РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 2-5767/11

пр. № 2/759/1592/14

21 травня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Лопатюк
Н.Г.,

при секретарі

Ковальовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2; треті особи:
Головне управління юстиції у м. Києві,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2; треті особи: Головне
управління юстиції у м. Києві,
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги мотивувала
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її
батько - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після його смерті відкрилася
спадщина.

Вона є єдиним спадкоємцем по
закону першої черги, у зв'язку з чим
звернулась до Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Однак, при подачі та оформленні
документів стосовно визначення
спадкової маси, їй стало відомо про те,
що за життя її батько склав заповіт на
користь ОСОБА_2 щодо передачі
спадкоємцеві усього належного йому
майна. Даний заповіт 24 квітня 2008 року
був посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського округу ОСОБА_3 за
№2732.

Вважає, що вказаний заповіт має
бути визнаний судом недійсним виходячи
з наступного.

За життя її батько впродовж
десятків років зловживав алкогольними
напоями. В грудні 2005 року він побув
побитий на вулиці, в результаті чого
отримав черепно-мозкову травму. З кінця
2005 року у нього виникли психічні
розлади, зокрема, після травми
з'явились судоми з втратою свідомості,
прикусом язика та мимовільним
сечовипусканням.

З 2007 року, у нього відзначались
зниження пам'яті, підвищена
дратівливість, дизорієнтація в часі та
просторі.

Крім того, він неодноразово
лікувався в Київській міській
клінічній психоневрологічній лікарні
№1, де, зокрема, було встановлено
наступний діагноз: органічне ураження
головного мозку
судинно-інтоксикаційного генезу з
вираженим інтелектуально-мнестичним
зниженням, вираженими змінами
особистості по експлозивному типу.

В квітні 2007 року, рішенням
спеціалізованої психіатричної
медико-соціальної експертної комісії
№2, йому була встановлена третя група
інвалідності, а з липня 2010 року - друга.

Також, впродовж усього
захворювання її батько перебував на
утриманні свого брата - ОСОБА_5, який в
середині 2009 року звернувся до
Святошинського районного суду м. Києва
із заявою про визнання ОСОБА_4
недієздатним.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва вищезазначену
заяву було задоволено та визнано
ОСОБА_4 недієздатним. В подальшому,
іншим рішенням суду ОСОБА_4 було
призначено опікуном її батька.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач
звернулась до суду за захистом своїх
порушених прав та з підстав, наведених
вище, а також керуючись ст.ст.225, 1257 ЦК
України просить задовольнити її позов
та визнати недійсним заповіт,
складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчений 24 квітня 2008
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
та зареєстрований в Реєстрі за №2732.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його адвокат вдруге
в судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи 02 квітня 2014
року були повідомлені належним чином,
однак не з'явились в судове засідання,
жодних заяв про відкладення розгляду
справи не надходило, про дане судове
засідання повідомлялись належним
чином, однак судовий виклик був
проігнорований, у зв'язку з чим конверт
зі зворотнім повідомленням повернувся
на адресу суду за закінченням
встановленого строку його зберігання,
а тому враховуючи, що відповідач
абсолютно не був позбавлений права
з'явитись до суду для дачі своїх
додаткових пояснень (заперечень) та
повідомлявся кожен раз про судові
засідання належним чином, володів
інформацією про рух даної цивільної
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу у його відсутності
та відсутності його адвоката.

Треті особи в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
просили розглянути справу у їх
відсутності.

Вислухавши пояснення позивача,
з'ясувавши усі фактичні обставини
даної справи, дослідивши письмові
докази у їх сукупності та
співставленні, зокрема медичну
документацію та акт посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №874 від 30.10.2013 року,
допитавши свідків, суд дійшов до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3
року помер ОСОБА_4, про що в Книзі
реєстрації смертей 23 лютого 2011 року був
зроблений відповідний актовий запис за
№3440 (том І, а.с.7 - копія свідоцтва про
смерть).

Як вбачається з свідоцтва про
народження та свідоцтва про укладення
шлюбу, ОСОБА_1 є рідною донькою
покійного ОСОБА_4, після укладення
шлюбу змінила своє прізвище з ОСОБА_1 на
ОСОБА_1 (том І, а.с.8 - копія свідоцтва про
народження; а.с.9 - копія свідоцтва про
укладення шлюбу).

Позивач в судовому засіданні
пояснила, що після смерті батька
відкрилася спадщина, вона є єдиною
спадкоємицею по закону першої черги, у
зв'язку з чим звернулась до Дванадцятої
Київської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини.

Однак, при подачі та оформленні
документів стосовно визначення
спадкової маси, їй повідомили, що за
життя її батько склав заповіт на
користь ОСОБА_2, відповідача у справі,
щодо передачі спадкоємцеві усього
належного йому майна. Даний заповіт 24
квітня 2008 року був посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського округу ОСОБА_3 за №2732.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме з ксерокопії спадкової
справи, ОСОБА_4 дійсно було складено
заповіт на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
посвідчений 24 квітня 2008 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в Реєстрі за №2732 (том І,
а.с.115 - копія заповіту).

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, вищевказаний заповіт має бути
визнаний судом недійсним, оскільки її
батько в момент укладення заповіту за
своїм психічним станом не усвідомлював
значення свої дій та не міг керувати
ними.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 30 липня 2009
року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнано
недієздатним (том І, а.с.17 - копія
рішення суду).

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 05 лютого 2010
року, встановлено опіку над
недієздатним ОСОБА_4 та призначено
опікуном його рідного брата - ОСОБА_5
(том І, а.с.18 - копія рішення суду).

Вищевказані судові рішення
набрали законної сили.

З пояснень відповідача у справі,
які відображені в журналі судового
засідання від 27 листопада 2012 року
вбачається, що він є онуком ОСОБА_7,
цивільної дружини ОСОБА_4. Він пояснив,
що вони деякий час проживали разом, а
потім він приїзджав до них в гості.
Покійний ОСОБА_1 був для нього як
дідусь, часто хворів, оскільки був
епілептиком, а тому у нього постійно
були приступи та викликалась швидка
допомога, у зв'язку з чим останній часто
лежав у лікарнях. Покійному не було
відомо, що його рішенням суду визнано
недієздатним, а також те, що його брат
був призначений його опікуном.

Крім того, відповідачу особисто
не було відомо, що покійний був
визнаний недієздатним.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 суду показала, що вона
знала покійного ОСОБА_4 20 років,
оскільки проживала по сусідству. Після
його побиття, у нього крутилась голова
і він падав в обмороки.Однак, він не був
агресивним та не зловживав
алкогольними напоями.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_9 суду показала, що вона
почала спілкуватись з померлим ОСОБА_4
та його цивільною дружиною ОСОБА_7 десь
з 89-90 року. Особисто вона не бачила, щоб
померлий зловживав спиртними напоями,
хоча після 2001 року вони спілкувались
лише по телефону.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона
знала ОСОБА_4. Після того, як його
побили, у нього почались приступи
епілепсії. Крім того, померлий часто
лежав у лікарнях.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_11 суду показала, що у
ОСОБА_4 були приступи епілепсії, міг
впасти. Молодший брат покійного
постійно забирав його до психіатричної
лікарні з власної ініціативи.

Отже, позивач звернулась до суду
за захистом своїх порушених прав та з
підстав, наведених в позові, а тому
керуючись ст.ст.225, 1257 ЦК України
просить задовольнити її позов та
визнати недійсним заповіт, складений
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2.

Виходячи зі змісту ч.1 ст.225 ЦК
України, правочин, який дієздатна
фізична особа вчинила у момент, коли
вона не усвідомлювала значення своїх
дій та (або) не могла керувати ними, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом цієї особи, а в разі її смерті -
за позовом інших осіб, чиї цивільні
права або інтереси порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України,
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Пунктом 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від
06.11.2009 року роз'яснено, що правила
статті 225 ЦК поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого
стану на момент укладення правочину
суд відповідно до статті 145 ЦПК
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї зі сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до статті 212
ЦПК.

Крім того, при розгляді справ за
позовами про визнання недійсним
заповітів на підставі статті 225,
частини другої статті 1257 ЦК суд
відповідно до статті 145 ЦПК за
клопотанням хоча б однієї зі сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Для всебічного розгляду справи,
повного з'ясування обставин, що мають
значення для вирішення спору по суті,
та з урахуванням вимог діючого
законодавства при розгляді справ за
позовами про визнання недійсним
заповітів на підставі статті 225,
частини другої статті 1257 ЦК України, 23
квітня 2013 року Святошинським районним
судом м. Києва було призначено у справі
посмертну судово-психіатричну
експертизу для з'ясування питання, чи
міг ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померлий
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, на момент складання
заповіту 24 квітня 2008 року
усвідомлювати значення свої дій та
керувати ними.

В розпорядження експертів було
надано матеріали цивільної справи,
медичну карту Київського міського
психоневрологічного диспансеру №4
амбулаторного хворого ОСОБА_4, медичну
карту №540 Міської клінічної лікарні №9,
медичну карту №191 Дорожньої клінічної
лікарні №1 ст. Київ, ряд медичних карток
пацієнта стаціонару ОСОБА_4 Київської
міської клінічної психоневрологічної
лікарні №1, дві медичні карти Міської
клінічної лікарні №4 стаціонарного
хворого ОСОБА_4, завірену належним
чином копію спадкової справи померлого
та архівну медико-експертну справу
ОСОБА_4 з Центру медико-соціальної
експертизи м. Києва Спеціалізованої
психіатричної МСЕК №2.

Крім того, в матеріалах справи
міститься виписка державного закладу
«Республіканська клінічна лікарня МОЗ
України» з історії хвороби
стаціонарного хворого ОСОБА_4.(том І,
а.с.152 - копія виписки).

Згідно акту посмертної
комісійної судово-психіатричної
експертизи №874 від 30 жовтня 2013 року,
ОСОБА_4 на момент складання заповіту 24
квітня 2008 року виявляв ознаки стійкого
хронічного психічного розладу:
органічне ураження головного мозку
поєднаного генезу
(судинно-травматично-інтоксикаційного)
з вираженим психоорганічним синдромом
(МКХ 10 F07.9). За своїм психічним станом не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними (том ІІ, а.с.32-37 - акт
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи).

Відповідно до ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, в ході судового
розгляду достовірно встановлено, що на
момент вчинення правочину - складання
заповіту 24 квітня 2008 року, ОСОБА_4 за
своїм психічним станом не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними, що знайшло своє підтвердження
належними, допустимими та достовірними
доказами в ході повного і всебічного
розгляду справи, а саме: актом
посмертної комісійної
судово-психіатричної експертизи,
поясненнями сторін, показами свідків
та медичною документацією померлого
ОСОБА_4, що окремо та в сукупності дає
суду можливість ухвалити законне і
справедливе рішення у справі, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в
повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись
ст.225, 1257 ч.2 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-61,
208-209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, пунктом 16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2;
треті особи: Головне управління
юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про визнання заповіту
недійсним - задовольнити.

Заповіт, складений ОСОБА_4, на
користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
посвідчений 24 квітня 2008 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 та
зареєстрований в Реєстрі за №2732,-
визнати недійсним.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: