Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/1083/13-ц
Провадження № 2/499/41/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"31" березня 2014 р.
смт.
Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
провадження: секретаря судового
засідання Моторко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, за участю служби у справах
дітей Іванівської районної державної
адміністрації Одеської області, третіх
осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поновлення
батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 в якій просив поновити його
батьківські права відносно ОСОБА_6 та
визначити її місце проживання разом з
ним в місці його проживання.

31 березня 2014 року, у зв'язку з заявою
позивача, позовні вимоги в частині
визначення місця проживання
неповнолітньої ОСОБА_6 разом з її
батьком ОСОБА_1 в місці його проживання
ухвалою суду було залишено без
розгляду.

Позивач та його представник позовні
вимоги підтримали, просили
задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачі та їх представник
заперечували проти позову просили
відмовити в задоволені позовних вимог
в повному обсязі, надавши до суду
письмові заперечення (а.с.74-77) та
доповнення до заперечення (а.с.102-104).

Представник служби у справах дітей
Іванівської районної державної
адміністрації Одеської області
вважала, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню та надала до
суду висновок (а.с.67).

Третя особа ОСОБА_4 вважала, що позовні
вимоги підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_5 належним чином
повідомлений про дату та час до
судового засідання не з'явився,
направив до суду заяву про розгляд
справи за його відсутності та зазначив,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню (а.с.96).

Сторонам в ухвалі про відкриття
провадження у справі від 15 серпня 2013
року роз'яснено, що вони зобов'язані
подати до суду усі наявні, належні та
допустимі докази й надано строк для
подання до суду доказів (а.с.41-42).

Суд забезпечивши сторонам сприяння
всебічному, повному з'ясуванню
обставин справи вирішив справу на
підставі наступних доказів наданих
сторонами.

Позивач пояснив, що проживав з дружиною
в м. Одеса, мав певну залежність від гри
в автомати, що стало підставою
подальшого розлучення з дружиною та
позбавлення його батьківських прав. На
час позбавлення його батьківських прав
та на теперішній час такої залежності в
нього не має. Не одноразово висловлював
турботу про дочку, бажав спілкуватись з
нею та брати участь в її вихованні,
зустрічався з дочкою, але за
наполяганням колишньої дружини ОСОБА_7
представився дядьком, щоб не
травмувати дитину, оскільки ОСОБА_7
проживала з іншим чоловіком, якого
дитина називала батьком. Має роботу,
місце постійного проживання, не
перебуває на обліку в нарколога чи
психіатра, намагався зустрітися з
дитиною, однак був позбавлений
можливості спілкуватися з нею та брати
участь у її вихованні й утриманні через
перешкоди, які чинила колишня дружина
ОСОБА_7 з якою в них склались неприязні
стосунки. Не мав можливості виконувати
свої батьківські обов'язки з
незалежних від нього причин, через
поведінку відповідачів, які
намагаються усунути його від участі у
вихованні дитини. Любить дитину та
ніколи від неї не відмовлявся, заходи
реагування в органи міліції до нього не
застосовувались, не викликався на
засідання служби у справах дітей з
питань неналежного виховання дитини.
Намірів вчиняти дії щодо місця її
проживання без урахування інтересів
дитини не має.

Представник позивача та третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
стороні позивача ОСОБА_4 дали
аналогічні пояснення надані позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_7
проживала з позивачем в м. Одеса.
Позивач мав залежність від гри в
автомати, тому її дочка розлучилася з
ним. Не піклуючись про дитину та маючи
таку залежність був позбавлений
батьківських прав. Дитина не бажає
спілкуватись з позивачем та його не
знає, й тому на теперішній час відсутні
підстави для поновлення батьківських
прав, так як дитина бажає проживати в
родині ОСОБА_2.

Представник відповідачів, відповідач
ОСОБА_3, представник служби у справах
дітей Іванівської районної державної
адміністрації Одеської області дали
аналогічні пояснення, а свідок ОСОБА_8,
дочка відповідачів, показання надані
відповідачем ОСОБА_2

Дитина ОСОБА_6 показала, що проживає в
родині ОСОБА_2, мати їй не розповідала
про батька, знає позивача, як дядька
ОСОБА_1, так як він приїжджав декілька
разів й привозив подарунки, але з ним
проживати не бажає, тому що не любить
його та не хоче навчатись в іншій школі.

Свідок ОСОБА_9 показала, що проживає в
АДРЕСА_1, бачила позивача в період
весілля з ОСОБА_2, після цього позивача
не бачила, дитина проживає та бажає
жити в родині ОСОБА_2, не знає фактичних
даних позбавлення позивача
батьківських прав.

Свідок ОСОБА_10, дала аналогічні
пояснення надані свідком ОСОБА_9

Свідок ОСОБА_11, сестра позивача
показала, що проживає в АДРЕСА_2. Деякий
час позивач з родиною проживав у неї,
після погіршення взаємовідносин у
родині позивач зустрічався з дочкою на
вулиці та передавав подарунки через
ОСОБА_12, який проживав з його колишньою
дитиною.

Свідок ОСОБА_12 показав, що проживав з
ОСОБА_7 в м. Одеса. Її дитина називала
його батьком по домовленістю з
дружиною. Знає, що позивач не
відмовлявся від дитини, так як деякий
час з ним спілкувався, отримував від
нього книги та подарунки для дитини.
Позивач не мав можливості спілкуватись
з дитиною через перешкоди з боку
матері. Після погіршення
взаємовідносин у родині позивач
зустрічався з дочкою на вулиці та
передавав подарунки через нього.

Свідок ОСОБА_13 показала, що проживає в
АДРЕСА_3, деякий час надавала допомогу
ОСОБА_7. Знає, що позивачу не надавалась
можливість спілкування з дитиною.
Дитині передавались подарунки та книги
Не бачила щоб позивач погано
відносився до дитини й він повинен бути
батьком дитини.

11 червня 2005 року позивач та ОСОБА_7
зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів громадянського стану
Кілійського районного управління
юстиції Одеської області, актовий
запис № 45 (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_4, в період шлюбу у позивача
та ОСОБА_7 народилась дитина - донька
ОСОБА_6 (а.с.17).

07 серпня 2008 року на підставі рішення
Іванівського районного суду Одеської
області шлюб між позивачем та ОСОБА_7
було розірвано. Після розірвання шлюбу
дитина залишилася проживати разом із
ОСОБА_7 (а.с.18-19).

11 листопада 2010 року на підставі
заочного рішення Іванівського
районного суду Одеської області (далі -
заочне рішення від 11 листопада 2010 року)
позивач був позбавлений батьківських
прав щодо дитини ОСОБА_6 (а.с.21-22).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 21 жовтня 2011 року позивачу
відмовлено у прийнятті апеляційної
скарги на заочне рішення Іванівського
районного суду Одеської області від 11
листопада 2010 року (а.с.80).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 померла, а після
смерті матері дитина залишилася
проживати разом з відповідачами.

Розпорядженням голови Іванівської
районної державної адміністрації
Одеської області від 22 серпня 2013 року №
236/А-2013 «Про призначення опіки над
дитиною, позбавленого батьківського
піклування, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4»
ОСОБА_3 призначений опікуном ОСОБА_6
(а.с.78-79).

Відповідно до висновку від 23 жовтня 2013
року № 613/В «Про доцільність поновлення
батьківських прав та визначення місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з її батьком ОСОБА_1»
(далі - висновок від 23 жовтня 2013 року)
комісія з питань захисту прав дитини
Іванівської районної державної
адміністрації Одеської області вважає
за недоцільне поновлення позивачу
батьківських прав відносно ОСОБА_6 (а.с.
67).

За свідоцтвом про право особистої
власності на житло від 08 вересня 1999
року НОМЕР_1 позивачу на праві сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_4
(а.с.55).

З довідки про склад сім'ї № 485
вбачається, що позивач проживає разом
зі своїми батьками (а.с.53).

Відповідно до висновку в акті
обстеження житлово-побутових умов від
15 листопада 2013 року позивач вжив
заходів щодо поновлення в батьківських
правах, має бажання та можливість
утримувати та виховувати дитину (а.с.72).

За довідкою від 16 липня 2013 року № 2104
позивач працює на посаді старшого
помічника капітана в ПАТ «Українське
Дунайське пароплавство» (а.с.51).

З копій медичних довідок №494, 410 від 25
липня 2013 року вбачається, що позивач не
перебуває на психіатричному та
наркологічному обліку в Кілійській ЦРЛ
(а.с.54).

Встановивши зазначені обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини, суд вважає, що позовна
заява не підлягає задоволенню виходячи
з наступного.

Вирішуючи питання про застосування
норм матеріального права, суд виходив з
такого.

Частинами 4, 5 ст. 19 СК України
передбачено, що при розгляді судом
спорів щодо позбавлення чи поновлення
батьківських прав орган опіки та
піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору.

Згідно із ч.6 ст.19 СК України суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 151 СК України
батьки мають переважне право перед
іншими особами на особисте виховання
дитини.

За ч.1, 2, 3 ст. 157 СК України питання
виховання дитини вирішується батьками
спільно. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини. мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч.1 ст.165 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; жорстоко поводяться
з дитиною; є хронічними алкоголіками
або наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

З ч.1, 2, 4, 5 ст.169 СК України вбачається що
мати, батько, позбавлені батьківських
прав, мають право на звернення до суду з
позовом про поновлення батьківських
прав. Поновлення батьківських прав
неможливе, якщо дитина була усиновлена
і усиновлення не скасоване або не
визнане недійсним судом. Суд перевіряє,
наскільки змінилася поведінка особи,
позбавленої батьківських прав, та
обставини, що були підставою для
позбавлення батьківських прав, і
постановляє рішення відповідно до
інтересів дитини. При вирішенні справи
про поновлення батьківських прав
одного з батьків суд бере до уваги
думку другого з батьків, інших осіб, з
ким проживає дитина.

Застосовуючи зазначенні в рішенні
нормативно-правові акти, беручи до
уваги пояснення осіб, які брали участь
у справі, показання свідків, письмові
докази, задовольняючи позов суд
виходить з таких мотивів.

В заочному рішення від 11 листопада 2010
року суд конкретно не зазначив
обставин в чому полягало не виконання
та ухилення від виконання обов'язків по
вихованню дитини з боку позивача, які
стали підставою для позбавлення його
батьківських прав.

За цих причин судом оцінювалась
поведінка позивача до позбавлення його
батьківських прав та встановлювались
обставини, що ймовірно були підставою
для позбавлення батьківських прав та
перевірялось наскільки змінилася його
поведінка виходячи з можливих підстав
позбавлення батьківських прав,
передбачених статтею 164 СК України.

Оцінюючи поведінку позивача, слід
зауважити, що судом не встановлено
наявності беззаперечних доказів його
винної поведінки та свідомого
нехтування своїми обов'язками, які б
свідчили про умисне ухиляння ним від
виховання доньки, і як наслідок
неможливості поновлення його
батьківських прав.

Подальше застосування до позивача
такого крайнього заходу у вигляді
позбавлення батьківських прав не є
доцільним, так як підстав передбачених
статтею 164 СК України судом встановлено
не було.

За таких обставин позивач підлягає
поновленню в батьківських правах
стосовно дитини.

Разом з тим приймаючи до уваги думку
відповідачів з ким проживає дитина,
враховуючи інтереси дитини суд
констатує, що на теперішній час зміна
місця проживання дитини є недоцільною.
Однак це питання судом не вирішується в
зв'язку з залишенням без розгляду вимог
позивача стосовно визначення місця
проживання дитини.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією, яку висловив Пленум
Верховного Суду України в пунктах 15, 16,
17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного
суду України від 30 березня 2007 року № 3
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав " де
пленум роз'яснив, що позбавлення
батьківських прав (тобто прав на
виховання дитини, захист її інтересів,
на відібрання дитини в інших осіб, які
незаконно їх утримують, та інше), що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав щодо дитини, яка не
досягла вісімнадцяти років, і тільки з
підстав, передбачених статтею 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Не можна позбавити батьківських прав
особу, яка не виконує своїх
батьківських обов'язків унаслідок
душевної хвороби, недоумства чи іншого
тяжкого захворювання (крім хронічного
алкоголізму чи наркоманії) або з інших
не залежних від неї причин.

Зважаючи на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом,
суд може у виняткових випадках при
доведеності винної поведінки когось із
батьків або їх обох з урахуванням її
характеру, особи батька і матері, а
також інших конкретних обставин справи
відмовити в задоволенні позову про
позбавлення цих прав, попередивши
відповідача про необхідність змінити
ставлення до виховання дитини (дітей) і
поклавши на органи опіки та піклування
контроль за виконанням ним
батьківських обов'язків.

Статтею 169 СК особам, позбавленим
батьківських прав, надано право
звернутися до суду з позовом про їх
поновлення.

Розглядаючи такі справи, суди
зобов'язані перевіряти, наскільки
змінилися поведінка особи та
обставини, що були підставою для
позбавлення її батьківських прав.

Суд оцінюючи висновок від 23 жовтня 2013
року виходить з того, що такий висновок
не є належним, так як не містить
будь-яких обґрунтувань щодо обставин
за яких служба прийшла до такого
висновку, зроблений без спілкування з
позивачем. Крім того, службою питання
первинних підстав позбавлення
позивача батьківських прав, та
обставини щодо зміни його поведінки
взагалі не розглядалось, оскільки
представник служби такі відомості
повідомити не змогла.

При цьому, суд зауважує, що за змістом
абз. 2, 3 п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад. Відповідно до ч. 1 ст. 12
Закону № 2342-IV "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" на служби у справах дітей
покладається безпосереднє ведення
справ та координація діяльності
стосовно дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Висновок органу опіки та піклування
оформляється на бланку державних
адміністрацій районів, районів міст
Києва і Севастополя, виконавчих
органів міських чи районних у містах,
сільських, селищних рад, підписується
головою (заступником голови) та
скріплюється печаткою.

Проте, як убачається з матеріалів
справи, висновок від 23 жовтня 2013 року
указаним вимогам не відповідає,
оскільки оформлений на бланку
зазначеної служби у справах дітей,
підписаний виконуючим обов'язки
начальника цієї служби та скріплений
печаткою тієї ж служби, а не
Іванівської районної державної
адміністрації Одеської області.

Аналогічні правові висновки з питання
позбавлення батьківських прав та
порядку оформлення висновків зробив
Верховний суд України в ухвалах від 05
жовтня 2011 року по справі № 6-47846св10, від 6
жовтня 2010 року по справі № 6-2280св10, від 28
вересня 2011 року по справі № 6-33481св10.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, в межах позовних вимог та на
підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
суд вважає, що позовні вимоги позивача
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про поновлення батьківських прав -
задовольнити.

Поновити батьківські права ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_6, відносно його малолітньої
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду апеляційної
скарги.

СуддяО. О. Кравчук