Справа №589/469/14 Головуючий у суді у 1
інстанції - Яковенко В.В.Номер
провадження 22-ц/788/1017/14 Суддя-доповідач -
Семеній Л. І. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю., Білецького О.
М.,

з участю секретаря судового засідання -
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк»

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 25 березня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а
н о в и л а:

01.02.2014 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (ПАТ «Дельта
Банк») звернулось з даним позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в сумі 5318,69 грн., мотивуючи
свої вимоги тим, що 20.08.2008 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» (далі - ТОВ
«Український промисловий банк») та
відповідачкою був укладений кредитний
договір № 436-0011010/ФК-08, Додаток №1 до
договору з графіком платежів та
додатковим договором від 09.10.2009 року,
згідно умов яких банк надав ОСОБА_3
кредитні кошти у розмірі 11700 грн. зі
сплатою 23% річних за весь час
фактичного користування з кінцевим
терміном повернення - 19.08.2010 року.

30.06.2010 року було укладено договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь ПАТ «Дельта Банк», в зв'язку з
чим ПАТ «Дельта Банк» набуло право
вимоги за кредитним договором №
436-0011010/ФК-08. Відповідачка умов
кредитного договору належним чином не
виконує, внаслідок чого утворилася
заборгованість за договором, яку Банк
просить стягнути.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 25.03.2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
суд дійшов помилкового висновку про
недотримання умов договору про
передачу активів щодо належного
повідомлення боржниці про
відступлення права вимоги, оскільки
відповідне повідомлення було
направлене відповідачці, що
підтверджується списком згрупованих
поштових відправлень рекомендованих
листів. Судом не враховано, що боргові
зобов'язані ОСОБА_3 не виконувала ані на
користь позивача, ані на користь ТОВ
«Укрпромбанк». Крім того, відповідачка
визнала борг за кредитним договором в
частині тіла кредиту, однак суд
безпідставно відмовив і у цій частині
вимог.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, проте, в
судове засідання не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що 20.08.2008 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№ 436-0011010/ФК-08, згідно умов якого банк
надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі
11700 грн. зі сплатою 23% відсотків за
користування кредитом за весь час
фактичного користування з кінцевим
терміном повернення до 19.08.2010 року (а.с.
5-10).

Додатком №1 до вказаного договору
узгоджено графік щомісячних платежів,
а додатковим договором від 09.10.2009 року
передбачений обов'язок боржниці у
випадку порушення строків повернення
кредиту, процентів за користування
кредитом, комісій чи інших платежів
сплатити пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ (а.с.11-13).

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України укладено договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань на
користь позивача, внаслідок якого ПАТ
«Дельта Банк» набуло право вимоги за
кредитним договором № 436-0011010/ФК-08
(а.с.17-22).

Підпунктом 4.8 п.4 цього договору
погоджений порядок повідомлення
боржників про передачу прав вимоги,
згідно з яким сторони договору
зобов'язані письмово повідомити
боржників про передачу відповідних
прав вимоги шляхом направлення їм
спільного повідомлення відповідної
форми рекомендованим листом з
повідомленням про вручення або цінним
листом з описом вкладення.

ОСОБА_3 скористалася кредитними
коштами банку, проте взяті на себе
зобов'язання по щомісячній сплаті
кредиту не виконала, в результаті чого
утворилася заборгованість, яка станом
на 13.12.2013 року склала 5318,69 грн., з яких
2828,37 грн. - тіло кредиту, 2490,32 грн. -
заборгованість по відсотках (а.с.16).

Заочним рішенням Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 09.11.2012 року відмовлено у
задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення кредитної
заборгованості. Зазначене рішення не
оскаржувалося та не переглядалося,
набрало законної сили.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем порушені умови договору від
30.06.2010 року про передачу активів та
кредитних зобов'язань на користь ПАТ
«Дельта Банк», оскільки належного
повідомлення відповідачки про
відступлення права вимоги позивач не
здійснив.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з таким висновком суду
першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому.

Відповідно до загального порядку
заміни кредитора у зобов'язанні,
визначеного ч.2 ст. 516 ЦК України та ч.2
ст. 517 ЦК України, якщо боржник не був
письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. Боржник має право
не виконувати свого обов'язку новому
кредиторові до надання боржникові
доказів переходу до нового кредитора
прав у зобов'язанні.

У матеріалах справи відсутнє
підтвердження отримання боржницею
ОСОБА_3 направленого позивачем згідно
зі списком згрупованих відправлень
рекомендованого листа повідомлення
стосовно передачі ПАТ "Дельта Банк"
права вимоги за її зобов'язаннями
замість ТОВ «Укрпромбанк» за укладеним
20.08.2008 року кредитним договором, як
цього вимагає ч.2 ст. 516 ЦК України.

Разом з тим, встановивши наявність
самого договору про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта
Банк» замість з'ясування обставин про
виконання боржницею своїх зобов'язань
по поверненню кредиту та оплаті інших
передбачених договором платежів,
місцевий суд вдався до аналізу права
відповідачки, як боржника, не платити
періодичні платежі новому кредитору у
разі неналежного її повідомлення про
заміну сторони у зобов'язанні та не
врахував, що зазначене право не
звільняє позичальника від виконання
умов кредитної угоди на користь
попереднього кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60
ЦПК України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Звертаючись з даним позовом до
місцевого суду, ПАТ «Дельта Банк» в
обґрунтування та на підтвердження
своїх вимог до ОСОБА_3 подав до суду
разом з позовною заявою копії
кредитного договору, додатки до нього,
копію договору від 30.06.2010 року між ПАТ
«Дельта Банк», ТОВ «Укрпромбанк» та
Національним банком України про
передачу активів та кредитних
зобовязань ТОВ «Укрпромбанку» на
користь ПАТ «Дельта Банку», довідку про
наявну суму боргу, витяг з акту звірки
на підтвердження факту переведення
прав вимоги стосовно боргових
зобов'язань відповідачки (а.с. 5-13, 16-22).

Відповідно, місцевий суд, відкриваючи
провадження у даній справі направив
відповідачці копію позовної заяви
разом з вказаними вище додатками, які
ОСОБА_3 особисто отримала 20.02.2014 року, що
підтверджується відповідним
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.34).

Однак, суд першої інстанції не вважав
зазначене фактом отримання
відповідачкою доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні
згідно з вимогами ч.2 ст.517 ЦК України,
та, фактично відхиляючи вказані докази,
у порушення вимог ст.59 ЦПК України не
вказав, яким саме законом встановлено
інший спосіб доказування правочину,
ніж подана позивачем копія договору.

При цьому, відхиливши докази позивача,
суд у порушення вимог ч. 1 ст.10 ЦПК
України про здійснення цивільного
судочинства на засадах змагальності
сторін, не встановив і не зазначив у
своєму рішенні докази, якими
відповідачка заперечувала заявлені до
неї вимоги, які вона не визнає, зокрема
докази про виконання нею умов
кредитного договору та докази, які
спростовують договір від 30.06.2010 року
між ПАТ «Дельта Банк», ТОВ
«Укрпромбанк» і Національним банком
України про передачу активів та
кредитних зобов'язань ТОВ
«Укрпромбанку» на користь ПАТ «Дельта
Банку», тощо.

За таких обставин, внаслідок порушення
норм процесуального права при
дослідженні доказів у справі та
неповного з'ясування всіх обставин у
справі, місцевий суд прийшов до
передчасного висновку про
недоведеність позовних вимог.

Оскільки доводи заявника апеляційної
скарги знайшли своє підтвердження в
суді апеляційної інстанції, тому
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про задоволення позовних вимог з таких
підстав.

Колегія суддів виходить із презумпції
правомірності кредитного договору від
20.08.2008 року.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що
заявлена в позові сума боргу
відповідачкою не спростована, доказів
погашення боргу суду не надано, як і не
спростовано розрахунок суми
заборгованості станом на 22.01.2014 року.

Крім того, заявою від 25.03.2014 року
відповідачка визнала позовні вимоги в
частині заборгованості по тілу кредиту
на суму 2828,37 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
задоволенню, заявлена в позові сума
боргу - 5318,69 грн., що складається з: 2828
грн.37 коп. - заборгованості за кредитом,
та 2490 грн. 32 коп. - заборгованості за
процентами, підлягає стягненню з
ОСОБА_3 Понесені позивачем та
документально підтверджені судові
витрати, зокрема судовий збір за
розгляд справи в суді першої інстанції
у сумі 243,60 грн., а також за розгляд
справи в апеляційному суді у сумі 121,80
грн., відповідно до вимог ч.5 ст.88 ЦПК
України, підлягають компенсації за
рахунок відповідачки.

За таких обставин, рішення місцевого
суду з підстав передбачених п.1, п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 25 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Дельта Банк»
заборгованість у сумі 5318 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Дельта Банк» судові
витрати в сумі 365 грн. 40 коп. за розгляд
справи в суді першої інстанції та в
апеляційному суді.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -