У Х В А Л А

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина
М.М.,

суддів - Бондаренка Ю.О.,
Собослоя Г.Г.,

при секретарі - Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іршавського районного суду від 22 січня
2014 року та додаткове рішення цього ж
суду від 28 січня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Національного
природного парку "Зачарований край" про
стягнення належної заробітної плати, -

в с т а н о в и л а :

20 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
з позовом до Національного природного
парку "Зачарований край" про стягнення
належної заробітної плати, який
обгрунтував тим, що з 04 листопада 2010
року він працює в НПП «Зачарований
край» на посаді інспектора з кадрів на
підставі п. 1 наказу відповідача № 49-к
від 04 листопада 2010 року. Пунктом 2
цього ж наказу на нього було покладено
додатково виконання обов'язків
провідного юрисконсульта з доплатою 0,5
ставки посадового окладу провідного
юрисконсульта. У зв'язку із прийняттям
на роботу провідного юрисконсульта
ОСОБА_2, пунктом 2 наказу № 89/1-к від 24
вересня 2013 року було скасовано дію
пункту 2 наказу № 39-к від 04 листопада
2010 року.

Посилаючись на те, що у нього змінилися
діючі умови праці у бік погіршення,
тобто згідно витягу № 403 від 02 грудня 2013
року оплата праці за два місяці
зменшилася на 1551,00 грн., а власник або
уповноважений ним орган не повідомили
його за два місяці про погрішення умов
праці, просив стягнути із відповідача
на свою користь належну йому заробітну
плату в сумі 1551,00 грн..

Рішенням Іршавського районного суду
від 22 січня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Додатковим рішенням Іршавського
районного суду від 28 січня 2014 року
стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Не погоджуючись з вказаним судовим
рішенням та додатковим рішенням
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність судових
рішеннь із-за порушення норм
матеріального права, неповного
встановлення обставин справи, просив
скасувати оскаржуване ним рішення і
додаткове рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову і
відшкодування оплати судових витрат за
рахунок відповідача.

Межі доводів апеляційної скарги - судом
першої інстанції не взято до уваги те,
що відповідно до вимог статті 32 КЗпП
України власник або уповноважений ним
орган повинні були повідомити
працівника про зміну істотних умов
праці при суміщенні професій, а не при
припиненні виконання обов'язків. Не
враховано, що роботодавець не може в
односторонньому порядку приймати
рішення з питань оплати праці і повинен
був за два місяці повідомити
працівника про зміну умов праці у бік
погіршення на підставі вимог ст. 103 КЗпП
України. Оскільки апелянта не було
своєчасно повідомлено про зміну оплати
праці, вважає, що рішенням та
додатковим рішенням суду першої
інстанції безпідставно було
відмовлено у стягненні із відповідача
на його користь різниці в зарплаті за
два місяці в сумі 1551,00 грн..

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені, що вбачається з
повідомлення про вручення поштового
відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305
ЦПК України справу розглянуто у
відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Нормами ст. ст. 10, 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення та
додаткове рішення таким вимогам
відповідає.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу в НПП «Зачаровий
край» на посаду інспектора з кадрів з
посадовим окладом згідно штатного
розкладу з 04 листопада 2010 року, що
підтверджується пунктом 1 наказу № 39-к
від 04 листопада 2010 року. Пунктом 2 цього
ж наказу на нього було покладено
виконання обов'язків провідного
юрисконсульта НПП «Зачарований край» з
доплатою 0,5 ставки посадового окладу
провідного юрисконсульта.

У зв'язку з прийняттям на роботу
основного працівника на посаду
провідного юрисконсульта, дія пункту 2
наказу № 39-к від 04 листопада 2010 року
була скасована наказом відповідача №
89/1 від 24 вересня 2013 року, тобто,
починаючи з 24 вересня 2013 року скасовано
виконання позивачем ОСОБА_1 обов'язків
провідного юрисконсульта. Відповідно
було скасовано і доплату, яка
здійснювалася за виконання обов'язків
провідного юрисконсульта.

Згідно ст. 94 КЗпП України та ст. 1 ЗУ «Про
оплату праці» заробітна плата - це
винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Виконання обов'язків тимчасово
відсутнього працівника без звільнення
від основної роботи - це робота,
виконувана поряд з основною роботою,
обумовленою трудовим договором, за
тимчасово відсутнього у звзяку з
хворобою, відпусткою, відрядженням й з
інших причин працівника на тому самому
підприємству, в установі, організації
протягом установленої законодавством
тривалості робочого дня.

Позивач ОСОБА_1 виконував тимчасово
обов'язки провідного юрисконсульта
поряд з основною роботою і за це
отримував винагороду. Коли припилося
виконання додаткових обов'язків,
припинилася і їх оплата. Разом з тим
умови праці за основною роботою,
обумовленою трудовим договором не
змінювалися.

Тому висновок суд першої інстанції про
те, що статею 32 КЗпП України
передбачено обов'язок власника або
уповноваженого ним органу не пізніше
ніж за два місяці повідомити
працівника про зміну істотних умов
праці при суміщенні професій, а не
припиненні виконання обов'язків, є
вірним.

Посилання позивача а апеляційній
скарзі на те, що він працював за
суміщенням посад, тому адміністрація
повинна була повідомити його за два
місяці про погіршення умов праці, а
відтак суд першої інстанції повинен
був стягнути з НПП «Зачарований край»
на його користь різницю в зарплаті за
два місяці, не можуть бути взяті до
уваги як такі що не підтверджені
належними доказами та не базуються на
вимогах закону, в той же час висновки
суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Додаткове рішення суду першої
інстанції від 28 січня 2014 року також
відповідає вимогам закону і його слід
залишити без змін.

Рішення та додаткове рішення місцевого
суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального права,
обставинам справи, доводи скарги
висновків суду не спростовують, тому
колегія суддів підстав для скасування
рішення та додаткового рішення не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Іршавського районного суду від
22 січня 2014 року та додаткове рішення
того ж суду від 28 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:
Судді: