У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Шимківа С.С.,

секретар судового засідання:
Демчук Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
31 березня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
договору купівлі-продажу договором
довічного утримання.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 31 березня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу договором довічного
утримання .

В апеляційній скарзі на це
рішення ОСОБА_1 покликається на його
незаконність, вказуючи, що суд
безпідставно відхилив її докази,
надані на підтвердження того, що
укладений 21 січня 2011 року договір
купівлі-продажу квартири між нею та
ОСОБА_2 фактично був договором
довічного утримання, що визнав
відповідач і підтвердив, що він за
умовами цього правочину мав доглядати
її, а вона взамін передала для нього
свою квартиру.

Вказана обставина була
підтверджена показаннями свідків
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відсутність ознак договору
купівлі-продажу підтверджує той факт,
що грошові кошти за квартиру не
сплачувалися.

Фактично догляд за нею, ОСОБА_1,
здійснює її тітка ОСОБА_6 та дядько
ОСОБА_5, а тому вона вважає за необхідне
розірвати договір між нею та ОСОБА_2

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
вірно виходив з відсутності належних
та допустимих доказів щодо удаваності
укладеного між сторонами договору
купівлі-продажу квартири.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
21 січня 2011 року між ОСОБА_1 (продавець)
та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір
купівлі-продажу, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1. вартість якої
становить 57965 грн. 00 коп.

Рішенням Рівненського міського
суду від 05 грудня 2012 року проведено
поділ цієї квартири АДРЕСА_1 між
співвласниками: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за
кожним визнано право власності на ?
частину вказаної квартири.

Вказане рішення залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Рівненської області від 30 січня 2013
року.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
вірно встановив , що матеріали справи
не містять доказів того, що укладаючи
договір купівлі-продажу сторони мали
на меті приховати інший правочин, а
саме укладення договору довічного
утримання відповідно до положень ст.235
ЦК України.

Позивачкою не надано жодних
допустимих та належних доказів на
підтвердження того, що сторони мали на
меті укласти договір довічного
утримання, а не купівлі-продажу та не
доведено, що з укладеного договору
купівлі-продажу виникли права та
обов'язки, які слідують з договору
довічного утримання, що є її обов'язком
відповідно до положень ст.60 ЦПК
України.

Покликання в апеляційній скарзі ОСОБА_1
на те, що вона ніяких коштів за купівлю
квартири не отримувала,- не
заслуговують на увагу, оскільки згідно
п.п.2.1, 2.2 договору купівлі-продажу
сторони здійснили розрахунок за
договором до підписання договору
купівлі-продажу і сторони
підтверджують факт повного розрахунку
за продану квартиру.

Договір купівлі-продажу
прочитано і підтверджено двома
сторонами,правочин відповідає їхній
волі і підписаний особисто сторонами
(п.6.6. договору).

Висновки суду відповідають
роз'ясненням, які містяться в п.25
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06
листопада 2009 року.

Рішення суду першої інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 31 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Шимків С.С.