Ухвала

іменем україни

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Кафідової О.В.,
Попович О.В.,

Ступак О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Закритого акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»,
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
стягнення безпідставно отриманих
грошових коштів та стягнення збитків,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 13 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що на
підставі договору купівлі - продажу від
05 травня 2008 року ним було придбаного у
Закритого акціонерного товариства
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика"
(далі - ЗАТ «Гуляйпільська харчосмакова
фабрика") нерухоме майно майнового
комплексу, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1.

На момент укладання вказаного договору
в одному із придбаних приміщень
знаходився агрегатний пальцевий млин
Р6-АВМ-15. В зазначений в договорі строк
звільнення комплексу від млина, що в
ньому знаходився, не відбулося. На
неодноразові звернення до продавця
нерухомого майна йому було
повідомлено, що зазначений млин є
предметом застави за кредитним
договором, на нього накладено арешт і
тому ЗАТ «Гуляйпільська харчосмакова
фабрика» не може розпорядитися цим
майном.

На підставі зазначеного він звернувся
до Запорізького регіонального
управління Закритого акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ
«ПриватБанк»), де йому було
запропоновано купити вищевказаний
млин в порядку реалізації заставного
майна в рахунок погашення боргу за
кредитним договором, на що він
погодився та сплатив кошти в сумі 80 000
грн і почав використовувати придбаний
млин для здійснення підприємницької
діяльності.

Проте рішенням господарського суду
Запорізької області від 29
листопада 2010 року з його володіння на
користь ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» було вилучено
млин Р6-АВМ-15 (агрегатний пальцевий
млин) та стягнуто 700 грн державного мита
та 236 грн витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, вказане рішення
набрало законної сили та звернуто до
виконання.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16 серпня 2012
року було задоволено заяву відділу
державної виконавчої служби
Гуляйпільського районного управління
юстиції в Запорізькій області про
зміну способу та порядку виконання
рішення господарського суду
Запорізької області в частині
вилучення з його незаконного володіння
на користь ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» вищевказаного
млина шляхом стягнення з відповідача
на користь позивача 70 000 грн, що
відповідало заставній вартості майна.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29 листопада 2010
року було встановлено, що законним
власником спірного млина є ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»,
договір купівлі - продажу між ОСОБА_3 та
Публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк»), предметом якого є
млин, не укладався, ні кредитним
договором, ні договором застави не
передбачалася передача права
власності на млин від ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».

Враховуючи наведене, вважає, що банк не
мав правових підстав продавати спірне
майно та отримувати за нього кошти, а
тому грошові кошти в сумі 80 000 грн, які
він сплатив за млин, банк зобов'язаний
йому повернути.

Крім того, зазначає, що стягнуті з нього
на виконання рішення господарського
суду від 29 листопада 2010 року судові
витрати в сумі 936 грн є його
реальними збитками, які йому
спричинені внаслідок неправомірної
поведінки обох відповідачів по справі.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 13
вересня 2013 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на
користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 80 000
грн та кошти за сплату судового збору у
сумі 800 грн, а всього 80 800 грн.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
солідарно на користь ОСОБА_3 спричинені
збитки у сумі 936 грн та кошти за сплату
судового збору в сумі 9,36 грн, а всього 945
грн 36 коп.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 26 листопада
2013 року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення з ПАТ КБ
«Приватбанк» та ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» солідарно на
користь ОСОБА_3 збитки у сумі 936 грн та
кошти за сплату судового збору у сумі
9,36 грн, а всього 945 грн 36 коп. скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог про
стягнення збитків відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

У касаційній скарзі заявник ПАТ КБ
«Приватбанк», мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, просить
скасувати рішення Гуляйпільського
районного суду Запорізької області від
13 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 26 листопада 2013 року, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 19 серпня 2005 року
між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
«Зелений Гай» було укладено кредитний
договір на суму 1 000 000 грн.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» укладено
договір застави майна, відповідно до
умов якого заставодавець надав у
заставу майно, серед якого був млин
Р6-АВМ, заставною вартістю 70 000 грн.

27 квітня 2007 року приватним нотаріусом
Гуляйпільського районного
нотаріального округу Запорізької
області ОСОБА_5 вчинено нотаріальний
напис про звернення стягнення на майно
ЗАТ «Гуляйпільська харчосмакова
фабрика», в тому числі і на спірний
млин, на користь ЗАТ КБ
«ПриватБанк».

15 серпня 2008 року ОСОБА_3 сплатив кошти
за придбання заставного майна, а саме:
млина Р6-АВМ-15 на загальну суму 80 000 грн,
що підтверджується прибутковим
касовим ордером на суму 70 000 грн та
платіжним дорученням на суму 10 000 грн,
на банківські реквізити, надані банком.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29 листопада 2010
року з володіння фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на користь ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»
було вилучено млин Р6-АВМ-15
(агрегатний пальцевий млин) та стягнуто
700 грн державного мита та 236 грн витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, вказане рішення
набрало законної сили та звернуто до
виконання.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 16 серпня
2012 року було задоволено заяву ВДВС
Гуляйпільського районного управління
юстиції в Запорізькій області про
зміну способу та порядку виконання
рішення господарського суду
Запорізької області в частині
вилучення з незаконного володіння
фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
на користь ЗАТ «Гуляйпільська
харчосмакова фабрика» вищевказаного
млина шляхом стягнення з відповідача
на користь позивача 70 000 грн, що
відповідало заставній вартості майна.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29 листопада 2010
року було встановлено, що законним
власником спірного млина є ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика»,
договір купівлі - продажу між ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «ПриватБанк», предметом якого є
млин, не укладався, ні кредитним
договором, ні договором застави не
передбачалася передача права
власності на млин від ЗАТ
«Гуляйпільська харчосмакова фабрика».

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення з ПАТ КБ
«ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 коштів
у сумі 80 000 грн, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що дані правовідносини регулюються
ст. 1212 ЦК України, яка
передбачає, що особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення збитків
у сумі 936 грн та коштів за сплату
судового збору в сумі 9,36 грн, та
відмовляючи у задоволенні зазначених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що вказані
витрати не можна віднести до витрат,
здійснених для відновлення порушеного
права, а тому стягнення за судовим
рішенням судового збору не є збитками
або майновою шкодою у розумінні ст. ст.
22 та 1166 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
попередніх інстанцій погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, ст. 1212 ЦК
України може бути застосована тільки
після того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
02 жовтня 2013 року № 6-88цс13 і відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Зазначеного суди не врахували та не
надали належної правової оцінки
правовідносинам, що виникли між
сторонами, належним чином не
встановили, чи може до цих
правовідносин застосовуватись
ст. 1212 ЦК України, оскільки
договір купівлі - продажу спірного
млина між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк»
не укладався, а останній лише надав
письмову згоду на продаж заставного
майна, що, в свою чергу, відповідає
нормам чинного законодавства України.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи
без змін рішення суду першої інстанції
в зазначеній частині, на дані обставини
не звернув уваги, не встановив фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 26 листопада 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О.
Дьоміна

Судді:

О.В. Кафідова

О.В. Попович

О.В. Ступак

С.П. Штелик