Справа № 161/3262/14-ц
Провадження № 2/161/1570/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А
Ї Н И

12 травня 2014 року Луцький міськрайонний
суд Волинської області

в складі: головуючого-судді -
Пушкарчук В.П.

при секретарі - Авдійчук
О.А.

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2,

представника відповідача - адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного
майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного
майна, мотивуючи позов тим, що вона і
ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 29.10.1994 року по 22.06.2009 року.

В шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

24.01.2010 року ОСОБА_5 одружився з
відповідачем ОСОБА_4 В шлюбі з
останньою народився син.

ІНФОРМАЦІЯ_3 року після тривалої
тяжкої хвороби ОСОБА_5 помер.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 побудували житловий будинок по
АДРЕСА_1 Будинок зданий в експлуатацію
у 2006 році.

19.08.2013 року ОСОБА_5 зазначений будинок
заповів дружині ОСОБА_4

Позивач вказала, що згідно ч. 3 ст. 368 ЦК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 було досягнуто згоди, що чоловік
залишається проживати у збудованому
ними будинку, а ОСОБА_1 з дітьми будуть
проживати в іншому місці, на той час
ОСОБА_1 почала будувати будинок у
АДРЕСА_2

Позивач стверджує, що колишній чоловік
допомагав їй у будівництві нового
будинку. Однак між ними була
домовленість, що в майбутньому спільно
збудований будинок буде належати їхнім
дітям.

Після смерті бувшого чоловіка його
дружина заперечує право позивачки на
її частину будинку, а тому ОСОБА_1
просила суд поновити пропущений 3-х
річний строк звернення до суду за
захистом порушеного права та визнати
за нею право власності на ? частину
будинку АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов
підтримали з наведених підстав та
просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала та заперечувала проти
його задоволення. Пояснила, що
проживала з покійним у зареєстрованому
шлюбі.

Сім'я від першого шлюбу ОСОБА_5 за
їхньою взаємною згодою проживала в
окремому будинку, який чоловік
допомагав будувати. А тому жодних
підстав для визнання за позивачем
права власності на ? частину спірного
будинку немає.

Представник відповідача позову не
визнав, підтримав пояснення
відповідача. Додаткого пояснив, що
ОСОБА_1 пропустила строк звернення до
суду за захистом порушеного права, що
також є самостійною підставою для
відмови у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові та інші зібрані у
справі докази, суд прийшов до висновку,
що позов підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Згідно ст. 21 СК України шлюб є дійсним
при укладенні (реєстрації) його в
органах державної реєстрації актів
цивільного стану.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України передбачено,
що майно, набуте подружжям за час шлюбу,
є їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 2 - вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із зазначеною нормою при
вирішенні питання про визнання майна
подружжя їх спільною сумісною чи
особистою приватною власністю
з'ясуванню підлягають як підстави й час
набуття такого майна, так і джерела
його придбання.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 і ОСОБА_5 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 29.10.1994 року по
22.06.2009 року.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 і
ОСОБА_5 побудували житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями і спорудами по АДРЕСА_1
Будинок був побудований на земельній
ділянці, яка була подарована ОСОБА_5
03.12.2004 року. Будинок зданий в
експлуатацію на підставі рішення
Боратинської сільської ради № 42 від
27.10.2005 року. 25 січня 2006 року КП «ВОБТІ»
було прийнято рішення про реєстрацію
права власності на нерухоме майно -
житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Сторони в судовому ствердили, що дійсно
спірний будинок був побудований
подружжям ОСОБА_5 І ОСОБА_1 в період
їхнього шлюбу.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Відповідачем не доведено і судом не
здобуто жодних доказів, що на час
розірвання шлюбу між ОСОБА_5 і ОСОБА_1
було досягнуто згоди щодо поділу майна,
зокрема, що спірний житловий будинок
залишився лише у приватній власності
ОСОБА_5

А тому саме зазначений будинок є
спільною сумісною власністю ОСОБА_5 і
ОСОБА_1, тобто ОСОБА_1 є власником ?
частини вказаного будинку.

Твердження відповідача і її
представника, що позивачем пропущено
строк позовної давності, не заслуговує
на увагу, оскільки згідно ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 391 ЦК України позовна
давність не може поширюватися на
вимоги про усунення перешкод у
здійсненні власником права
користування та розпорядження своїм
майном, оскільки в такому разі йдеться
про триваюче цивільне правопорушення.
Отже, власник може пред'явити такий
позов у будь-який час незалежно від
того, коли почалося порушення його
прав, оскільки воно триває і на час
пред'явлення позову.

А тому суд прийшов до висновку, що
ОСОБА_1 строк позовної давності при
пред'явленні даного позову не
пропущено.

Згідно ст.ст. 84, 88 ЦПК України, стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Позивач просила судові
витрати залишити за нею.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 346, 368, 369, 372, 391 ЦК України,
ст.ст. 60, 67-72 СК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 (десяти) днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
В.П.
Пушкарчук