Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №0606/1949/2012
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б.,
Заполовського В.Й.,

з участю секретаря судового
засідання: Гукової О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 21 грудня
2012 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами

у справі за позовом ОСОБА_1 до Небізької
сільської ради про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 21 грудня 2012 року відмовлено ОСОБА_1
у задоволенні позову до Небізької
сільської ради про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 26 лютого 2013
року рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 21 грудня 2012 року залишено без змін.

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із заявою про перегляд рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 21 грудня
2012 року за нововиявленими
обставинами. Просила скасувати рішення
суду першої інстанції та визнати
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 26 лютого 2013 року такою, що
втратила законну силу, і ухвалити нове
рішення по суті, задовольнивши її
вимоги. В обґрунтування заяви
посилалася на те, що постановою
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 16 жовтня
2013 року, яку залишено без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
року, рішення Небізької сільської ради
від 16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про
затвердження розпоряджень сільського
голови» визнано нечинним. Даний факт
вважає нововиявленою обставиною,
оскільки основним аргументом у відмові
в задоволенні її позову суд зазначав
те, що розпорядження сільського голови
про скорочення штатної одиниці
завідуючої будинком культури та
рішення сільської ради про
затвердження розпорядження ніким не
оскаржувалися та не скасовувалися.

Ухвалою Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року заяву ОСОБА_1 про
перегляд рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 21 грудня
2012 року у зв'язку з нововиявленими
обставинами залишено без задоволення.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої
інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу. Просить ухвалу скасувати та
постановити нову по суті позовних
вимог. Вважає, що ухвала суду першої
інстанції постановлена з порушенням
норм процесуального права. Зазначає, що
суд помилково дійшов висновку про те,
що зазначена обставина не є
нововиявленою; не дослідив всебічного
впливу даної обставини на прийняття
рішення та того, які правовідносини
випливають із неї; не звернув уваги на
те, що дана обставина існувала на час
ухвалення рішення, однак стала відома
їй лише після запиту до відповідача.
Судом не враховано, що тільки сільська
рада приймає рішення про скорочення
загальної чисельності штату установ,
що належать до комунальної власності
відповідної територіальної громади,
тому відповідно є підстави визнати
незаконним внесення змін до штатного
розпису, проведеного одноособово
сільським головою з перевищенням
повноважень та поновити її на роботі,
так як на день звільнення її посада не
була скорочена.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Залишаючи заяву про перегляд рішення
за нововиявленими обставинами без
задоволення, суд першої інстанції
виходив із того, що обставини, на які
посилається заявниця, не є істотними
та не впливають на висновок суду, не
спростовують факти, покладені в основу
судового рішення, а тому не є підставою
для перегляду рішення суду першої
інстанції.

Однак, погодитися з таким висновком
суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 частини другої ст.361 ЦК
України підставами для перегляду
рішення суду у зв'язку з
нововиявленими обставинами є істотні
для справи обставини, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у пункті 3 своєї
постанови від 30 березня 2012 року №4 «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами» судам
роз'яснив, що необхідними умовами
нововиявлених обставин, визначених
пунктами 1,2 частини другої статті 361
ЦПК України, є те, що вони існували на
час розгляду справи; ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи; вони входять до
предмета доказування у справі та
можуть вплинути на висновки суду про
права та обов'язки осіб, які беруть
участь у справі.

Розпорядженнями сільського голови
Небізької сільської ради
Володарсько-Волинського району
Житомирської області від 25 вересня 2012
року №13-02-05 було скорочено штатну
одиницю - завідуючу будинком культури
с.Небіж з 01 жовтня 2012 року, а від 01
жовтня 2012 року №41-02-06 звільнено ОСОБА_1
з посади завідуючої будинку культури з
01 жовтня 2012 року за п.1 ст.40 КЗпП України
(а.с.7,8).

Рішенням Небізької сільської ради від
16 листопада 2012 року №41-14/2012 «Про
затвердження розпоряджень сільського
голови» було затверджено
розпорядження сільського голови від 25
вересня 2012 року №13-02-05 «Про скорочення
штатної одиниці завідуючої будинком
культури с.Небіж»(а.с.29).

Тобто, розглядається випадок
звільнення з ініціативи власника у
зв'язку із скороченням штату
працівників.

Так, із змісту пункту 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (з
наступними змінами) вбачається, що
розглядаючи трудові спори, пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди
зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у
відповідача мали місце скорочення
чисельності або штату працівників.

Виходячи з системного аналізу ст.26
глави 1 розділу II, глави 2 розділу II, ст.42
глави 3 розділу II Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
повноваження щодо скорочення
чисельності штату працівників
комунальних установ належать виключно
до компетенції сільської ради та
можуть бути делеговані виконкому
сільської ради, а не сільському голові.

Постановою Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 16 жовтня 2013 року, яку ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 січня 2014
залишено без змін, рішення Небізької
сільської ради від 16 листопада 2012 року
№41-14/2012 «Про затвердження розпоряджень
сільського голови» визнано нечинним
(а.с.197-199).

Таким чином, до предмета доказування у
справі входить з'ясування питання чи
дійсно мало місце скорочення штату
працівників та якщо буде встановлено,
що рішення про скорочення штату
працівників установи культури було
прийнято не уповноваженою на те особою,
то така обставина може вплинути на
висновки суду про права та обов'язки
осіб, які беруть участь у справі.

Із мотивувальних частин вище вказаних
рішень адміністративних судів
вбачається, що сесія сільської ради,
рішенням якої було затверджено
розпорядження сільського голови про
скорочення штату працівників закладу
культури, не була повноважною, оскільки
в її роботі приймало участь 7 депутатів,
а для того, щоб сесія була повноважною
у пленарному засіданні повинно було
брати участь не менше 8 депутатів із 14
обраних.

Обставини щодо неповноважності сесії
сільської ради та нелегітимного
рішення цієї ради від 16 листопада 2012
року існували на час розгляду справи (21
грудня 2012 року та 26 лютого 2013 року), але
не могли бути відомі заявниці на час
розгляду справи, оскільки такі факти
були констатовані судами пізніше.

Таким чином, юридичний факт
відсутності рішення уповноваженого
органу щодо скорочення штату
працівників закладу культури на час
звільнення ОСОБА_1 з підстав,
передбачених п.1 ст.40 ЗКпП України, має
істотне значення для розгляду справи,
він існував на час розгляду справи, але
не був і не міг бути відомий заявниці, а
відтак суд першої інстанції при
розгляді заяви про перегляд судового
рішення у зв'язку з нововиявленими
обставинами не дав належної оцінки
наданим доказам, чим порушив вимоги
ст.212 ЦПК України, що тягне за змістом
частини другої статті 307 ЦПК України
скасування ухвали суду першої
інстанції про залишення заяви про
перегляд судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами без
задоволення.

Справа направляється апеляційним
судом для продовження розгляду до
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області, до
повноважень якого законом віднесено
вирішення цього питання.

Колегія суддів задовольняє апеляційну
скаргу частково, оскільки нормами ЦПК
України не передбачено права
апеляційного суду постановляти ухвалу
про задоволення заяви і скасування
ухваленого судом першої інстанції
судового рішення.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,311,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Ухвалу Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 12 березня 2014 року скасувати і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: