Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/1257/14
Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Цар М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Галицького
районного суду м. Львова від 05 грудня 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит" про визнання
кредитного договору недійсним в
частині.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що відповідно до ст. 261 ЦК України, суд
повинен відраховувати перебіг
позовної давності з моменту, коли
ОСОБА_2 дізнався про порушення свого
права, а саме з 27 листопада 2012 року у
момент звернення ПАТ "Банк "Фінанси та
кредит" до суду з позовом про стягнення
заборгованості. Також вважає, що
існування явно несправедливого пункту
6.1 Договору про нарахування пені з
розрахунку 1% від простроченої суми за
кожен день прострочення призвело до
утворення пені, що значно перевищує
розмір збитків банку, а відтак такі
умови договору шкодять споживачу.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення сторін на підтримання та
заперечення скарги, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що така
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, між ОСОБА_2 та ВАТ
"Банк "Фінанси та кредит"
(правонаступником якого є ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит") було укладено
кредитний договір №22-214/167 від 13.12.2007
року, згідно якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 24 695
доларів США з оплатою за процентними
ставками, встановленими п. 4.1 цього
договору.

В листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" про визнання недійсним пункту
6.1. кредитного договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

05 грудня 2013 року ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" подали в суд заперечення на
позовну заяву та заяву в порядку ст. 267
ЦК України про застосування позовної
давності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої вірно виходив з того, що між
сторонами виникли договірні відносини,
кредитний договір було укладено на
засадах добровільності. Позивач
ознайомився з умовами кредитного
договору та підписав його. Тобто після
13 грудня 2007 року (з моменту підписання
кредитного договору) позивач знав про
його порушене право, але в суд з позовом
про визнання кредитного договору
недійсним звернувся до відповідача
лише в листопаді 2013 року з пропуском
строку позовної давності. Як в суді
першої інстанції так і при
апеляційному розгляді справи
позивачем не представлено жодних
доказів поважності пропуску строку
позовної давності.

А відтак у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив строку позовної давності
є підставою для відмови у позові.

Безпідставними є покликання апелянта
на несправедливий пункт кредитного
договору, згідно якого, нарахування
пені з розрахунку 1% від простроченої
суми за кожен день прострочення
призвело до утворення пені, що значно
перевищує розмір збитків банку,
оскільки рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 27.05.2013 року
задоволено позов ПАТ "Банк "Фінанси та
Кредит" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№22-214/167 від 13.12.2007 року та вирішено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк
"Фінанси та Кредит", зокрема пеню за
простроченими доходами та кредитом в
розмірі 259 516, 73 грн.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 21.11.2013 року вищевказане
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова змінено та зменшено
розмір штрафних санкцій на підставі ч. 2
ст. 551 ЦК України до розміру боргу - 148 986,
33 грн.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п.
1, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду
м. Львова від 05 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий:

Судді: