Справа № 422/6770/2013
Провадження № 22ц/782/263/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Заіки В.В.

суддів: Лозко Ю.П.,
Дмитрієвої Л.Д.

при секретарі : Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Перевальського районного суду
Луганської області від 20 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду, про визнання
звільнення незаконним та про
поновлення на роботі, про зобов'язання
нарахувати та виплатити середню
заробітну плату у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
вказаним позовом, в обґрунтування
якого вказав, що наказом директора ВП
«Світлічанське управління» ТОВ
«Луганськвода» № 697к від 01 вересня 2013
року його було звільнено з роботи у
зв'язку із змінами організації
виробництва та праці відповідно до п.1
ст.40 КЗпП України. Позивач вважає, що
його було звільнено з порушенням норм
чинного законодавства та просить суд
поновити йому строк звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі,
визнати його звільнення з
«Світлічанське управління» ТОВ
«Луганськвода» незаконним та поновити
його на роботі сторожа в Перевальській
дільниці, зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити на його
користь середню заробітну плату у
зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні.

Рішенням Перевальського
районного суду Луганської області від
20 грудня 2013 року в задоволені позову
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду, про визнання
звільнення незаконним та про
поновлення на роботі, про зобов'язання
нарахувати та виплатити середню
заробітну плату у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні, відмовлено
у зв'язку зі спливом строку звернення
до суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення, вважаючи що суд
неправильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволені позову суд
першої інстанції виходив з вимог ч.1
ст.233 КЗпП України, та дійшов висновку
про те, що відповідачем не були
порушені права позивача, однак у
задоволенні позову відмовив посилаючи
на те, що позивачем пропущено строк
звернення до суду.

Колегія суддів не може погодитися з
таким висновком суду виходячи з
наступного.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
за ініціативою власника або
уповноваженого ним органу у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав, зазначених у пп. 1,
2 і 6 цієї статті, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ст. 42, 49-2 КЗпП України, при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається сімейним - при
наявності двох і більше утриманців;
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював у ВП «Світлічанське
управління» ТОВ «Луганськвода» на
посаді сторожа та наказом №697к від 01
вересня 2013 року його було звільнено за
п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі
змінами організації виробництва і
праці.

Згідно відомості попередження
робітників про майбутнє звільнення,
ОСОБА_1 31 травня 2013 року ознайомлений
під розпис про майбутнє звільнення
(а.с.49-51).

Із протоколу засідання профкому ВП
«Світлічанське управління» ТОВ
«Луганськвода» № 18 від 29 серпня 2013 року
вбачається, що на засіданні профкому
була присутня більшість складу
профкому, крім того на засіданні також
був присутній і сам позивач та був
повідомлений про винесене рішення,
тому колегія суддів погоджується з
висновком суду, що рішення профкому є
законним та правомірним (а.с.44-45).

Згідно Повідомлень про надання
вакансій, позивач письмово 29 серпня 2013
року відмовився від запропонованих
вакансій (а.с.65-68).

Також, як вбачається з акту начальника
відділу кадрів та інспектора по кадрам
від 01 вересня 2013 року, ОСОБА_1 було
запропоновано 01 вересня 2013 року
залишити робоче місце, оскільки
позивач був звільнений з підприємства,
однак останній відмовився покинути
робоче місце.

Центр зайнятості повідомлявся про
наступне звільнення працівників.

Окрім того, як вбачається з
листа-відповіді Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Луганській області від 08.10.2013року № 4175/2
на звернення ОСОБА_1, при звільненні
переважне право на залишенні його на
роботі не вивчалося, оскільки
скороченню підлягали всі працівники
Підрозділу за професією «сторож».

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що інші сторожа звільнені не були,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки вони
суперечать матеріалам справи та
обставинам встановленим судом.

Таким чином, передбачена
законодавством процедура звільнення
позивача була дотримана.

З урахуванням вказаного колегія суддів
вважає, що відсутні правові підстави
для поновлення позивача на роботі,
оскільки позивач був звільнений з
роботи з дотриманням вимог закону і
відповідно до ст. 235 КЗпП України
поновленню на роботі не підлягає.

Із зазначених вище мотивів не
заслуговують на увагу і доводи
апеляційної скарги позивача про
порушення відповідачем при його
звільненні чинних норм трудового
законодавства.

Однак колегія суддів не може
погодитися з висновком суду стосовно
відмові у позовів зв'язку зі спливом
строку звернення до суду.

Згідно з положеннями ст. 233 КЗпП України
місячний строк звернення до місцевого
суду за вирішенням спору про
звільнення застосовується незалежно
від підстав припинення трудового
договору й обчислюється з дня видачі
працівникові копії наказу про
звільнення чи трудової книжки або з дня
відмови від їх одержання.

У разі пропуску передбачених ст. 233 КЗпП
України строків звернення до суду за
вирішенням трудового спору суд
відповідно, до п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 "Про практику розгляду
судами трудових спорів", з'ясовує не
лише причини пропуску зазначеного
строку, а й усі обставини справи, права
та обов'язки сторін. При
необґрунтованості вимог суд відмовляє
в позові з цих підстав без посилання на
строки звернення до суду, оскільки вони
стосуються захисту порушеного права.
При обґрунтованості вимог і поважності
причин пропуску строку звернення до
суду, суд поновлює пропущений строк на
звернення за вирішенням трудового
спору і вирішує його по суті. При
пропуску строку без поважних причин
суд наводить у рішенні мотиви, чому він
вважає неможливим його поновити, та
зазначає, що відмовляє в позові саме з
цих підстав.

З огляду на наведене, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити частково, а рішення
суду першої інстанції, у відповідності
до ст.309 ЦПК України скасувати, з
ухваленням по справі нового рішення,
яким у позові відмовити за
необґрунтованістю.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.ст. 303, 309, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 20 грудня 2013 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позові
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Луганськвода» про
поновлення пропущеного строку для
звернення до суду, про визнання
звільнення незаконним та про
поновлення на роботі, про зобов'язання
нарахувати та виплатити середню
заробітну плату у зв'язку з затримкою
розрахунку при звільненні, відмовити
за необґрунтованістю.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно але може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :