РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №668/4519/14-ц

Пров. №2/668/1456/14

19.05.2014 р.

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Беріл А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Акцент-Банк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
№ ABHERX54220107 від 15.08.2011 року, яка становить
23360,32 грн. та судові витрати.

Позивач посилається на те, що
відповідач ОСОБА_1 відповідно до
укладеного договору отримала кредит у
розмірі 4984,56 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,12
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом та взяла на
себе зобов'язання щомісяця здійснювати
платежі до погашення заборгованості.

Взяті на себе обов'язки ОСОБА_1 не
виконує, що є підставою для стягнення
заборгованості по кредиту.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні не
заперечувала проти стягнення
заборгованості, однак просила суд
зменшити розмір неустойки нарахованої
банком.

Заслухавши думку сторін, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.08.2011 року між
Публічним акціонерним товариством
«Акцент-Банк» та ОСОБА_1 був укладений в
письмовому вигляді кредитний договір
№ ABHERX54220107, відповідно до умов якого
банк надав їй грошові кошти в сумі 4984,56
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12
відсотків на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

На час звернення до суду відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором не виконала.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору, актів цивільного стану.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання, не виконав його
у строк, встановлений договором або
законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК
України, порушенням зобов'язала його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України
визначено, що боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання ним грошові зобов'язання

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та слати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настає правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Таким чином, суд вважає, що належними та
допустимими доказами було доведено те,
що відповідач не виконала взяті на себе
зобов'язання та не сплатила борг за
кредитним договором, а тому позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Разом з тим, суд вважає
необґрунтованими вимоги позивача в
частині розміру нарахування неустойки
за неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань по поверненню
кредиту.

Відповідно до правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеній у рішенні від 11.07.2013 року
№7-рп/2013у справі за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо
офіційного тлумачення положень
другого речення преамбули Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з
огляду на приписи частини четвертої
статті 42 Конституції України участь у
договорі споживача як слабкої сторони,
яка підлягає особливому правовому
захисту у відповідних правовідносинах,
звужує дію принципу рівності
учасників цивільно-правових відносин
та свободи договору, зокрема у
договорах про надання споживчого
кредиту щодо сплати споживачем пені за
прострочення у поверненні кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою.

Згідно вимог ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 Кодексу).

Таким чином, штраф та пеня є видами
неустойки.

Згідно матерів справи сукупний розмір
неустойки, яка нарахована позивачем,
складає 19395,6 грн. (пеня 17807,01 грн. + штраф
500 грн. + 1088,59 грн.), та не відповідає
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, а також істотно порушує права
відповідача як споживача фінансових
послуг.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України, матеріальний стан
відповідача, суму збитків позивача, а
також інші обставини справи, суд
вважає, що сума неустойки має бути
зменшеною до 2000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість у
сумі 5964,72 грн., яка складається з
наступного: заборгованості за кредитом
в сумі 2357,85 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом в
сумі 1,96 грн., заборгованість по комісії
за користування кредитом в сумі 1604,91
грн., та суми неустойки за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 2000 грн.

Крім того, відповідно до положень ст. 88
ЦПК України з відповідача користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати, які складаються судового
збору у розмірі 243,6 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 546, 549, 551, 610, 611, 625, 629,
1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 209, 213-218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (,
р/р 0010, МФО 307770) заборгованість за
кредитним договором № ABHERX54220107 від
15.08.2011 року в сумі 5964,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь Публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» (,
р/р 0001, МФО 307770) судові витрати, які
складаються з судового збору в сумі 243,6
грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СуддяГаврилов Д. В.