Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - судді
Куцина М.М.,

суддів: Павліченка С. В.,
Собослоя Г. Г.,

при секретарі - Чейпеш С.
І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ужгороді цивільну
справу за апеляційною скаргою
позивачки ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду 3
жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, де треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору:
Відділ реєстрації речових прав на
нерухоме майно реєстраційної служби
Мукачівського МРУЮ ГУЮ в Закарпатській
області, міський відділ ДВС
Мукачівського управління юстиції, про
визнання квартири об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, визнання
неправомірними дій державного
виконавця та скасування акту опису та
арешту майна та всіх подальших
документів, складених державним
виконавцем, повернення квартири у
спільну сумісну власність подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_6 шляхом скасування
реєстрації права власності на квартиру
ОСОБА_3 та в подальшому ОСОБА_5, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом.

Позов мотивовано тим, що 13 листопада 1990
року між нею - ОСОБА_1 та ОСОБА_7,
укладено шлюб, який зареєстровано
Мукачівським відділом ЗАГС, актовий
запис № 6.

Під час шлюбу подружжям ОСОБА_7 на
підставі договору - купівлі продажу від
12 листопада 2002 року була придбана у
власність квартира АДРЕСА_1.

Дана квартира входила до
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_7.

7 березня 2003 року подружжям ОСОБА_7 на
підставі договору обміну квартири,
посвідченого державним нотаріусом
Мукачівської державної нотаріальної
контори, придбано у спільну сумісну
власність квартиру АДРЕСА_2, яка була
зареєстрована на чоловіка - ОСОБА_7.

Позивачка вважає, що у відповідності
до правил ст. 16 Закону України „ Про
власність ", ст. 22 КпШС України та ст. 60
СК України дана спірна квартира
належить до спільної сумісної
власності, як майно, яке нажите
подружжям ОСОБА_7 за час шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст. 73 СК України, за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено тільки
на особисте майно і на частку у праві
спільної власності подружжя, яка
виділена в натурі.

На підставі рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 26
червня 2011 року щодо її чоловіка ОСОБА_7
був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_7 48. 246.50 гривень
боргу за договором позики.

Згідно з цим, було видано виконавчий
лист від 19 серпня 2011 року, на виконання
якого державним виконавцем МВ ДВС
Мукачівського міського управління
юстиції був складений акт опису та
арешту квартири АДРЕСА_2.

Позивачка зверталася з письмовою
вимогою до державного виконавця, у
зв'яку з поданням зазначеного позову,
просила зупинити реалізацію сспірної
квартири .

14 червня 2013 року спірну квартиру
продано на прилюдних торгах .

Позивачка вважає, що при проведенні
виконавчих дій щодо опису та арешту
зазначеної квартири, державним
виконавцем порушені вимоги п. 5.1.4
Інструкції „Про проведення
виконавчих дій" , затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України № 74/5 від
15.12.1999 року, стягнення звертається
тільки на майно боржника, яке належить
йому на праві власності.

Також державним виконавцем були
допущені грубі порушення закону при
здійсненні своїх повноважень,
передбачених Законом України „ Про
виконавче провадження" щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості й
оцінки квартири та призначення
прилюдних торгів у відповідності до
ст.ст. 18,24-27,32,33,55,57 цього закону.

Зокрема, порушені вимоги ст. 62 Закону
України „ Про виконавче провадження",
оскільки звернення стягнення на
будинок, квартиру, інше приміщення, що є
нерухомим майном, проводиться у разі
відсутності у боржника достатніх
коштів чи рухомого майна. В останню
чергу звертається стягнення на
житловий будинок чи квартиру.

Державний виконавець перед початком
примусового виконання рішення не
перевірив наявність у чоловіка
грошових коштів та інших цінностей
для задоволення вимог і наклав арешт на
його спільну квартиру з дружиною.
Вартість трьохкімнатної квартири в
декілька разів перевищує розмір боргу
чоловіка ОСОБА_7.

Позивачка вважає, що спірну квартиру
було відчужено поза її волею, як
власника, не маючи на це відповідного
права , і за власником, згідно із ст. 388
ЦК України, зберігається право на
витребування майна, а добросовісний
набувач не набув право власності на
таке майно.

