Ухвала

іменем україни

14 травня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Фідокомбанк»
до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які також діють в
інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8, треті
особи: ОСОБА_9, служба у справах дітей
Фрунзенського району Управління служб
у справах дітей Департаменту праці та
соціальної політики Харківської
міської ради, Головне управління
Державної міграційної служби України у
Харківській області в особі
Фрунзенського районного відділу у м.
Харкові та приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет іпотеки та виселення; за
зустрічним позовом ОСОБА_6, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 до ОСОБА_5, публічного
акціонерного товариства
«Фідокомбанк», треті особи: ОСОБА_9,
служба у справах дітей Фрунзенського
району Управління служб у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради та
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
про визнання факту проживання однією
сім'єю та визнання недійсним договору
наступної іпотеки за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «Фідобанк» на рішення
апеляційного суду Харківської області
від 4 лютого 2014 року,

встановила:

У травні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Фідокомбанк» (далі - Банк)
звернулося до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що 14 березня 2008 року
між відкритим акціонерним товариством
«Ерсте Банк» (правонаступник якого є
публічне акціонерне товариство
«Фідокомбанк», а на підставі договору
про приєднання від 30 жовтня 2013 року, всі
права та обов'язки останнього перейшли
до публічного акціонерного товариства
«Фідобанк») та ОСОБА_9 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
останній отримав грошові кошти у сумі
72 000 доларів США, зі строком погашення
до 13 березня 2015 року, зі сплатою 13,5 %
річних.

Банк виконав свої обов'язки належним
чином, видав позичальнику кошти в
повному обсязі, що підтверджується
відповідними документами.

Виконання умов кредитного договору
забезпечено договором наступної
іпотеки від 14 березня 2008 року,
укладеним між Банком та ОСОБА_5,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності ОСОБА_5.

Зазначав, що на час укладення договору
наступної іпотеки в квартирі була
зареєстрована ОСОБА_6, а неповнолітні
діти мешкали та були зареєстровані за
іншою адресою. Подальша реєстрація
дітей у квартирі була проведена без
згоди Банка.

Посилаючись на неналежне виконання
ОСОБА_9 зобов'язань за кредитним
договором, що призвело до утворення
заборгованості, яка станом на 14 травня
2012 року складає 78 283,20 доларів США, що
еквівалентно 625 482,76 грн та добровільно
сплачена не була, просив звернути
стягнення на предмет іпотеки та
виселити всіх мешканців.

У листопаді 2012 року ОСОБА_6, яка діє від
свого імені та в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8
звернулася із зустрічним позовом до
ОСОБА_5, публічного акціонерного
товариства «Фідокомбанк» про визнання
факту проживання однією сім'єю та
визнання недійсним договору іпотеки.

В обґрунтування позову зазначала, що
мешкає разом із неповнолітніми дітьми
в спірної квартирі, власником якої з 2005
року є ОСОБА_5. З останнім вона
проживала однією сім'єю з 1999 року,
раніше мешкали у В'єтнамі.

Вважала, що відповідно до статей 61, 74 СК
України спірна квартира є спільною
сумісною власністю.

Вказувала, що договір наступної
іпотеки від 14 березня 2008 року було
укладено під час проживання однією
сім'єю без її на те згоди.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 28 жовтня 2013 року позов
Банка задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 14 березня 2008
року, укладеним між ПАТ «Ерсте Банк» та
ОСОБА_9, в розмірі 78 283,20 доларів США, що
еквівалентно 625 482,76 грн, звернуто
стягнення на предмет наступної іпотеки
за вказаним договором на квартиру
АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно,
виданого Фрунзенською райрадою 18
жовтня 2005 року.

Визначено спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах в межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною, що має бути
встановлена на рівні, не нижче за
звичайні ціни на цей вид на підставі
оцінки суб'єкту оціночної діяльності
на стадії оцінки майна під час
проведення виконавчих дій відповідно
до Закону України «Про виконавче
провадження».

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Банка
судовий збір у сумі 3 219 грн.

Відмовлено ОСОБА_6, яка діє в інтересах
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, у
задоволенні зустрічного позову про
визнання недійсним договору іпотеки.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 4 лютого 2014
року рішення суду першої інстанції
змінено.

Відмовлено Банку у задоволенні позову.

Визнано недійсним договір наступної
іпотеки від 14 березня 2008 року,
укладений відкритим акціонерним
товариством «Ерсте Банк»,
правонаступником якого є Банк з
громадянином В'єтнаму ОСОБА_5,
предметом якого є трикімнатна
ізольована квартира АДРЕСА_1,
зареєстрована за ОСОБА_5.

Рішення в частині відмови ОСОБА_6 у
встановленні факту проживання
чоловіка і жінки однією сім'єю залишено
без змін.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_5 на
користь Банка витрат по сплаті
судового збору у розмірі 3 219 грн
скасовано.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «Фідобанк»
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з
наступних підстав.

Визнаючи недійним договір іпотеки, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що даним договором порушено житлові
права малолітніх дітей. Зазначав, що
попередня згода органів опіки і
піклування на укладення оспорюваного
договору є обов'язковою.

Проте повністю з таким висновком
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства

З матеріалів справи вбачається, що 14
березня 2008 року між відкритим
акціонерним товариством «Ерсте Банк»,
правонаступник якого є Банк, та ОСОБА_9
було укладено кредитний договір, за
умовами якого останній отримав
грошові кошти у сумі 72 000 доларів США, зі
строком погашення до 13 березня 2015
року, зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 6-8 т.1).

У рахунок забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором того
ж дня між Банком та ОСОБА_5 було
укладено предмет наступної іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, яка
належить на праві власності останньому
(а.с. 23-25 т.1)

Вирішуючи спір, апеляційний суд взяв за
основу довідку об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Епоха» від 23 листопада 2012
року, згідно якої в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані ОСОБА_6 та неповнолітні
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 94 т.1).

Однак переглядаючи справу, суд
апеляційної інстанції в порушення
вимог статей 212, 303, 304, 316 ЦПК України не
дав оцінки заяві ОСОБА_5 від 14
березня 2008 року, зі змісту якої
вбачається, що в спірній квартирі не
проживають малолітні та/або
неповнолітні особи, а також відсутні
малолітні та/або неповнолітні діти (а.с.
111 т. 1); не врахував довідки об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Епоха» від 14 березня 2008 року,
згідно якої у квартирі АДРЕСА_1
неповнолітні не зареєстровані (а.с. 113
зв. т.1) та не зазначив у своєму рішенні
чим дані докази спростовуються.

Оскільки при вирішенні спору
апеляційним судом порушені норми
процесуального права та не застосовані
норми матеріального закону, які
підлягали застосуванню, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому в
силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України постановлене
у справі рішення апеляційного суду
підлягає скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Фідобанк»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 4 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська