Справа № 372/109/14-ц Головуючий у І
інстанції Тиханський О.Б.Провадження №
22-ц/780/3144/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 36
РІШЕННЯ

Іменем України

21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Антоненко В.І.,

за участю секретаря: Черепинець
А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Києві
матеріали цивільної справи за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 28 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про встановлення
факту постійного проживання
спадкоємця із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1
про встановлення факту постійного
проживання спадкоємця із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, посилаючись
на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько,
який проживав в АДРЕСА_1.

Оскільки батько позивача останні роки
тяжко хворів та не міг сам себе
обслуговувати, позивач постійно
проживав разом з ним. Після смерті
батька відкрилась спадщина, проте
позивачу було відмовлено в отриманні
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки ним був пропущений строк
подання заяви про прийняття спадщини.
Таким чином, для отримання свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
просив суд встановити факт, що він
проживав постійно з батьком до часу
відкриття спадщини.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 28 березня 2014 року
позов задоволено. Встановлено, що
ОСОБА_2 постійно проживав зі
спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття
спадщини ІНФОРМАЦІЯ_4 року в будинку
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідності
висновків суду дійсним обставинам
справи, та ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовити.

Колегія суддів апеляційного суду,
заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників судового процесу,
перевіривши матеріали цивільної
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про її задоволення, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
наступні питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Разом із тим рішення суду першої
інстанції даним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
прийшов до висновку, що позивач на час
відкриття спадщини постійно проживав
разом з батьком у будинку АДРЕСА_1.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду,
оскільки вони не відповідають
встановленим по справі обставинам та
не грунтуються на вимогах чинного
законодавства.

Судом встановлено, що 08.04.2009 року ОСОБА_5
склав заповіт, яким все своє майно
заповів позивачу - ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 від 14.02.2013 року, ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до Української
міської державної нотаріальної
контори із заявою про видачу свідоцтва
про право на спадщину 21 вересня 2013 року,
тобто з пропуском встановленого ст. 1270
ЦК України шестимісячного строку для
прийняття спадщини. (а.с. 73)

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2
зазначив, що з березня 2011 року він
постійно проживав у будинку батька до
самої його смерті за адресою: АДРЕСА_1, у
зв'язку з поганим станом здоров'я
останнього, необхідністю здійснювати
постійний догляд.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

На підтвердження позовних вимог
позивач надав суду Акт депутата
Халеп'янської сільської ради від 22
жовтня 2013 року, підписаний також
жителями АДРЕСА_2: ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, які
стверджували, що ОСОБА_2 дійсно
проживав за адресою: АДРЕСА_1 коли
хворів його батько і він його доглядав
до смерті.

Колегія суддів не приймає даний акт, як
належний доказ по справі, оскільки в
ньому не зазначено в період якого часу
позивач проживав з батьком. Сам факт
догляду за спадкодавцем з-боку
позивача не є підтвердженням
постійного проживання та відповідачем
не оспорюється.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_2 зареєстрований АДРЕСА_3.

В матеріалах справи міститься лист
Халеп'янської сільської ради
Обухівського району Київської області
від 16.10.2013 року, в якому виконком
сільської ради повідомляє, що не може
надати ОСОБА_2 довідку щодо місяця його
проживання за спірною адресою,
оскільки він там не зареєстрований.

Надаючи оцінку показам свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_11, суд першої інстанції прийшов
до висновку про підтвердження ними
факту проживання позивача ОСОБА_2
протягом тривалого часу разом з
батьком по день його смерті.

Однак, колегія суддів апеляційного
суду вважає такі висновки місцевого
суду хибними, виходячи з наступного.

Так, свідок ОСОБА_12 в судовому
засіданні пояснив, що бачив, як позивач
обробляв город батька, в хаті був не
більше двох раз, особистих речей
позивача не бачив.

Свідок ОСОБА_11, сусід померлого ОСОБА_5,
зазначив, що часто бачив мотоцикл
позивача у дворі у батька, бачив, як
позивач заходив-виходив з дому батька,
спостерігав, як приходила дружина
позивача і вони разом порались в
городі.

Таким чином, оцінюючи покази свідків,
колегія суддів дійшла висновку про те,
що вони підтверджують обставини
догляду позивача за батьком в період
його хвороби, та те, що він допомагав
доглядати оселю та город, однак не
підтверджують факту постійного
проживання позивача разом з батьком.

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження, оскільки позивачем не
надано належних та допустимих доказів,
в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які
б свідчили про те, що він постійно
проживав із спадкодавцем на час
відкриття спадщини.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 60, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 березня 2014 року
скасувати та ухвали нове, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
встановлення факту постійного
проживання спадкоємця із спадкодавцем
на час відкриття спадщини - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: