Справа № 569/2569/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Кулик Т.М.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача УЖКГ
виконавчого комітету Рівненської
міської ради Мазур Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_6, Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Реєстраційної
служби Рівненського міського
управління юстиції в Рівненській
області, Комунального підприємства
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" про визнання
приватизації такою, що не відповідає
закону, скасування розпорядження
органу приватизації, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності та скасування державної
реєстрації -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
суду з позовом, у якому просять визнати
частково недійсним наказ департаменту
міського господарства Рівненської
міської ради № 269 від 09 липня 1998 року, в
частині приватизації квартири АДРЕСА_1;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видане
департаментом міського господарства
Рівненської міської ради від 09 липня 1998
року та скасувати державну реєстрацію
права власності на вказану квартиру.

В позовній заяві вказують, що з 1994 року
їх сім'я у складі: батька ОСОБА_3, матері
ОСОБА_6, дітей ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2
проживали в квартирі АДРЕСА_1.

У 1998 році вказана квартира була
приватизована.

09 липня 1998 року Департаментом міського
господарства Рівненського
міськвиконкому, на підставі наказу від
09 липня 1998 року № 269, видано свідоцтво
про право власності на житло, згідно
якого квартира АДРЕСА_1 належить на
праві приватної спільної сумісної
власності усім членам сім'ї. У зв'язку з
цим, співвласників квартири,
вважаються такими, що використали своє
право на безоплатну приватизацію житла
у розмірі 13,8 кв.м. загальної площі при
нормі 21 кв.м.

Доводять, що приватизація була
проведене з порушенням, всупереч їх
(позивачів) волі та без їх згоди,
оскільки на момент приватизації були
неповнолітніми. Виділення їм у
власність частини квартири, розміром
менше норми, позбавляє їх права на
отримання житла та безоплатну
приватизацію окремої квартири. Крім
цього, вони не можуть розпорядитись
належним чином частиною у спільній
сумісній власності на свій розсуд, не
можуть проживати у квартирі при
створенні сім'ї, оскільки помешкання
перетворюється в об'єкт спільного
користування.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав з підстав
викладених у позові. У зв'язку з
заявленою вимогою про застосування
строку позовної давності зауважив, що
про приватизацію житла не знав і не міг
знати, у зв'язку з тим що на момент її
проведення був неповнолітнім, батьки
про це його не повідомляли, а дізнався
при постановці на облік на отримання
житла.

Позивач ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала з цих же підстав, дала
аналогічні пояснення суду.

Позивач ОСОБА_5 у судове засідання не
з'явився, подав суду клопотання про
розгляд справи без його участі, просив
позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнав, підтвердив факт проведення
приватизації квартири без згоди
позивачів, оскільки вони були
неповнолітніми та вказав, що про
приватизацію житла дітям не
повідомляв, тому вони не могли знати
про її проведення.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилась, подала суду клопотання
про розгляд справи без її участі,
вказала що позовні вимоги визнає не
заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача УЖКГ
виконавчого комітету Рівненської
міської ради Мазур Л.І. позовні вимоги
не визнала, з підстав викладених у
письмових запереченнях проти позову та
вказала, що при проведенні
приватизації квартири АДРЕСА_1 жодних
порушень порядку передачі квартири у
власність громадян допущено не було.
Просила застосувати до вимог позивачів
строк позовної давності, оскільки з 1998
року і до теперішнього часу позивачу не
могли не знати про приватизації житла,
яку проводили їх батьки. Просила
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи -
Комунального підприємства
„Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" в судове засідання не
з'явився, про день та час розгляду
справи повідомлявся, заперечення проти
позову не подав, про причини неявки
суду не повідомив.

Представник третьої особи -
Реєстраційної служби Рівненського
міського управління юстиції в
Рівненській області в судове засідання
не з'явився, до почату судового
засідання надійшла заява в.о.
начальника установи про розгляд справи
у відсутності їх представника.

Суд, зі згоди учасників процесу вважає
можливим розглянути справу у
відсутності осіб, що не з'явились.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного переконання.

Судом встановлено, що 09 липня 1998 року на
підставі наказу № 269/01 Департаментом
міського господарства Рівненської
міської ради видано свідоцтво про
право власності на житло, квартиру
АДРЕСА_1. Згідно даного свідоцтва
вказана квартира належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Підставою набуття права власності на
квартиру була участь вказаних осіб в
приватизації квартири.

Згідно ст. 8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду" (далі Закон), приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків),
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають у цій квартирі
(будинку), житловому приміщенні у
гуртожитку, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку), житлового приміщення у
гуртожитку.

Як встановлено в судовому засіданні
позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, згоди
на приватизацію квартири не давали,
оскільки на цей момент не досягли
повноліття.

Згідно заяви про передачу в приватну
власність квартири, уповноваженим
представником власників квартири
АДРЕСА_1 був батько позивачів ОСОБА_3, і
заява підписана повнолітніми членами
сім'ї, а саме ним та його дружиною
ОСОБА_6. Позивачі заяв на приватизацію
не писали, оскільки були
неповнолітніми.

Вказане стверджується в запереченнях
відповідача, а відтак сторонами не
оспорюється.

Про те, що позивачі на момент
проведення приватизації не досягли
повноліття стверджується їх
особистими даними, а саме - Згідно
паспорту громадянина України НОМЕР_3
виданий 12 лютого 2001 року ОСОБА_5
народився ІНФОРМАЦІЯ_1; Згідно паспорту
громадянина України НОМЕР_1 виданий 01
серпня 2006 року ОСОБА_1 народився
ІНФОРМАЦІЯ_2; Згідно паспорту
громадянина України НОМЕР_2 виданий 05
липня 2011 року ОСОБА_2 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно ч.5 ст. 5 Закону, кожний
громадянин України має право
приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

Відповідно до ч. 14, 15, 16 "Положення про
порядок передачі квартир (будинків) у
власність громадян" затвердженого
наказом Державного комітету України по
житлово-комунальному господарству від
15 вересня 1992 p. N 56 (яке діяло на час
проведення приватизації), Передача
квартир (будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина.
Підготовку та оформлення документів
про передачу у власність громадян
квартир (будинків) може бути покладено
на спеціально створювані агентства,
бюро та інші організації, які виконують
покладені на них обов'язки на
договірних умовах з органом
приватизації. Передача квартир
(будинків) у власність громадян з
доплатою, безоплатно чи з компенсацією
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Даним положенням також передбачається,
що квартири багатоквартирних будинків,
які використовуються громадянами на
умовах найму, для здійснення
приватизації, громадянин звертається в
орган приватизації, де отримує для
заповнення бланк відповідної заяви (п.
18) та на підприємство, яке обслуговує
жилий будинок за довідкою про склад
сім'ї та займані приміщення (п. 20). У
довідці про склад сім'ї вказуються
члени сім'ї наймача, які прописані та
мешкають разом з ним (п. 21). Оформлена
заява на приватизацію квартири з
доданою до неї довідкою про склад сім'ї
та займані приміщення подаються
громадянином до органу приватизації (п.
23).

На підставі наведених норм та
зазначеного положення, кожен з
повнолітніх членів сім'ї наймача під
час приватизації має дати згоду на таку
приватизацію.

Отже, оскільки приватизація квартири
була здійснена без участі позивачів та
їх згоди на приватизацію, які на той
період були неповнолітніми,
приватизацію житла необхідно визнати
такою, що не відповідає Закону України
" Про приватизацію державного
житлового фонду", оскільки порушує їх
особисті і майнові права, які
підлягають захисту. У зв'язку з цим,
видані наказ департаменту міського
господарства Рівненської міської ради
№ 269 від 09 липня 1998 року, в частині
приватизації квартири АДРЕСА_1 та
свідоцтво про право власності на
квартиру від 09 липня 1998 року необхідно
визнати недійсними.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положення ст. 60 ЦПК України,
суд вважає недоведеними твердження
представника відповідача щодо
пропуску позивачами строку позовної
давності, оскільки на її думку
ймовірність того, що позивачі не могли
не знати про проведення приватизації
квартири є лише її припущенням, що не є
належним доказом у справі.

Разом з цим, відповідач ОСОБА_3 у
судовому засіданні вказав, що про
приватизацію квартири своїм дітям не
повідомляв, тому вони не могли знати
про її проведення. Такі твердження не
знайшли свого спростування під час
розгляду справи.

На підставі викладеного, у
відповідності ст. 8 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду", „Положення про передачу
квартир у власність громадян", ст. ст. 10,
60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2
до ОСОБА_3, ОСОБА_6, Управління
житлово-комунального господарства
виконавчого комітету Рівненської
міської ради, третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідачів Реєстраційної
служби Рівненського міського
управління юстиції в Рівненській
області, Комунального підприємства
"Рівненське міське бюро технічної
інвентаризації" про визнання
приватизації такою, що не відповідає
закону, скасування розпорядження
органу приватизації, визнання
недійсним свідоцтва про право
власності та скасування державної
реєстрації - задоволити повністю.

Визнати частково недійсним наказ
департаменту міського господарства
Рівненської міської ради № 269 від 09
липня 1998 року, в частині приватизації
квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності на квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, видане департаментом міського
господарства Рівненської міської ради
від 09 липня 1998 року на квартиру АДРЕСА_1.

Скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В.Рогозін