Позивачка, посилаючись на зазначені у
позовній заяві обставини справи, та з
підстав, передбачених ст. ст. 41,47
Конституції України, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст.26,
ч.3 ст.32 , ст.33, ч.3 ст.36, ч.2 ст.57, ст. ст.
50,55,85,62, Закону України „ Про виконавче
провадження", п.5.1.4 Інструкції „ Про
проведення виконавчих дій" ,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України №74/5 від 15.12.1999 року, ст
ст. ч. 2 ст.1 6, 203, 215,321, 330,388 ЦК України, ст.
ст. 60,73 СК України, просила в суді
першої інстанції визнати
неправомірними дії старшого
державного виконавця МВ ДВС
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції Ярошевського Д. А.
щодо опису та накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_2. Визнати, що квартира
АДРЕСА_2 є спільною власністю подружжя -
ОСОБА_1 та ОСОБА_7. Виключити з акту та
арешту майна від 19 серпня 2011 року
спірну квартиру АДРЕСА_2. Визнати
неправомірними та скасувати всі
подальші документи, складені державним
виконавцем, які направлені на
неправомірне відчуження вказаної
квартири.

Повернути квартиру АДРЕСА_2 у спільну
сумісну власність подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_7 шляхом скасування реєстрації
права власності на цю спірну квартиру
за ОСОБА_3 та в подальшому за ОСОБА_9.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 3 жовтня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погодившись із даним рішенням
місцевого суду, позивачка оскаржила
його в апеляційному порядку з підстав
того, що таке рішення є незаконним та
помилковим, оскільки судом було
невірно застосовано норми
процесуального та матеріального права,
і просила в суді апеляційної
інстанції рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити у повному
обсязі

Позивачка та її представник у суді
апеляційної інстанції вимоги
апеляційної скарги підтримали у
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_10
вважає рішення суду першої інстанції
законним та обґрунтованим, а
апеляційну скаргу безпідставною.

Представники інших осіб повторно у
судове засідання не з'явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, а тому їх
неявка, згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України,
не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися до суду апеляційної
інстанції по справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляції, вважає, що апеляційні скарги
представників позивача та
відповідача підлягають до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, доказування
не може ґрунтуватись на припущеннях, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання спірної квартири
спільним майном подружжя у
відповідності до положень ст.ст.
60,61 ЦПК України, місцевий суд виходив з
того, що спірна квартира не входила до
об'єктів права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1, оскільки
була зареєстрована у Мукачівському
ММБТІ у відповідності до експертної
оцінки за ОСОБА_7 та рішенням
Мукачівського міськрайонного суду від
16 березня 2011 року встановлений цей
факт і у відповідності до правил ст.61
ЦПК України не потребує доказування.

Також, місцевий суд. відмовляючи у
задоволенні інших позовних вимог,
виходив з положень ст. ст. 60,61 ЦПК
України та положень ст. ст. 328,383, та ч. 3
ст. 388 ЦК України, що майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продано у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду щодо відмови
у задоволенні позовних вимог про
визнання неправомірними дій старшого
державного виконавця МВ ДВС
Мукачівського РУЮ щодо опису,
накладення арешту та всіх подальших
дій, складених державним виконавцем,
які направлені на неправомірне
відчуження вказаної квартири,
повернення квартири у спільну сумісну
власність подружжя ОСОБА_7 та
скасування реєстрації на цю квартиру,
оскільки місцевий суд, розглядаючи
заявлений по справі позов у
вищезазначених задоволених позовних
вимогах повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин.

Проте судова колегія не може
погодитися з висновком місцевого суду
щодо вирішення позовної вимоги про
визнання спірної квартири сумісною
власністю подружжя ОСОБА_7, оскільки у
зазначеній частині позову суд
допустився порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, місцевий суд, відмовляючи у
частині позову про визнання спірної
квартири спільним майном подружжя
ОСОБА_7 послався на ч.3 ст.61 ЦПК України,
що рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 16 березня 2011
року, задоволений позов ОСОБА_1 до
підрозділу примусового виконання ДВС
головного управління юстиції в
Закарпатській області про звільнення
з -під арешту, де третя особа на боці
позивача ОСОБА_7 . Цим рішенням
виключено спірну квартиру з акту
опису й арешту майна від 22 вересня 2009
року, що складений головним державним
виконавцем підрозділу примусового
виконання рішень ДВС Головного
управління юстиції в Закарпатській
області ОСОБА_11 при примусовому
виконанні виконавчого листа №2-170/09,
виданого 17 квітня 2009 року
Мукачівським міськрайонним судом.

Однак, із матеріалів справи та тексту
рішення від 16 березня 2011 року
вбачається, що ставилося питання про
виключення спірної квартири з-під
арешту з підстав, передбачених ст. 18
Закону „ Про охорону материнства" та
ст. 177 СК України, у порядку виконання
іншого виконавчого листа №2-170/09,
виданого 17 квітня 2009 року Мукачівським
міськрайонним судом про стягнення із
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 боргу у сумі
21.733 гривень.

Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа щодо
якої встановлено ці обставини.

З врахуванням наведеного, положення ч.3
ст. 61 ЦПК України , у даних
правовідносинах застосуванню не
підлягає.

Отже, у частині позову про визнання
спірної квартири спільним майном
подружжя ОСОБА_7 , рішення місцевого
суду не відповідає положенням ст. ст.213
та 214 ЦПК України , а тому відповідно до
пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України,
дані обставини є підставою для
скасування рішення у цій частині і
ухвалення нового рішення про
задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України (далі - КпШС України)
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.

Аналогічна норма міститься в ст. 60 СК
України, який набрав чинності з 1 січня
2004 року.

Відповідно до статті 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Статтею 61 СК України (у редакції, чинній
до внесення змін Законом N 2913-VI) було
встановлено, що об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком виключеного
з цивільного обороту. Об'єктом права
спільної сумісної власності є
заробітна плата, пенсія, стипендія,
інші доходи, одержані одним із
подружжя. Якщо одним із подружжя
укладено договір в інтересах сім'ї, то
гроші, інше майно, у тому числі гонорар,
виграш, які були одержані за цим
договором, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Речі для
професійних занять (музичні
інструменти, оргтехніка, лікарське
обладнання тощо), придбані за час шлюбу
для одного з подружжя, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

9 лютого 2011 року набрав чинності Закон N
2913-VI, яким ст. 61 СК України доповнено
частиною п'ятою такого змісту: об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя є житло, набуте одним із
подружжя під час шлюбу внаслідок
приватизації державного житлового
фонду, та земельна ділянка, набута
внаслідок безоплатної передачі її
одному з подружжя із земель державної
або комунальної власності, у тому числі
приватизації.

У відповідності до положень ч.2 ст. 388 ЦК
України, майно не може бути
витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продано у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні факти.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7
зареєстрований 3 листопада 1990
року.

Сторони по справі по теперішній час
перебувають у зареєстрованому шлюбові.

Під час перебування подружжям ОСОБА_7
у зареєстрованому шлюбі ними, на
підставі договору купівлі - продажу від
12 листопада 2002 року, була придбана у
власність квартира АДРЕСА_1.

Дана квартира була зареєстрована у
Мукачівському ММБТІ та експертної
оцінки за ОСОБА_7.

7 березня 2003 року подружжям
ОСОБА_7 на підставі договору обміну
квартири, посвідченого державним
нотаріусом Мукачівської державної
нотаріальної контори, придбано у
спільну сумісну власність квартиру
АДРЕСА_2 , яка була зареєстрована у
Мукачівському ММБТІ та експертної
оцінки 5 травня 2003 року за чоловіком
ОСОБА_7 ( т. 1 а. с. 8).

На підставі рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 26
червня 2011 року щодо її чоловіка ОСОБА_7
був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_7 48. 246.50 гривень
заборгованості за договором позики.

Постановою державного виконавця ДВС
Мукачівського МУЮ Ярошевським Д. А.
від 4 липня 2011 року відкрито виконавче
провадження на підставі виконавчого
листа №2-1054, виданого 22 червня 2011 року,
про стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_4 заборгованості на загальну суму
48.246.50 гривень.

Цією постановою боржнику наданий
строк добровільного виконання
рішення суду по сплаті боргу до 11 липня
2011 року.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 16 березня
2011 року задоволений позов ОСОБА_1 до
підрозділу примусового виконання ДВС
головного управління юстиції в
Закарпатській області про звільнення
з -під арешту, де третя особа на боці
позивача ОСОБА_7. Виключено спірну
квартиру з акту опису й арешту майна
від 22 вересня 2009 року, що складений
головним державним виконавцем
підрозділу примусового виконання
рішень ДВС Головного управління
юстиції в Закарпатській області
ОСОБА_11 при примусовому виконанні
виконавчого листа №2-170/09, виданого 17
квітня 2009 року Мукачівським
міськрайонним судом.

Постановою державного виконавця ДВС
Мукачівського МУЮ Ярошевським Д. А.
від 20 липня 2011 року накладений арешт
на майно боржника ОСОБА_7 на квартиру
АДРЕСА_2.

Із інформаційної довідки з реєстру
прав власності на нерухоме майно
вбачається, що 5 травня 2003 року
квартира АДРЕСА_2 зареєстрована за
ОСОБА_7 на підставі договору міни від 5
травня 2003 року.

Державним виконавцем 19 серпня 2011 року
проведено опис і арешт квартири
АДРЕСА_2.

Із змісту скарги боржника ОСОБА_7 на
дії ДВС Мукачівського МУЮ про
визнання неправомірних дій ДВС з
приводу незаконного проникнення в
житло від 22 серпня 2011 року вбачається,
що він стверджує факт віднесення цієї
спірної квартири до спільного майна
подружжя ОСОБА_7 ( а. с. 56 виконавче
провадження №4-7/13.).

Згідно з цим виконавчим листом 19
серпня 2011 року державним виконавцем МВ
ДВС Мукачівського міського управління
юстиції був складений акт опису та
арешту квартири АДРЕСА_2.

Позивачка зверталася з письмовою
вимогою до державного виконавця у
зв'язку з поданням зазначеного позову ,
просила зупинити реалізацію належної
квартири .

14 червня 2013 року спірну квартиру
продано на прилюдних торгах .

Зокрема, із протоколу №1-6/071/13 від 10
червня 2013 року проведення прилюдних
торгів, проведених приватним
підприємством „ Спеціалізоване
підприємство "Юстиція"" Закарпатська
філія, вбачається, що трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_2 загальною площею 55,3
м.кв. була придбана за 108.900.00 гривень
ОСОБА_3 ( виконавче провадження а. с.
224).

Доводи апеляційної скарги щодо
того, що державним виконавцем були
допущені грубі порушення закону при
здійсненні своїх повноважень ,
передбачених Законом України „ Про
виконавче провадження" щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості
та оцінки квартири та призначення
прилюдних торгів ст. ст.18,24-27,32,33,55,57, 62
цього закону та правил п.5.1.4
Інструкції „ Про проведення
виконавчих дій" , затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України №74/5 від
15.12.1999 року, а також про те, що стягнення
звертається тільки на майно боржника,
яке належить йому на праві власності,
що порушені вимоги щодо проведення
оцінки вартості трьохкімнатної
квартири, яка в декілька разів
перевищують розмір боргу чоловіка у
48.246.50 гривень, і не відповідають
вартості квартири, спірну квартиру
було відчужено поза її волею, як
власника, і згідно із ст. 388 ЦК України,
квартира підлягає поверненню, судова
колегія вважає, що зазначені доводи
апеляційної скарги є необґрунтованими
і такими, що підлягають відхиленню з
наступних міркувань.

Позивачкою по справі в суді першої
інстанції не ставилося питання про
визнання публічних торгів продажу
спірної квартири - недійсними.

Судова колегія з врахування
наведеного приходить до висновку, що
спірна квартира була придбана
подружжям ОСОБА_7 під час перебування
ними у зареєстрованому шлюбові і
відповідно до положень статей 16, 17
Закону України "Про власність", статті 22
КпШС України, ст.60, 61 СК України, входила
до складу права спільної власності
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7, з моменту
її придбання з 7 березня 2003 року по
день її відчуження 14 червня 2013
року.

За таких обставин судова колегія
вважає, що рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 3 жовтня 2013
року підлягає скасуванню у частині
вирішення позовної вимоги про
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
ОСОБА_7 та у цій частині позовної
вимоги ухвалює нове рішення про
визнання того, що квартира АДРЕСА_2
входила до складу права спільної
власності подружжя- Іванової ОСОБА_13
та ОСОБА_7.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, судова палата у цивільних
справах апеляційного суду
Закарпатської області ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 3 жовтня
2013 року - скасувати у частині вирішення
позовної вимоги про визнання
квартири об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та у цій частині
позовної вимоги ухвалити нове рішення.

Визнати те, що квартира АДРЕСА_2
входила до складу спільної
власності подружжя - ОСОБА_1 та ОСОБА_7.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, проте може бути
оскаржено на протязі двадцяти днів,
шляхом подання касаційної скарги до
суду касаційної інстанції .

Судді: