої інстанції
безпідставно не прийняв до уваги
доводи відповідача про те, що
знаходячись у місцях позбавлення волі
та хворіючи на туберкульоз легень, він
був позбавлений можливості в останні
роки спілкуватися із своїм батьком,
надавати йому допомогу та прибути на
його поховання.

Встановлені судом обставини
також свідчать про те, що ОСОБА_4 не
перебував у безпорадному стані,
отримував пенсію і при цьому від
відповідача допомоги не вимагав.

Судом першої інстанції також не
було прийнято до уваги той факт, що
ОСОБА_4 мав можливість за життя
позбавити сина права на спадщину,
склавши заповіт на будь-яку іншу особу,
але цього не зробив.

Таким чином, суд першої інстанції на
зазначені обставини увагу не звернув
та помилково дійшов до висновку про
усунення ОСОБА_1 від права на спадщину
після смерті його батька ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Оскільки порушення норм
матеріального та процесуального права
призвело до неправильного вирішення
справи, рішення суду першої інстанції
не може залишатися у силі і підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І
Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якого діє ОСОБА_2,
задовольнити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 11 лютого 2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про усунення від права на
спадкування відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржене
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: