Справа № 357/3319/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Протасова О. М.
,

при секретарі - Снігур С. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини за
межі України без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з
зазначеним позовом, вказавши, що від
шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Через
погіршення сімейних стосунків
протягом останніх двох років вона та
відповідач проживають окремо, вона
самостійно опікується дитиною, виховує
та утримує її, представляє інтереси
дитини як законний представник. Маючи
намір 22.06.2014 року виїхати за кордон до
Грузії з метою відпочинку та
оздоровлення себе та дитини, вона
звернулась до відповідача з проханням
надати згоду на виїзд сина за межі
України, однак відповідач безпідставно
їй у цьому відмовив. Посилаючись на те,
що незгода відповідача шкодить
інтересам дитини, просила ухвалити
рішення про надання дозволу на виїзд
сина за кордон без згоди батька,
допустивши негайне виконання рішення
суду.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов, посилаючись на
наведені у ньому обставини, відповідач
позов не визнав та вважав, що
оздоровити сина можна і на території
України. Свою незгоду дозволити сину
виїхати за кордон пояснив тим, що, як
йому стало відомо, позивач має намір
утворити у Грузії нову сім'ю та
залишитись там, що унеможливить йому
зустрічатись з сином.

Вислухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
не підлягає задоволенню, з урахуванням
такого.

Зі свідоцтва про народження судом
встановлено, що сторони є батьками
малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З пояснень сторін судом встановлено, що
батьки не досягли між собою згоди щодо
оздоровлення та відпочинку сина у 2014
році, зокрема, відповідач не надав
згоди на виїзд сина за межі України у
республіку Грузія.

Відповідно до ч.ч.6,8 ст.7 СК України,
жінка та чоловік мають рівні права і
обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі
та сім'ї; регулювання сімейних відносин
має здійснюватися з максимально
можливим урахуванням інтересів
дитини.

Згідно зі ст.6 Європейської конвенції
про здійснення прав дітей (Страсбург, 25
січня 1996 року), у справі, яка стосується
дитини, судовий орган до ухвалення
рішення визначає, чи має він достатньо
інформації для ухвалення рішення у
найвищих інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Виходячи з системного аналізу цих норм,
обов'язок довести наявність обставин
та надати відповідні докази на
підтвердження того, що прийняття
судового рішення відповідатиме
найвищим інтересам дитини, покладений
на позивача.

Між тим жодного доказу на
підтвердження того, що виїзд сина за
межі України відповідатиме інтересам
дитини позивач суду не надала.

З урахуванням наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що
позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10,11,60,88,209,212, 213, 215,294-296 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про надання дозволу на виїзд дитини за
межі України без згоди батька
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду Київської
області через Білоцерківський
міськрайонний суд протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги , якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя О. М. Протасова