провадження: 22-ц/796/5558/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Панченко О.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача
- ОСОБА_4

відповідача - ОСОБА_5

представника третьої
особи - Романенко С.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3на
рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 28 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, третя особа:
Орган опіки та піклування виконавчого
комітету Малинської міської ради
Житомирської області про позбавлення
батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_5 про позбавлення
батьківських прав. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідач свої
батьківські обов»язки по відношенню до
доньки не виконує і не бажає їх
виконувати, не проявляє жодного
інтересу до дитини, не вживає заходів
щодо забезпечення своїй дитині
достатнього життєвого рівня,
повноцінного життя, всебічного
виховання і розвитку та захисту її
законних прав і інтересів, не сприяє
засвоєнню загальновизнаних норм
моралі, не піклується про її здоров»я,
не спілкується з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надає доступу до
культурних та інших духовних
цінностей, не цікавиться життям і
навчанням своєї дитини. За таких
обставин, зважаючи на вимоги п.2 ч. 1 ст.164
СК України, просила позбавити
батьківських прав ОСОБА_5 щодо дитини
ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 28 лютого 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про позбавлення батьківських
прав - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим,
прийняте з порушенням норм чинного
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4, а також
представник служби у справах дітей
виконавчого комітету Малинської
міської ради Житомирської області
апеляційну скаргу підтримали і просили
її задовольнити.

ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував і просив рішення
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позов є необґрунтованим,
оскільки відсутні правові підстави для
позбавлення відповідача батьківських
прав з підстав невиконання ним своїх
батьківських обов'язків. Крім того,
відсутні належні докази для
позбавлення відповідача батьківських
прав з інших підстав.

Такий висновок суду є правильним з
огляду на наступне.

Як установлено судом першої інстанції,
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2008
року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з матір'ю (
а.с.6).

Рішенням Малинського районного суду
Житомирської області від 15 лютого 2012
року шлюб між сторонами розірвано (
а.с.7).

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він: 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини. Тобто, перелік підстав
позбавлення батьківських прав є
вичерпним.

Згідно з п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» ухилення батьків
від виконання своїх обов'язків має
місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_3
вказувала на необхідність позбавлення
відповідача батьківських прав,
оскільки останній не виконує свого
батьківського обов'язку щодо виховання
дитини, посилаючись на фактори
зазначені у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав».

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Позивачем ОСОБА_3 не надано належних та
допустимих доказів невиконання
відповідачем батьківських обов'язків
без поважних причин, а судом не
встановлено винної поведінки
останнього щодо ухилення від виховання
доньки і свідомого нехтування ним
своїми батьківськими обов'язками.

Посилання позивача на ухилення
відповідача від утримання дитини
спростовуються письмовими доказами
щодо періодичних грошових переказів з
грудня 2010 року, які ОСОБА_5 направляв
ОСОБА_3 Пояснення позивача в тій
частині, що ці кошти відповідач
перераховував на погашення кредитних
зобов'язань не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Наявність заборгованості по
аліментним зобов'язанням відповідач
обґрунтовує тим, що з червня 2011 року
він змушений був проходити курс
лікування у зв'язку з раніше отриманою
травмою, внаслідок якої він втратив зір
і з 13 травня 2013 року йому встановлена
третя група інвалідності, що
підтверджується довідкою ( а.с.46).

За недоведеності винної поведінки
ОСОБА_5 щодо ухилення від виховання
малолітньої дитини, суд першої
інстанції обґрунтовано відхилив
висновок органу опіки та піклування
виконкому Малинської міської ради від
27 січня 2014 року щодо доцільності
позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав
відносно малолітньої дитини ОСОБА_7.

За правилами статті 19 СК України
висновок органу опіки та піклування не
є для суду обов'язковим, а підлягає
оцінці поряд з іншими доказами.

Відповідно до п.15 Постанова
позбавлення батьківських прав ( тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно її утримують, та
ін..), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об»активного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
ратифікованою постановою Верховної
Ради України від 27 лютого 1991 року №
789-XII, держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

За загальним правилом позбавлення
батьківських прав спрямоване
насамперед на захист інтересів
малолітніх та неповнолітніх дітей та є
засобом стимулювання батьків щодо
належного виконання своїх обов'язків.

Оцінивши надані сторонами докази за
правилами статті 212 ЦПК України, та
зваживши на те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом, а
ОСОБА_5 категорично проти позбавлення
його батьківських прав, прагне брати
участь у вихованні дитини, про що
пояснив і в апеляційному суді, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про те, що вимоги позивача є
недоведеними, передбачених законом
підстав для позбавлення ОСОБА_5
батьківських прав щодо малолітньої
доньки ОСОБА_7 немає.

Отже, висновки суду відповідають
обставинам справи та доводами
апеляційної скарги, які фактично
зводяться до переоцінки доказів, не
спростовуються.

Колегія суддів вважає, що рішення
ухвалено судом першої інстанції з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 28 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: