Єдиний унікальний номер 252/9820/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/4463/2014
Головуючий у 1 інстанції Дубовик Р.Є.
Доповідач Соломаха Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого-судді
Пономарьової О.М.

суддів
Соломахи Л.І., Іванової А.П.

при секретарі
Сачко І.В.

за участю:

представника позивача
Власенка А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку справу за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційного Банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Микитівського
районного суду м. Горлівки Донецької
області від 04 березня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2013 року публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 06 серпня 2008 року з
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір б/н, який складається
з Заяви, Умов та правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Відповідно до умов цього кредитного
договору відповідач отримав кредит у
розмірі 17 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

Посилаючись на те, що в порушення вимог
ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України відповідач
свої зобов'язання за кредитним
договором щодо повернення кредиту,
сплати процентів не виконує,
заборгованість за кредитом станом на 31
серпня 2013 року складає 53 817,36 грн., в тому
числі заборгованість за кредитом - 16
528,99 грн., заборгованість за процентами -
24 634,95 грн., заборгованість по комісії - 9
614,50 грн., штраф відповідно до п. 8.6 Умов
та правил надання банківських послуг -
500 грн. (фіксована частина) та 2 538,92 грн.
(процентна складова), просив стягнути з
відповідача зазначену заборгованість
за кредитним договором (а.с. 3-5).

Рішенням Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 04
березня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 53 817,36 грн. та на відшкодування
понесених судових витрат по сплаті
судового збору - 538,17 грн. (а.с. 49).

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
посилається на неповне з'ясування
обставин справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що позивачем пропущено строк
позовної давності для звернення до
суду, про застосування якого він просив
суд першої інстанції.

Згідно його Заяви від 06 серпня 2008 року
ним була отримана кредитна карта
НОМЕР_1 з кредитним лімітом 17 000 грн.,
строк дії якої складав 2 роки: з серпня
2008 року по серпень 2010 року, а тому строк
позовної давності для стягнення
заборгованості за цією картою сплинув
в серпні 2013 року.

Посилання суду на те, що ним була
отримана карта НОМЕР_2, строк дії якої
був встановлений до лютого 2014 року, є
безпідставним, оскільки ним така
картка не отримувалася (а.с. 54-55).

В судове засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_3 не з'явився, причини
неявки суду не повідомив і відповідно
до частини 2 ст.77 ЦПК України
вважається, що він не з'явився у судове
засідання без поважних причин.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Представник позивача - ПАТ КБ
«ПриватБанк» Власенко А.О., який діє на
підставі довіреності цієї юридичної
особи від 07 листопада 2012 року за № 4105-О
(а.с. 74), в судовому засіданні
апеляційного суду проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга відповідача підлягає
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
06 серпня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір б/н, який складається
з Заяви ОСОБА_3, Умов та правил надання
банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою (а.с.
11-21).

Згідно Заяви відповідачу ОСОБА_3 Банком
був наданий кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку у розмірі 17 000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом 30% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с. 11-12).

Згідно п. 6.5 Умов та правил надання
банківських послуг Позичальник
зобов'язався погашати кредит,
сплачувати відсотки за користування
кредитом, оплачувати комісії.

Згідно розрахунку заборгованості,
наданого позивачем, заборгованість
Позичальника ОСОБА_3 за кредитним
договором б/н від 06 серпня 2008 року
станом на 31 серпня 2013 року складає 53 817,36
грн., в тому числі: заборгованість за
кредитом - 16 528,99 грн., заборгованість за
процентами - 24 634,95 грн., заборгованість
по комісії за користування кредитом - 9
614,50 грн., штраф - 500,00 грн. (фіксована
частина) та 2 538,92 грн. (процентна
складова) (а.с. 7-10).

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав, видав позичальнику
грошові кошти у розмірі 17 000 грн. Проте
відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за
кредитним договором виконує
неналежним чином, внаслідок чого
утворилася заборгованість за
кредитним договором в розмірі 53 817,36
грн., яка підлягає стягненню в
примусовому порядку. Суд зазначив, що
строк позовної давності, про
застосування якого просив відповідач,
позивачем при зверненні до суду не
пропущено, оскільки з наданої
позивачем інформації про карту №
НОМЕР_2 строк її дії закінчується в
лютому 2014 року.

З таким висновком суду погодитися не
можливо, до нього суд дійшов неповно
з'ясувавши обставини, що мають значення
для справи, та порушивши норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 ст. 309
ЦПК України неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи встановлено, що 06
серпня 2008 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та
відповідачем ОСОБА_3 був укладений
шляхом приєднання кредитний договір
б/н, який складається з Заяви ОСОБА_3,
Умов та правил надання банківських
послуг, Правил користування платіжною
карткою (а.с. 11-21).

Відповідно до Заяви відповідачу ОСОБА_3
Банком був наданий кредит у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку у розмірі 17 000 грн. з
базовою процентною ставкою по
кредитному ліміту 2,5% в місяць з
розрахунку 360 днів на рік. Строк дії
кредитного ліміту відповідає строку
дії платіжної карти. Строк дії карти -
серпень 2010 року (а.с. 11-12). В Заяві Банком
здійснена відмітка про отримання
відповідачем 26 серпня 2008 року карти
номер НОМЕР_1 (а.с. 11-12).

Відповідно до п. 3.1.1. Правил
користування платіжною картою строк
дії карти зазначено на лицевій стороні
карти (місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

Враховуючи, що згідно Заяви ОСОБА_3 від
06 серпня 2008 року ним отримана карта
номер НОМЕР_1, строк дії якої
встановлено - серпень 2010 (а.с. 11-12), вона
діє до 31 серпня 2010 року.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг кредитний
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Апеляційний суд погоджується, що
оскільки жодна із сторін не
інформувала іншу про припинення
Кредитного договору, то він
продовжений на такий самий строк.

Водночас, із Правил користування
платіжною картою випливає, що договір є
чинним у межах строку дії карти, який по
цій справі був визначений 31 серпня 2010
року.

Відповідно до п. 3.1.3. Правил
користування платіжною картою по
закінченню строку дії відповідна Карта
продовжується банком на новий строк
(шляхом надання Клієнту Карти з новим
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя про
закриття Картрахунку та при умові
наявності грошових коштів на
картрахунку для оплати послуг з
виконання розрахункових операцій по
Картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) та при
дотриманні інших умов продовження, які
передбачені Договором (а.с. 15-21).

Суду першої інстанції була надана
інформація щодо продовження Банком
карти на новий строк, а саме, про видачу
відповідачу карти номер НОМЕР_2, строк
дії якої - лютий 2014 року (ас. 48).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги
відповідача щодо неотримання ним такої
карти, апеляційним судом позивачу було
запропоновано надати докази отримання
відповідачем карти з новим строком дії.
Проте такі докази апеляційному суду
представником позивача надані не були.
Згідно пояснень представника позивача
Власенка А.О. після спливу строку
дії карти номер НОМЕР_1 (серпень 2010 року)
Банком відповідачу була виготовлена
Карта номер НОМЕР_2, строк дії якої -
лютий 2014 року, проте ця карта
відповідачем не отримана.

Згідно правової позиції, яка
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 19 березня 2014 року (справа
№ 6-14 цс 14), яка відповідно до ст. 3607 ЦПК
України є обов'язковою для
застосування судами, відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності (ст.
257 ЦК України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, яка висловлена в
постанові від 6 листопада 2013 року
(справа № 6-116цс13) відповідно до ст. 261 ЦК
України початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України), що
підлягає сплаті.

Із Заяви позивальника від 06 серпня 2008
року, яка є складовою частиною
Кредитного договору, та згідно довідки
про умови кредитування з використанням
кредитки «Універсальна GOLD», яка була
підписана Позичальником ОСОБА_3 при
отриманні картки 26 серпня 2008 року,
Позичальник має вносити на погашення
кредиту до 25 числа місяця, що слідує за
звітним, щомісячні платежі у розмірі 7%
від суми заборгованості, але не менш 50
грн./10 $ та не більш залишку
заборгованості (а.с. 13-14).

Згідно розрахунку заборгованості
останній платіж процентів відповідач
здійснив 14 жовтня 2008 року в сумі 16,48
грн., а погашення кредиту останній раз
відбулося 12 листопада 2008 року
(непогашений кредит зменшився з 16 563,36
грн. (14 938,65 + 1442,00 + 182,71) до 16 528,99 грн. (14 938,65
+ 1442,00 + 148,34), починаючи з 12 листопада 2008
року і до звернення позивача до суду
заборгованість за кредитом складає 16
528,99 грн. (а.с. 7-10), що визнається і
представником відповідача.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Враховуючи, що строк дії кредитної
картки був визначений по 31 серпня 2010
року, перебіг позовної давності щодо
повернення кредиту в повному обсязі
почався зі спливом останнього дня
місяця дії картки, тобто з 01 вересня 2010
року, а щодо місячних платежів - з 25
грудня 2008 року, оскільки з 12 листопада
2008 року кредит не погашався.

До суду з цим позовом позивач звернувся
16 вересня 2013 року, тобто через 3 роки 15
днів після спливу строку повернення
кредиту в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Відповідач 27 лютого 2014 року подав до
суду першої інстанції заперечення на
позовну заяву, в яких заявив про
застосування позовної давності (а.с. 44).

Враховуючи, що перебіг позовної
давності щодо повернення кредиту в
повному обсязі почався з 01 вересня 2010
року, а щодо місячних платежів ще
раніше (з 25 грудня 2008 року), до суду
позивач звернувся лише 16 вересня 2013
року, він на 15 днів пропустив строк
позовної давності щодо повернення
кредиту в повному обсязі, про
застосування якого просив позивач.

Суд першої інстанції неправильно
встановив строк дії кредитної карти, що
призвело до помилкового висновку про
звернення позивача до суду в межах
строку позовної давності. Доводи
апеляційної скарги відповідача про
неповне з'ясування судом обставин
справи, а саме, про те, що карту з новим
строком дії він не отримував, є
обґрунтованими.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до п. 31 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму від 07
лютого 2014 року № 7) зі спливом
строків позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи, що перебіг позовної
давності щодо повернення кредиту в
повному обсязі почався з 01 вересня 2010
року, до суду позивач звернувся 16
вересня 2013 року, тобто з пропуском на 15
днів строку позовної давності, про
застосування якого просив позивач,
поважних причин пропуску строку
позивачем не зазначено та відповідні
докази поважності причин пропуску
строку апеляційному суду не надані,
рішення суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог про стягнення заборгованості за
кредитним договором б/н від 06 серпня 2008
року за пропуском строку позовної
давності.

Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК
України якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Оскільки позивачу у задоволенні
позовних вимог відмовлено, понесені
ним при зверненні до суду витрати по
сплаті судового збору в розмірі 538,17
грн. (а.с. 1) відшкодуванню йому не
підлягають.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК
України, апеляційний суд Донецької
області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Микитівського районного суду
м. Горлівки Донецької області від 04
березня 2014 року скасувати та ухвалити
нове.

Відмовити публічному акціонерному
товариству Комерційний Банк
«ПриватБанк» у задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
без номера від 06 серпня 2008 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

А.П. Іванова