Головуючий у 1 інстанції: Курилець
Провадження № 22-ц/783/2879/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі представника відповідача ПАТ
«Дельта Банк» - Павляк А.В., позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 24 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання дій
протиправними, зарахування коштів,-

в с т а н о в и л а :

оскаржуваним рішенням позов
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
дій протиправними, зарахування коштів
задоволено частково. Визнано
протиправними дії Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
щодо зарахування сплачених ОСОБА_3
коштів в сумі 4006,12 гривень в рахунок
сплати комісії по кредитному договору
№ 002-13090-140607 від 14.06.2007 року. Зобов'язано
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» зарахувати кошти в сумі
4006,12 грн., які безпідставно зараховані
як сплату комісії, в рахунок сплати
ОСОБА_3 пропорційно тіла кредиту та
відсотків в сумі 4006,12 грн. Вирішено
питання судових витрат.

Дане рішення оскаржило ПАТ
«Дельта Банк».

В своїй апеляційній скарзі
просять рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в повному обсязі в
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання дій
протиправними, зарахування коштів.
Зазначають, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, прийнятим з
неправильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права.
Так, рішення було ухвалено за
відсутності відповідача, який не був
повідомлений про час та місце розгляду
справи, а також судом не було надано
відповідачу можливості подати у справі
свої заперечення, докази, внаслідок
чого судом неповно з'ясовано всі
обставини справи та не досліджено і не
надано належної оцінки наявним в
матеріалах справи доказам. Крім цього,
судом не враховано, що відповідно до
укладеного між сторонами договору, а
саме п. 1.2 такого позивач взяла на себе
зобов'язання сплачувати комісію у
розмірі 2,99 % від суми використаних
кредитних коштів у передбачених
договором випадках. Враховуючи, що
позивач часто невчасно повертала
отримані суми кредиту, сплачувала такі
у інших установах банку у останній день
необхідної оплати, через що такі
надходили на її рахунок із запізненням,
їй була нарахована згадана комісія та
при внесенні нею коштів погашалась у
відповідності до вимог п.2.7 договору із
визначеною черговістю платежів. Тому
вважають позовні вимоги
безпідставними та такими, що до
задоволення не підлягають.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача на
підтримання скарги, позивача в
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з таких підстав.

Позивач звернулась в суд з даним
позовом, у якому посилалась на те, що
укладеним між нею та відповідачем
договором не було передбачено
стягнення Банком комісії, а, як їй стало
відомо кошти, сплачені нею на погашення
заборгованості по кредиту та відсотках
були банком зараховані в погашення
неіснуючої комісії у розмірі 4818,93 грн.
Тому просила визнати дії Банку щодо
зарахування згаданих коштів в рахунок
погашення комісії - протиправними та
зобов'язати відповідача зарахувати
вказані кошти в рахунок сплати нею
пропорційно тіла кредиту та відсотків
за згаданим договором.

Як вбачається із оскаржуваного
рішення, суд першої інстанції,
задовольняючи частково позов виходив з
того, що умовами укладеного між
сторонами кредитного договору не було
передбачено стягнення комісії, проте
Банком така, у розмірі 4006,12 грн. була
нарахована та стягнута. Крім цього, суд
посилався на рішення Галицького
районного суду м.Львова від 12.11.2012 року
в справі за позовом ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення боргу, яким
аналогічно було встановлено, що
договором укладеним між сторонами
нарахування та сплата комісії не
передбачена та Банком не надано
доказів підтвердження наявності
заборгованості відповідачки за
комісіями в сумі 4006,12 грн.

Колегія суддів вважає, що згадані
висновки зроблені судом без повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
обставини, які суд вважав
встановленими - недоведені та висновки
суду суперечать дійсним обставинам
справи.

Так, як вбачається із матеріалів
справи, зокрема, із договору №002-13090-140607
від 14.06.2007 року про відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки з додатками до такого
(а.с. 7-10), між ТзОВ «КБ «Дельта»
(правонаступником якого є відповідач
ПАТ «Дельта Банк») та позивачем було
укладено згаданий кредитний договір.
Відсоткова ставка за договором та інші
нарахування, що повинні бути оплачені
позивачем на виконання його умов були
передбачені одним і додатків до
договору «Тарифами на обслуговування
платіжних карток Delta Visa Classic Тарифний
пакет «Класичний». Як вбачається із
тексту договору та згаданих Тарифів
сторони уклавши договір, у п. 1.2 Тарифів
обумовили сплату позивачем комісії
(Плата за обслуговування кредитного
залишку, % від суми використаних
кредитних коштів) у розмірі 2,99% у термін
«Щомісячно, в останній робочий день
поточного місяця, за період з дати
останнього нарахування. Плата
нараховується у разі наявності
використаного кредиту, станом на день
нарахування». Крім цього, у тексті
договору у Розділі 2 «Порядок
проведення розрахунків» було
передбачено порядок розрахунків за
таким та, зокрема, і вказано про
черговість погашення заборгованості,
де, серед переліку платежів, було
вказано і про погашення комісії за
розрахунково-касове обслуговування.

Враховуючи вказане доводи позовної
заяви та висновки суду першої
інстанції про те, що умовами укладеного
між сторонами кредитного договору не
було передбачено стягнення комісії є
безпідставними та спростовані
згаданим текстом договору та Тарифами,
що є його невід'ємною частиною.

Щодо рішення Галицького районного
м.Львова від 12.11.2012 року в справі за
позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу, що набрало законної
сили, на яке посилався суд першої
інстанції у оскаржуваному рішенні та
яким, на думку суду першої інстанції,
була встановлена аналогічна обставина,
а саме, що договором укладеним між
сторонами нарахування та сплата
комісії не передбачена, то такі
посилання, на думку колегії суддів, є
безпідставними, оскільки згадане
речення у рішенні суду не слід
тлумачити як встановлену рішенням суду
обставину, що не підлягає доказуванню,
а лише оцінкою суду умов укладеного між
сторонами договору, яка здійснена
помилково, всупереч дійсним умовам
договору.

Враховуючи вказане рішення суду
першої інстанції слід скасувати з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні позову, чим слід
задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. 1-4
313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 24 січня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» про визнання дій
протиправними, зарахування коштів -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
243,60 грн. судового збору за подання
апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено
протягом двадцяти днів з дня набрання
цим рішенням законної сили шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус

Т.А. Гірник