Справа № 459/5432/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/1616/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Шандри М.М.,
Мельничук О.Я.

з участю секретаря
Данилик І.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків внаслідок
отримання професійного захворювання,-

В С
Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 25
грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_2 10000 (десять тисяч), 00 грн.
на відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 В
апеляційній скарзі вказує, що суд
правильно прийшов до висновку про
обов'язковість відшкодування
моральної шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання, проте не
згідний з розміром моральної шкоди, що
присуджена судом. Зазначає, що
внаслідок отриманого професійного
захворювання він втратив
працездатність на 50% , що призвело до
того, що він був звільнений з роботи по
стану здоров'я. Отримане
профзахворювання унеможливлює його
працевлаштування у роботах за даною
спеціальністю. Професійне
захворювання призвело до того, що він
вже не зможе повністю соціально
реабілітуватись. Зазначає, що це
призвело до вимушених змін у його житті
та втрати нормальних життєвих зв'язків,
що спричиняє моральні та душевні
страждання. Просить рішення змінити в
частині стягнення з ДП «Львіввугілля»
в його користь 10000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворюваннята та
ухвалити нове в цій частині, яким
стягнути з ДП «Львіввугілля» в його
користь 30000 грн. на відшкодування шкоди,
спричиненої ушкодженням здров'я при
виконанні трудових обов'язків,
внаслідок професійного захворювання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що позивач 08.02.1993
року прийнятий учнем підземного
гірничого робітника на шахту №10
«Великомостівська». 15.02.1993 року
направлений на курси гірничих
робітників. 10.05.1993 року переведений на
посаду гірничого робітника III розряду.
03.05.1996 року звільнений за власним
бажанням. 24.06.1996 року прийнятий на
роботу підземним гірничим робітником
III розряду. 03.09.1998 року звільнений за
власною ініціативою. 20.10.1998 року
прийнятий на роботу підземним гірничим
робітником на Червоноградське
шахтопрохідницьке підприємство. 28.12.1998
року направлений на курси прохідників.
03.02.1999 року направлений на посаду учня
прохідника для проходження практики.
25.03.1999 року після закінчення курсів
переведений на гірничопрохідницьку
дільницю прохідником V розряду. 12.06.2000
року звільнений з роботи по переводу на
шахту № 10 «Великомостівська». 27.06.2000
року прийнятий по переводу підземним
прохідником V розряду на шахту № 10
«Великомостівська». 12.04.2002 року
звільнений за власною ініціативою.
11.06.2002 року прийнятий на роботу учнем
підземного гірника на ДВАТ шахта
«Степова». 01.09.2002 року переведений на
посаду підземного гірника III розряду.
04.02.2003 року направлений на курси
підземних гірників по ремонту гірничих
виробіток. 04.04.2003 року переведений
підземним гірником з ремонту гірничих
виробіток III розряду. 22.07.2004 року
звільнений за власною ініціативою.
25.01.2005 року прийнятий учнем гірника з
ремонту гірничих виробіток на
Монтажнопрохідницьке управління ДП
«Львіввугілля». 03.03.2005 року переведений
на посаду підземного гірника по
ремонту гірничих виробіток IV розряду.
03.08.2005 року звільнений за власним
бажанням. 18.04.2006 року прийнятий
підземним гірником з ремонту гірничих
виробіток III розряду на шахту
«Зарічна». 05.08.2011 року звільнений з
роботи за станом здоровя, що
перешкоджає продовженню роботи.

Судом першої інстанції також
встановлено, що позивач внаслідок
погіршення стану здоров'я неодноразово
звертався за отриманням медичної
допомоги до медичних закладів, що
підтверджується копіями наявних у
справі медичних документів.

Довідкою МСЕК серії ЛВА-2 №030957 від
01.09.2011 року ОСОБА_2 встановлено вперше
та безтерміново 50% втрати професійної
працездатності (а.с. 18).

Довідкою МСЕК серії 10 ААА № 486082 від
01.09.2011 року останньому безтерміново
встановлено II групу інвалідності (а.с.
18а).

Задовольняючи позов частково,
постановивши стягнути на користь
ОСОБА_2 10 000 грн. моральної шкоди,
районний суд виходив з того, що
позивачеві заподіяна моральна шкода,
яка обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, внаслідок професійного
захворювання при виконанні своїх
трудових обов'язків, у зв'язку з чим він
не має можливості повноцінно працювати
та для організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України,
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України, шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства,
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності( в
тому числі інтелектуальної), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральну шкоду, зважаючи на її
сутність, не можна відшкодувати в
повному обсязі, оскільки немає (і не
може бути) точних критеріїв майнового
виразу душевного болю. Зважаючи на це,
будь - яка компенсація моральної шкоди
не може бути адекватною дійсним
стражданням, тому будь - який її розмір
може мати суто умовний характер.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №6 від 27.03.1997 року "Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди" передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №4 від 31.03.1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснено, що судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП за наявності порушення прав
працівника у сфері трудових відносин
(незаконного звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я
умовах тощо), яке призвело до його
моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя,
обов'язок по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.
Умови відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, передбачені
укладеним сторонами контрактом, які
погіршують становище працівника
порівняно з положеннями ст. 237-1 КЗпП
чи іншим законодавством, згідно зі ст. 9
КЗпП є недійсними.

Колегія суддів вважає, що районний суд
дійшов правильного висновку про те, що
шкоду здоров'ю позивача було завдано в
результаті його роботи в шкідливих
умовах праці на підприємстві ДП
"Львіввугілля", що призвело до втрати
ним нормальних життєвих зв'язків та
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, чим йому
заподіяно моральну шкоду.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з урахуванням норм ст. 23 ЦК України,
ст.237-1 КЗпП України, роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 31.03.1995 року №4 (з наступними
змінами) "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", висновки суду щодо
розміру відшкодування моральної шкоди
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
судової колегії, є правильними.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосовано матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 25 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
Крайник Н.П..

Судді:
Шандра М.М.

Мельничук О.Я.