Ухвала

іменем України

02 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О., суддів:
Касьяна О.П., Коротуна В.М.,Кафідової
О.В., Ступак О.В.,розглянувши у судовому
засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення
на майно та виселення, за касаційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення
Теофіпольського районного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Хмельницької
області від 18 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило звернути стягнення на іпотечне
майно - належний ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором, виселити його
разом із дружиною ОСОБА_7

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 3 березня 2008 року
між сторонами укладено договір, за
яким Банк надав відповідачу кредит у
сумі 300 000 грн зі сплатою 15 % на рік за
користування коштами та терміном їх
повернення до 3 листопада 2029 року, а
відповідач передав в іпотеку позивачу
спірний житловий будинок.

Взяті на себе зобов'язання за договором
кредиту ОСОБА_6 не виконує, тому
позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Рішенням Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від
25 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області від 18 листопада
2013 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалу апеляційного суду, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що банком не надано доказів
наявності заборгованості, що
утворилась з вини відповідача.

Проте погодитись з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 3 березня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику 300 000 грн
кредитних коштів зі сплатою 15 % на рік
строком до 3 листопада 2029 року на
придбання житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, який
відповідач передав в іпотеку банку на
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором.

З 3 серпня 2008 року відсоткова ставка за
кредитом підвищена до 25,08 %
річних.

4 серпня 2008 року додатковою угодою
замінено валюту зобов'язання із
української гривні у долари США і
станом на 4 серпня 2008 року визначено
розмір гривневої заборгованості
позичальника в сумі 299 143,64 грн у 64 470,61
доларів США, розмір відсоткової ставки
визначено у 1,17 % на місяць на суму
залишку заборгованості зі сплатою
винагороди за резервування коштів в
розмірі 3 % річних від суми
зарезервованих коштів.

10 грудня 2010 рішенням Теофіпольського
районного суду задоволено частково
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернуто стягнення на
предмет іпотеки та визнано недійсною
додаткову угоду до кредитного договору
від 4 серпня 2008 року за позовом ОСОБА_6

12 квітня 2011 року рішенням апеляційного
суду Хмельницької області рішення суду
першої інстанції в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки скасовано
та відмовлено у задоволенні цих
позовних вимог з тих підстав, що банком
сфальсифіковано додаткову угоду до
кредитного договору та незаконно
підвищено відсоткову ставку за
кредитом, тому заборгованість виникла
не з вини ОСОБА_6 і підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
немає.

Рішення суду першої інстанції в
частині визнання недійсною додаткової
угоди залишено без змін.

Позивач вважає, що відповідач порушує
умови кредитного договору, не повертає
кредитні кошти та не сплачує відсотки
за користування ними відповідно до
графіку внаслідок чого станом на 15
серпня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 964 939 грн 56
коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 610, 611 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), внаслідок чого
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції належним чином не перевірив
обставин справи щодо виконання
відповідачем умов кредитного договору
про сплату кредиту та відсотків за
користування ним, не з'ясував, чи
додержано банком встановлений порядок
зміни відсоткової ставки за кредитом
та якими доказами це підтверджується, а
відтак не перевірив і наявність
заборгованості.

Крім того, не врахував, що зміни до
кредитного договору про підвищення
відсоткової ставки відповідачем не
оскаржувались та у встановленому
законом порядку незаконними не
визнавалися і не скасовані, а відтак не
перевірив чи є у відповідачча борг за
кредитним договором та відсотками та
чи виникло у позивача право на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а пославшись на те, що банком
неправомірно було підвищено
відсоткову ставку за кредитом у зв'язку
з чим відсутня вина відповідача у
виникненні заборгованості, дійшов
передчасного висновку про відмову у
задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції цих
недоліків не усунув, на порушення ст. 303
ЦПК України не перевірив законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, постановив ухвалу з порушенням
норм процесуального права.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
із направленням справи на новий
судовий розгляд, як передбачено ст. 338
ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
потрібно задовольнити, рішення
Теофіпольського районного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Хмельницької
області від 18 листопада 2013 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити,
рішення Теофіпольського районного
суду Хмельницької області від 25
вересня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Хмельницької області від 18
листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді :

О.П. Касьян

О.В. Кафідова

В.М. Коротун

О.В. Ступак