Єдиний унікальний номер 256/5132/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/27/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриленко О.М.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Пономарьової О.М.

суддів
Соломахи Л.І., Кіянової С.В.

при секретарі
Сачко І.В.

за участю:

представника позивача
ОСОБА_1

відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк «Надра»
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з апеляційними скаргами відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Калінінського районного суду м.
Донецька від 31 липня 2013 року,-

В С Т А Н О В И В:

07 жовтня 2008 року відкрите акціонерне
товариство комерційний банк «Надра»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначало, що 01 листопада 2005 року між
Банком та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
205/2005/980-К/262, згідно якого ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 26 405 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 17%, щомісячної
комісії за підтримку кредиту - 0,5% від
суми кредиту, який зобов'язалася
погасити в строк не пізніше 30 жовтня 2010
року шляхом сплати щомісяця
обов'язкового мінімального платежу у
розмірі 746 грн., який включає в себе суму
нарахованих відсотків за користування
кредитом та частину кредитної
заборгованості.

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за цим кредитним договором 01
листопада 2005 року між Банком та ОСОБА_3
був укладений договір поруки, згідно п.
1.2 якого ОСОБА_3 відповідає перед Банком
за зобов'язаннями Позичальника ОСОБА_2,
як солідарний боржник.

Посилаючись на те, що:

- зобов'язання за кредитним договором
Позичальником ОСОБА_2 відповідно до
умов договору не виконуються, станом на
27 серпня 2008 року заборгованість за
кредитним договором складає 47 661,77 грн.,
в тому числі: заборгованість за
кредитом - 20 860,31 грн.; заборгованість за
відсотками - 4 491,75 грн., заборгованість
по комісії - 1 684,44 грн., пеня за порушення
строків сплати кредиту - 11 557,67 грн., пеня
за порушення строків сплати відсотків -
9 067,67 грн.;

- 08 вересня 2008 року Позичальнику та
Поручителю направлялися повідомлення
про погашення заборгованості, але така
не погашена

просив стягнути з відповідачів
солідарно заборгованість за кредитним
договором у розмірі 47 661,77 грн. (а.с. 3-4 т.
1).

Рішенням Дзержинського міського суду
Донецької області від 24 грудня 2008 року
позовні вимоги відкритого
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» задоволені. Стягнуто з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь
відкритого акціонерного товариства
комерційний банк «Надра»
заборгованість по основній сумі
кредиту - 20 860,31 грн., заборгованість за
відсотками - 4 494,75 грн., заборгованість
по комісії - 1 684,44 грн., пеня за порушення
строків повернення кредиту - 11 557,67 грн.,
пеня за порушення строків сплати
відсотків - 9 067,60 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30 грн., державне мито -
476,62 грн. (а.с. 56-58 т. 1).

Ухвалою Дзержинського міського суду
Донецької області від 28 травня 2009 року
задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд
рішення у зв'язку із нововиявленими
обставинами, рішення Дзержинського
міського суду Донецької області від 24
грудня 2008 року скасовано (а.с. 77 т. 1).

Ухвалою Дзержинського міського суду
Донецької області від 17 червня 2010 року
позовну заяву відкритого акціонерного
товариства комерційний банк «Надра»
залишено без розгляду (а.с. 94 т. 1).
Ухвалою апеляційного суду Донецької
області від 26 грудня 2011 року ухвала про
залишення позовної заяви без розгляду
скасована та справа направлена для
подальшого розгляду до суду першої
інстанції (а.с. 128-129 т. 1).

06 лютого 2013 року позивач, який змінив
своє найменування на публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»)
подав до суду заяву про збільшення
позовних вимог. Посилаючи на те, що
справа розглядається тривалий час та
до теперішнього часу жодним з
відповідачів заборгованість за
кредитним договором не погашена,
розмір заборгованості за кредитним
договором збільшився, просив стягнути
з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
солідарно на користь ПАТ «КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
станом на 25 січня 2013 року у загальній
сумі 57 041,43 грн., в тому числі:
заборгованість за кредитом - 20 860,31 грн.;
заборгованість за відсотками - 19 436,96
грн., щомісячна плата за управління
кредитом - 7 269,63 грн., пеня за порушення
строків погашення кредиту - 3 200,61 грн.,
пеня за порушення строків сплати
відсотків - 2 698,91 грн.; індексація за
прострочення погашення кредиту - 2 252,48
грн., індексація за прострочення сплати
відсотків - 1 322,53 грн. (а.с. 158 т. 1).

Згідно свідоцтва про зміну імені серія
1-НО № 010490, виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Калінінського районного управління
юстиції у м. Донецьку,
ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1,
Україна, Луганська область,
Перевальський район, місто Артемівськ,
змінила ім'я на ОСОБА_2, про що в Книзі
реєстрації зміни імені 2011 року березня
місяця 09 числа зроблено відповідний
актовий запис № 9 (а.с. 257 т. 1).

Ухвалою Дзержинського міського суду
Донецької області від 19 квітня 2013 року
за клопотанням відповідача ОСОБА_7
справа передана до Калінінського
районного суду м. Донецька (а.с. 179-180 т. 1).

Рішенням Калінінського районного суду
м. Донецька від 31 липня 2013 року позовні
вимоги ПАТ «КБ «Надра» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованість за кредитним договором
№ 205/2005/980-К/262 від 01
листопада 2005 року в загальному розмірі
57 041,43 грн., на відшкодування понесених
судових витрат - 736,02 грн. (а.с. 201-203 т. 1).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «КБ
«Надра», суд першої інстанції виходив з
того, що позивач свої зобов'язання за
кредитним договором виконав, видав
Позичальнику грошові кошти у розмірі 26
405 грн. Проте відповідач ОСОБА_2 свої
зобов'язання за кредитним договором
виконує неналежним чином, внаслідок
чого утворилася заборгованість станом
на 25 січня 2013 року в розмірі 57 041,43 грн.,
яка підлягає стягненню солідарно з
Позичальника ОСОБА_2 та Поручителя
ОСОБА_3 Обставини, які б звільняли
відповідачів від відповідальності за
неналежне виконання кредитного
зобов'язання, судом не встановлені.
Посилання відповідача ОСОБА_2 на
те, що щомісячні платежі за кредитним
договором має погашати колишній
керівник Дзержинської філії ВАТ КБ
«Надра» ОСОБА_8, якому вона передала
заставний автомобіль, на придбання
якого отримувала кредит, та
довіреність на його експлуатацію,
судом не прийняті до уваги, оскільки
ОСОБА_8 не є стороною ні кредитного
договору, ні договору поруки; докази
щодо отримання ним кредитних коштів
суду не надані, не надано суду і доказів
стосовно того, що ОСОБА_8 притягується
до кримінальної відповідальності за
шахрайство; можливість покладення
зобов'язань перед позивачем на третю
особу за ініціативою відповідача не
передбачена законом.

З таким судовим рішенням не погодилися
обидва відповідачі.

Відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
постановити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що при задоволенні позову
судом проігноровано той факт, що в
рахунок погашення зобов'язань за
кредитним договором нею 15 березня 2007
року начальнику відділення ВАТ «КБ
«Надра» ОСОБА_8 передано автомобіль та
ОСОБА_8 взяв на себе зобов'язання по
погашенню кредиту, про що свідчать його
розписка та довідка державного
нотаріуса Дзержинської державної
нотаріальної контори від 12 листопада
2011 року про видачу нею довіреності на
експлуатацію предмету застави -
автомобіля ІЖ 2717 230-24, реєстраційний
номер НОМЕР_1, тобто фактично відбулася
заміна кредитора. Проте працівниками
Банку автомобіль не тільки не було
реалізовано, але й після його передачі
Банку пошкоджено і на теперішній час
він знаходиться на стоянці Банку в
непридатному для використання стані.

Строк дії кредитного договору спливав
30 жовтня 2010 року, проте з позовом до
суду Банк звернувся 07 жовтня 2008 року.
При цьому Банком були порушені приписи
п. 4.2.3. кредитного договору, згідно
якого Банк має право вимагати
дострокового повернення кредиту, якщо
Позичальник протягом чотирнадцяти
днів від дня отримання вимоги про
сплату не виконав умови даної вимоги та
не сплатив суму наявної
заборгованості. Будь-яку вимогу про
дострокове повернення кредиту вона від
Банку не отримувала.

В порушення вимог пункту 1 частини 2 ст.
258, ст. 257 ЦК України пеня за порушення
строків повернення кредиту та сплати
відсотків, відсотки за користування
кредитом, індексація за прострочення
сплати кредиту та відсотків, щомісячна
плата за управління кредитом з неї
стягнута за весь час порушення
зобов'язань.

Суд не звернув уваги на помилки, які
допущені Банком у розрахунках
заборгованості (а.с. 210-213 т. 1).

Відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення справи,
неналежне дослідження поданих доказів,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам та матеріалам
справи, просить рішення суду скасувати
та направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Зазначає, що договір поруки від 01
листопада 2005 року він не підписував і
дізнався про його існування лише після
звернення Банку до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Його представником
заявлялося клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи для
з'ясування питання чи ним підписаний
договір поруки, але судом в задоволенні
клопотання було необґрунтовано
відмовлено.

Суд не прийняв до уваги доводи його
представника щодо невідповідності
умов договору поруки від 01 листопада 2005
року умовам кредитного договору №
205/2005/980-К/262, а саме: невідповідності
відсоткової ставки за користування
кредитом, назва сторін договору тощо
(а.с. 233-234 т. 1).

В судовому засіданні апеляційного суду
відповідач ОСОБА_2 доводи своєї
апеляційної скарги підтримала, просила
її задовольнити, проти доводів
апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3
не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності, посвідченої спеціалістом
з державної реєстрації актів
цивільного стану виконкому Кіровської
селищної ради м. Дзержинська Донецької
області 02 листопада 2012 року (а.с. 263 т. 1),
доводи своєї апеляційної скарги
підтримали, просили її задовольнити,
проти доводів апеляційної скарги
відповідача ОСОБА_2 не заперечували.

Представник позивача - ПАТ «КБ «Надра»
ОСОБА_1, яка діє на підставі довіреності
юридичної особи від 04 червня 2013 року за
№ 13-11-7014 (а.с. 281 т. 1), проти доводів обох
апеляційних скарг заперечувала,
просила їх відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,
представника ПАТ «КБ «Надра» ОСОБА_1,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційних
скарг, апеляційний суд вважає, що
апеляційні скарги задоволенню не
підлягають з наступних підстав:

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи встановлено, що 01
листопада 2005 року між відкритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Надра», правонаступником якого є
ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2, яка 09
березня 2011 року змінила ім'я на ОСОБА_2,
був укладений кредитний договір №
205/2005/980-К/262, згідно якого Банк надає
Позичальнику кредит у розмірі 26 405 грн.
на придбання транспортного засобу
марки ІЖ 2717-230, 2005 року випуску, на строк
60 місяців з кінцевим терміном
повернення 30 жовтня 2010 року включно зі
сплатою процентів за користування
кредитом у розмірі 16% річних, при
оформленні договору кредиту за
управління кредитом вноситься плата у
розмірі 1% від суми кредиту та щомісячно
протягом всього терміну користування
кредитними коштами із розрахунку 0,50%
від суми фактичної заборгованості за
кредитом (пункти 1.1 - 1.4) (а.с. 5-6 т. 1).

В забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника ОСОБА_2, що випливають з
кредитного договору № 205/2005/980-К/262 від 01
листопада 2005 року, між Банком та ОСОБА_2,
01 листопада 2005 року був укладений
договір застави № 205/2005/980-К/262, згідно
якого ОСОБА_2, як Заставодавець,
передала у заставу Банку належний їй на
праві власності автомобіль марки ІЖ
модель 2717-230, 2005 року випуску, колір
зелений, кузов № НОМЕР_2, тип
«вантажний фургон-В», реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить
Заставодавцю на підставі свідоцтва про
реєстрацію КХС № 626590, виданого 01
листопада 2005 року МРЕВ ДАЇ м.
Костянтинівка. Вартість предмета
застави на час укладення договору
згідно договору купівлі-продажу № 966/05
від 31 жовтня 2005 року складає 31 300 грн.
(а.с. 30 т. 2).

В забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника ОСОБА_2, що випливають з
кредитного договору № 205/2005/980-К/262 від 01
листопада 2005 року, між Банком та
відповідачем ОСОБА_3 01 листопада 2005
року також був укладений договір
поруки, згідно якого Поручитель ОСОБА_3
відповідає перед Кредитором у повному
обсязі. Позичальник та Поручитель
відповідають перед Кредитором, як
солідарні боржники (а.с. 11 т. 1).

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, видав Позичальнику
ОСОБА_2 кредит у розмірі 26 405 грн., що
підтверджується меморіальним ордером
№ NL - 1 від 01 листопада 2005
року на суму 24 940,00 грн. та меморіальним
ордером № NL - 2 від 01 листопада
2005 року на суму 1 565,00 грн. (а.с. 10 т. 1).

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції правильно встановив, що
правовідносини, які виникли між
сторонами, регулюються статтями 526, 530,
625, 1049, 1050, 1054, статтею 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З матеріалів справи встановлено та
відповідачем ОСОБА_2 визнається, що 01
листопада 2005 року вона отримала від
позивача кредит в розмірі 26 405 грн.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору
вона зобов'язалася повертати кредит та
сплачувати Банку проценти за
користування кредитом, плату за
управління кредитом шляхом
перерахування мінімально необхідного
платежу в розмірі 746,00 грн. щомісячно до
20 числа поточного місяця (а.с. 5-6 т. 1).

Згідно розрахунку позивача, з 30 травня
2007 року Позичальник зобов'язання щодо
щомісячного перерахування мінімально
необхідного платежу не виконує,
будь-які платежі взагалі не здійснює,
чим порушує умови кредитного договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 ст. 1054, частини 2
ст. 1050 ЦК України наслідками порушення
відповідачем зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача вимагати
достроково повернення частини позики,
що залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Враховуючи, що станом на час звернення
позивача до суду (07 жовтня 2008 року)
Позичальник ОСОБА_2 мала прострочену
заборгованість за тілом кредиту та
процентами за користування кредитом,
за платою за управління кредитом,
позивач обґрунтовано звернувся до суду
з вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та достроковим поверненням частини
позики, що залишилася, процентів за
користування кредитом, плати за
управління кредитом, а також пені за
порушення зобов'язань за кредитним
договором.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про те, що Банк звернувся до суду
07 жовтня 2008 року в порушення п. 4.2.3.
кредитного договору, є
необґрунтованими.

Відповідно до п. 4.2.3 кредитного
договору Банк має право вимагати від
Позичальника дострокового виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати нарахованих процентів та
можливих штрафних санкцій, якщо
Позичальник протягом чотирнадцяти
днів від дати отримання вимоги Банку
про надання додаткових засобів
забезпечення виконання зобов'язання,
згідно з п. 4.2.2 цього договору, не
надасть таких засобів або
запропоновані засоби не влаштують
Банк.

Посилання відповідача на те, що таку
вимогу вона від Банку не отримувала, не
має юридичного значення, оскільки Банк
звернувся до суду з вимогою про
дострокове повернення частини позики,
що залишилася, та сплати процентів,
плати за управління кредитом не на
підставі п. 4.2.3 кредитного договору
(Банк не вимагав від Позичальника
надати додаткові засоби забезпечення
виконання зобов'язання), а на підставі
частини 2 ст. 1050 ЦК України та
п. 4.2.4 кредитного договору, згідно якого
Банк має право вимагати від
Позичальника дострокового виконання
зобов'язань щодо повернення кредиту,
сплати нарахованих процентів, інших
платежів, передбачених цим договором
та можливих штрафних санкцій, якщо
Позичальник не вніс черговий
мінімально необхідний платіж у термін,
визначений п. 3.4.3 цього договору, тобто
у строк до 20 числа поточного місяця. В
такому разі попереднє (до звернення до
суду з позовом) направлення
Позичальнику вимоги про дострокове
повернення кредиту кредитним
договором та законом, зокрема, ст. 1050 ЦК
України не передбачено.

Крім того, кінцевий строк повернення
кредиту сплинув 30 жовтня 2010 року. проте
кредит Позичальником ОСОБА_2 до
теперішнього часу не повернуто.

Згідно уточнених позовних вимог та
розрахунку заборгованості за
кредитним договором станом на 25 січня
2013 року Позичальник ОСОБА_2 має
прострочену заборгованість за
кредитом в розмірі 20 860,31 грн.,
заборгованість за процентами за
користування кредитом - 19 436,96 грн.,
заборгованість по платі за управління
кредитом - 7 269,63 грн. (а.с. 160-161 т. 1).

Будь-які доводи щодо розрахунку
зазначеної заборгованості
відповідачем ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі не наведено.

Як вбачається з розрахунку процентів
за користування кредитом, проценти за
користування кредитом Позичальнику
ОСОБА_2 нараховуються в розмірі 16 %
річних (а.с. 160-161 т. 1), що відповідає
умовам кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про порушення судом першої
інстанції норм ст. 257 ЦК України є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно матеріалів справи з грудня 2005
року по квітень 2007 року Позичальник
вносила передбачені договором
щомісячні платежі в строк,
встановлений договором. В травні 2007
року щомісячний платіж був внесений з
порушенням строку, встановленого
п. 3.4.3 договору (щомісячно до 20 числа
поточного місяця), а саме, 29 травня 2007
року. Починаючи з червня 2007 року
щомісячні платежі Позичальником
взагалі не вносяться, тобто перебіг
позовної давності почався з 21 червня 2007
року.

Відповідно до частини 2 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

До суду з позовом про стягнення
заборгованості позивач звернувся 07
жовтня 2008 року, тобто в межах
трирічного строку позовної давності,
перебіг якого почався з 21 червня 2007
року. Під час розгляду справи,
посилаючись на тривалий час розгляду
справи, позивач відповідно до частини 2
ст. 31 ЦПК України збільшив свої позовні
вимоги та просив стягнути з
Позичальника проценти за користування
кредитом та плату за управління
кредитом, в тому числі і за час судового
розгляду справи, а всього за період з
травня 2007 року по 25 січня 2013 року.

Крім того, відповідно до частини 3 ст. 267
ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

В матеріалах справи відсутня заява
відповідача ОСОБА_2 до суду першої
інстанції про застосування строку
позовної давності, як письмова, так і
усна під час судового розгляду справи.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що в
рахунок погашення зобов'язань за
кредитним договором нею 15 березня 2007
року начальнику відділення ВАТ КБ
«Надра» ОСОБА_8 був переданий
автомобіль, який був предметом застави,
що ОСОБА_8 взяв на себе зобов'язання по
погашенню кредиту, про що свідчать його
розписка та довідка державного
нотаріуса Дзержинської державної
нотаріальної контори від 12 листопада
2011 року про видачу нею довіреності на
експлуатацію предмету застави -
автомобіля ІЖ 2717 230-24, реєстраційний
номер НОМЕР_1, тобто фактично відбулася
заміна кредитора (так зазначено в
апеляційній скарзі), не ґрунтуються на
законі.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
Позичальник ОСОБА_2 за кредитним
договором є не кредитором, а боржником.
Кредитором у кредитному зобов'язанні є
Банк.

Відповідно до ст. 520 ЦК України (в
редакції, яка діяла станом на 15 березня
2007 року) боржник у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора.

Відповідно до ст. 521 ЦК України форма
правочину щодо заміни боржника у
зобов'язанні визначається відповідно
до положень статті 513 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин
щодо заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду
правочин щодо заміни боржника
ОСОБА_2 за кредитним договором №
205/2005/980-К-262 від 01 листопада 2005 року, який
був би вчинений за згодою ПАТ КБ
«Надра» та підписаний уповноваженою
особою. Надане відповідачем
«обязательство» громадянина ОСОБА_8
від 15 березня 2007 року, згідно якого він
зобов'язується виплачувати
заборгованість за автомобіль ІЖ - ОДО
2717 № НОМЕР_1, який належить
ОСОБА_2, в сумі 21 552,92 грн. (а.с. 190 т. 1), не є
договором щодо заміни боржника,
оскільки воно не відповідає вимогам ст.
638 ЦК України.

Правовідносини, що виникли між ОСОБА_2
та ОСОБА_8, як фізичними особами,
виходять за межі предмету позову ПАТ КБ
«Надра» по цій справі.

Сторони визнають, що автомобіль ІЖ
модель 2717-230, 2005 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, який
належить ОСОБА_2 та був переданий ПАТ
«КБ «Надра» в заставу, в теперішній час
дійсно знаходиться у позивача.

Сторони також визнають, що на час
розгляду справи апеляційним судом
автомобіль Банком не реалізований, що
підтверджується і довідкою Банку від 19
травня 2014 року за вих. № 1556 (ас. 106 т. 2).
Той факт, що автомобіль, що є предметом
застави в забезпечення зобов'язань
Позичальника ОСОБА_2 за кредитним
договором, в теперішній час
знаходиться у Заставодержателя, тобто
у позивача, не впливає на розмір
заборгованості Позичальника за
кредитним договором, оскільки
автомобіль не реалізований.

Знаходження автомобіля у позивача
відповідає умовам п. 8 договору застави
№ 205/2005/980-К/262 від 01 листопада
2005 року, згідно якого Заставодавець на
вимогу Заставодержателя зобов'язаний
передати Заставодержателю у власність
або для реалізації Предмет застави
протягом 1 дня з моменту настання подій,
які передбачено п. 13 цього договору,
зокрема, у разі виникнення
простроченої заборгованості (а.с. 30 т. 2).

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про те, що Банк неналежним чином
зберігає автомобіль, що призвело до
пошкодження автомобіля та на
теперішній час він знаходиться в
непридатному для використання стані,
не впливають на висновки апеляційного
суду щодо визначеної заборгованості за
кредитним договором, оскільки
правовідносини щодо пошкодження
автомобіля та завдання цим ОСОБА_2
відповідної шкоди, виходять за межі
заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач ОСОБА_2 не позбавлена
можливості звернутися до суду за
захистом свого порушеного права в
установленому законом порядку шляхом
подання відповідної позовної заяви до
суду першої інстанції (ст. 3, ст. 118 ЦПК
України).

Згідно п. 5 кредитного договору у разі
прострочення Позичальником строку
сплати мінімального необхідного
платежу по погашенню Кредиту,
зазначеного у п. 3.4.3 цього Договору, а
також у випадку прострочення строку
дострокового виконання зобов'язань
Позичальника щодо повернення Кредиту,
сплаті всіх нарахованих процентів та
можливих штрафних процентів у строк
визначений у п. 4.2.3 цього Договору,
Позичальник сплачує Банку пеню у
розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої
суми за кожний день прострочення (а.с. 5-6
т. 1).

Як вбачається з розрахунку позивача,
пеня за прострочення сплати кредиту в
розмірі 3 200,61 грн. та пеня за
прострочення сплати процентів за
користування кредитом в розмірі 2 698,91
грн. ним нарахована, виходячи з
подвійної облікової ставки
Національного банку України (а.с. 160-161 т.
1), яка з 10 серпня 2010 року по 22 березня 2012
року згідно постанови НБУ від 09.08.2010
року № 377 складала 7,7500%, з 23 березня 2012
року по 09 червня 2013 року згідно
постанови НБУ № 102 від 21.03.2012 року - 7,5000%.
Обрахування пені за подвійною
обліковою ставкою НБУ є значно меншим,
ніж 1% від несвоєчасно сплаченої суми за
кожний день прострочення.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про порушення судом вимог
п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК України, є
необґрунтованими.

Відповідно до п. 1 частини 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) застосовується
позовна давність в один рік.

Як вбачається з розрахунку пені, вона
позивачем нарахована саме в межах
строку позовної давності - за один рік з
25 січня 2012 року по 25 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 06 червня 2012 року по
справі № 6-49цс12, яка відповідно до ст. 3607
ЦПК України є обов'язковою для всіх
судів України, аналіз правових норм,
зокрема, ст. 536, ст. 549, частини 2 ст. 625 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що проценти та неустойка є різними
правовими інститутами, обмеження
можливості одночасного застосування
яких законом не встановлена. У разі
невиконання грошового зобов'язання
одночасно можуть застосовуватись
наслідки, передбачені як нормою
частини 2 ст. 625 ЦК України, так і нормами
ст. ст. 549 - 550 ЦК України.

Тобто, позовні вимоги ПАТ «КБ «Надра»
про стягнення заборгованості за
кредитом в розмірі 20 860,31 грн. та
заборгованості за процентами з
урахуванням індексу інфляції
ґрунтуються на законі.

Згідно розрахунку позивача індекс
інфляції ним нарахований в межах
трирічного строку позовної давності з
25 січня 2010 року по 25 січня 2013 року.

З урахуванням індексів інфляції за
період з січня 2010 року по грудень 2012
року включно, які були опубліковані в
газеті «Урядовий кур'єр» (а.с. 101-103 т. 2),
індекс інфляції за період з 25 січня 2010
року по 25 січня 2013 року включно складає
2 897,57 грн. (20 860,31 грн. х 109,1% (індекс
інфляції за 2010 рік: 101,8% х 101,9% х 100,9% х 99,7%
х 99,4% х 99,6% х 99,8% х 101,2% х 102,9% х 100,5% х 100,3% х
100,85%) х 104,6% (індекс інфляції за 2011 рік:
101,0% х 100,9% х 101,4% х 101,3% х 100,8% х 100,4% х 98,7% х
99,6% х 100,1% х 100,0% х 100,1% х 100,2%) х 99,8% (індекс
інфляції за 2012 рік: 100,2% х 100,2% х 100,3% х 100,0%
х 99,7% х 99,7% х 99,8% х 99,7% х 100,1% х 100,0% х 99,9% х
100,2%) - 20 860,31 грн.). Позивачем заявлені
вимоги про стягнення індексу інфляції
в розмірі 2 252,48 грн. і саме така сума в
межах заявлених позовних вимог була
задоволена судом першої інстанції.

Індекс інфляції за прострочення сплати
процентів складає 1 639,71 грн. Позивачем
заявлені вимоги про стягнення індексу
інфляції в розмірі 1 322,53 грн. і саме така
сума в межах заявлених позовних вимог
була задоволена судом першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_2 про помилки в розрахунку
заборгованості (які саме в апеляційній
скарзі не зазначено) є
необґрунтованими.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції правильно встановив, що
загальна заборгованість за кредитним
договором станом на 25 січня 2013 року в
межах заявлених позовних вимог складає
57 041,43 грн., з яких заборгованість за
кредитом - 20 860,31 грн.; заборгованість за
відсотками - 19 436,96 грн., щомісячна плата
за управління кредитом - 7 269,63 грн., пеня
за порушення строків погашення кредиту
- 3 200,61 грн., пеня за порушення строків
сплати відсотків - 2 698,91 грн., індексація
за прострочення погашення кредиту - 2
252,48 грн., індексація за прострочення
сплати відсотків - 1 322,53 грн.

Відповідно до частини 1 ст. 553 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно п. 1.2 договору поруки №
205/2005/980-К/262 від 01 листопада 2005 року
поручитель ОСОБА_3 відповідає перед
Кредитором у повному обсязі.
Позичальник та Поручитель
відповідають перед Кредитором як
солідарні боржники (а.с. 11 т. 1).

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_3 про те, що договір поруки від 01
листопада 2005 року він не підписував,
дізнався про його існування лише після
звернення Банку до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, є недоведеними.

Згідно висновку судової
почеркознавчої експертизи № 6353/02/354/03
від 11 березня 2014 року, яка проводилася
експертами Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз, підписи від імені ОСОБА_3, що
розташовані в договорі поруки
№ 205/2005/980-К/262 від 01 листопада
2005 року від Поручителя, виконані однією
особою. Встановити, ким - ОСОБА_3 або
іншою особою виконано підписи від його
імені, розташовані в договорі поруки №
205/2005/980-К/262 від 01 листопада 2005 року від
Поручителя, не уявляється можливим. Як
зазначено в описовій частині висновку,
порівняльним дослідженням підписів в
договорі поруки з підписами ОСОБА_3
встановлено збіжні ознаки з підписами
ОСОБА_3, однак виявити належний
комплекс ідентифікаційних ознак не
вдалося у зв'язку із простотою та
обмеженням графічного матеріалу
досліджуваних підписів (а.с. 12-15 т. 2).
Тобто, зазначеним висновком експерта
не встановлена невідповідність
підпису у договорі поруки від імені
Поручителя ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги відповідача
ОСОБА_3 про невідповідність умов
договору поруки від 01 листопада 2005 року
умовам кредитного договору №
205/2005/980-К/262, а саме: невідповідність
відсоткової ставки за користування
кредитом, назва сторін договору, не
спростовують висновків суду.

По-перше, як процентна ставка за
користування кредитом - 16%, так і ставка
плати за управління кредитом
(щомісячна комісія) - 0,5% , що зазначені в
договорі поруки, відповідають умовам
кредитного договору. Плата за
управління кредитом в розмірі 1% від
суми кредиту згідно п. 1.3.2 кредитного
договору сплачується одноразово при
оформленні договору, а тому в договорі
поруки така взагалі не передбачена в
обсязі відповідальності Поручителя.

Зазначення в п. 1.1 договору поруки, що
Поручитель поручається перед
Кредитором за належне виконання ОСОБА_2
(далі по тексту Позичальник) взятих на
себе зобов'язань, що витікають з
кредитного договору № 205/2005/980-К/262 від
01.11.2005 р., укладеного між
«Іпотекодержателем і Іпотекодавцем»,
тобто помилкова назва сторін
кредитного договору, є механічною
опискою, яка не впливає на суть
правовідносин, які випливають з
договору поруки.

Перевіряючи законність судового
рішення, апеляційним судом перевірено
і дотримання позивачем при зверненні
до суду вимог частини 4 ст. 559 ЦК України,
якою передбачено, що порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (п. 5.3) про його дію до
повного виконання Позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором чи
виконання Поручителем своїх
зобов'язань згідно з умовами договору
поруки не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить частині першій
статті 251 та частині першій статті 252 ЦК
України, тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

За кредитним договором, укладеним до 30
жовтня 2010 року, Позичальник з червня 2007
року припинив внесення щомісячних
платежів, а пред'явлена банком у
вересні 2008 року вимога до Позичальника
про дострокове повернення частини
позики (а.с. 13-14 т. 1) останнім не
виконана, у вересні 2008 року Банк
пред'явив таку ж вимогу і до Поручителя,
а у жовтні 2008 року, тобто в межах
встановленого законом шестимісячного
строку, звернувся із зазначеним
позовом до суду, тобто на час звернення
позивача до суду 07 жовтня 2008 року з
позовними вимогами про стягнення
заборгованості за кредитним договором
порука ОСОБА_3 припинена не була.

Враховуючи зазначене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про солідарну
відповідальність відповідачів за
кредитним договором.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав для
скасування або зміни рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги не
має, доводи апеляційної скарги
необґрунтовані і не спростовують
висновків суду, тому відповідно до
частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_2
та відповідача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Калінінського районного суду
м. Донецька від 31 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

С.В. Кіянова