АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 2-168/11
Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/587/К/14
Доповідач Митрофанова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Митрофанової Л.В.

суддів:
Грищенко Н.М., Остапенко В.О.

при секретарі:
Кузьміній Н.В.

за участі: представників ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

правонаступника ОСОБА_5 позивача
ОСОБА_6 - ОСОБА_5 та її представника
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
листопада 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_6, правонаступником якої є ОСОБА_5,
до ОСОБА_2, Виконавчого комітету
Центрально-Міської районної у місті
ради м. Кривого Рогу, Комунального
підприємства Дніпропетровської
обласної ради "Криворізьке бюро
технічної інвентаризації", треті особи
- ОСОБА_8, Перша Криворізька Державна
нотаріальна контора, про поновлення
строку позовної давності, про захист
порушених прав та інтересів,
скасування правових актів, визнання
права власності на частину
домоволодіння,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2010 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_2, Виконавчого
комітету Центрально-Міської районної у
місті ради м. Кривого Рогу,
Комунального підприємства
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро технічної
інвентаризації", Першої Криворізької
Державної нотаріальної контори, про
поновлення строку позовної давності,
про захист порушених прав та інтересів,
скасування правових актів, визнання
права власності на частину
домоволодіння. В обґрунтування
позовних вимог зазначила, що за життя
її чоловіку ОСОБА_9, була надана
земельна ділянка АДРЕСА_1. 15 листопада
1962 року ОСОБА_9 подарував своєму брату -
ОСОБА_10 3/8 частин домоволодіння, який в
свою чергу подарував свою частку своїй
дружині - ОСОБА_2 Оформлюючи спадщину
після смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1
року, вона не змогла отримати витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно у зв'язку з розбіжностями часток
співвласників спільної і часткової
власності за ОСОБА_9 зареєстровано 5/8
частин домоволодіння, а за ОСОБА_2 - 1/2
частина домоволодіння. Після отримання
10.03.2010 року рішення реєстратора, їй
стало відомо, що право власності на 1/2
частину домоволодіння, замість 3/8
його частин, ОСОБА_2 отримала на
підставі рішення виконкому
Центрально-Міської районної у місті
ради м. Кривого Рогу за № 225 від 14.04.1971
року «Про зміну ідеальних часток у
домоволодінні, належного на праві
приватної власності» та договору
дарування від 08.02.1971 року. Тобто, з цього
часу (з 10.03.2010 року ) їй стало відомо, що
частка ОСОБА_2 безпідставно збільшена,
про що вона з її покійним чоловіком не
знали, не здогадувалися і на могли
знати, оскільки в правовстановлюючих
документах на ім'я ОСОБА_9, співвласника
5/8 частин домоволодіння, не були
внесені зміни в частках. Тому у
встановлений законом строк позовної
давності не мали змоги спростувати і
оспорити правовстановлюючі документи
на ім'я ОСОБА_2, вважає, що пропустила
строк з поважних причин, тому,
уточнивши і доповнивши під час
розгляду позовні вимоги, просила суд
поновити їй строк для звернення до суду
з даним позовом, здійснити захист
порушених прав і інтересів, відносно
співвласника домоволодіння АДРЕСА_1,
ОСОБА_9 шляхом припинення
правовідносин, які виникли на підставі
акту Криворізького бюро технічної
інвентаризації, від 09.04.1971 року «Про
зміну ідеальних часток в домоволодінні
АДРЕСА_1», рішення виконкому
Центрально-Міської районної ради
депутатів трудящих за № 222 від 14
квітня 1971 року «Про затвердження акту
ідеальних часток», свідоцтва про право
власності на ім'я ОСОБА_2 на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1, скасувавши їх
та зобов'язати КП ДОР "Криворізьке БТІ",
скасувати запис № 19241 на стор. № 119 в
реєстровій книзі № 84 про державну
реєстрацію на ім'я ОСОБА_2, 1/2 частини
домоволодіння АДРЕСА_1; визнати за нею,
ОСОБА_3, як однією із переживших
подружжя та спадкоємицею за законом
першої черги, після смерті ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року право
власності на 5/8 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається в житлового
будинку А-1 кімнат 1- 2 площею 12,79 кв.м., 1-3
площею 8,74 кв. м., 1- 1 площею 7,00 кв.м., 2-2
площею 13,37 кв.м. та господарських споруд
тамбуру с підвалом, площею 5,6 кв.м,
сараю Б; визнати за ОСОБА_2, право
власності на 3/8 частин домоволодіння,
залишити в користуванні в житловому
будинку А-1 А-1 житлові кімнати 2-3 площею
10,2 кв.м., 2-4 площею 6,96 кв.м., 2-1 площею 9,83
кв.м та господарських споруд - тамбур с
підвалом площею 7,8 кв.м., сарай В, згідно
з договору дарування від 08 лютого 1971
року, посвідченого державним
нотаріусом Четвертої державної
нотаріальної контори 08 лютого 1971 року,
записаного в реєстрі № 584. Також
просила стягнути з відповідача
понесені нею судові витрати в сумі 4784
грн. 15 коп.

Рішенням
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу від 16 листопада 2011 року, з
урахуванням додаткового рішення від 20
червня 2012 року, позовні вимоги ОСОБА_6
задоволені, поновлено ОСОБА_6 строк
позовної давності про захист порушених
прав та інтересів, скасування правових
актів, визнання права власності на
частину домоволодіння, здійснено
захист порушених прав і інтересів,
відносно співвласника домоволодіння
АДРЕСА_1, ОСОБА_9 шляхом припинення
правовідносин, які виникли на підставі
акту Криворізького бюро технічної
інвентаризації, від 09.04.1971 року «Про
зміну ідеальних часток в домоволодінні
АДРЕСА_1», рішення виконкому
центрально-міської районної ради
депутатів трудящих за №222, від 14.04.1971
року «Про затвердження акту ідеальних
часток», свідоцтва про право власності
на ім'я ОСОБА_11 на 1/2 частину
домоволодіння АДРЕСА_1 та скасовано їх.

Зобов'язано КП "ДОР Криворізьке БТІ»,
скасувати запис № 19241, на стор. № 119 в
реєстровій книзі № 84 про державну
реєстрацію на ім'я ОСОБА_2, ? частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_6, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 право
власності на 5/8 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається в житловому
будинку А-1 кімнат 1-2 площею 12.79 кв.м., 1-3
площею 8,74 кв. м., 1- 1 площею 7,00 кв.м., 2-2
площею 13,37 кв.м. та господарських споруд
тамбуру з підвалом, площею 5,6 кв.м, сараю
Б площею 18,8 кв.м.

ОСОБА_2 на 3/8 частин домоволодіння,
залишено в користуванні і житловому
будинку А-1 житлові кімнати 2-3 площею 10,2
кв.м., 2-4 площею 6,96 кв.м., 2-1 площею 9,83 кв.м
та господарських споруд тамбуру з
підваломщлощею 7,8 кв.м. сараю В площею
16,65 кв.м, згідно з договору дарування
від 08 лютого 1971 року, посвідченого
державним нотаріусом Четвертої
державної нотаріальної контори 08
лютого 1971 року, записаного в реєстрі №
584.

Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача ОСОБА_6 понесені
судові витрати по справі в сумі 4784
гривні 15 копійок.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2012 року рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
листопада 2011 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_6,
правонаступником якої є ОСОБА_5.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 жовтня
2012 року скасовано.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
позові, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Зокрема, на її думку, суд
неправомірно задовольнив позовні
вимоги, безпідставно позбавив її
належного по закону їй майна та дійшов
помилкового висновку щодо поважності
причин пропуску позивачем строку для
звернення до суду з позовом. Суд
залишив поза увагою, що ОСОБА_9 був лише
власником договору на забудову, а саме
будівництво здійснювалося обома
братами, і ще у 1955 році житловий
будинок був розділений на двох
власників, між якими існувала
домовленість про користування своїми
половинами дому, і кожен з них будував
свою частину будинку так як він хотів
та у встановленому законом порядку
набули право власності на неї. Судом не
взяті до уваги пояснення представників
виконкому та бюро технічної
інвентаризації. Також, вважає, що судом
надана невірна оцінка доказам у справі
і висновки суду не відповідають
обставинам справи. Крім того, при
розгляді справи судом допущено
численні порушення норм
процесуального права.

В своїх запереченнях ОСОБА_5 просить
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_6
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_9, якому на підставі договору про
право забудови, посвідченого державним
нотаріусом Першої Криворізької
державної нотаріальної контори 07
червня 1947 року реєстровий № 16858 для
будівництва житлового будинку було
виділено земельну ділянку, розташовану
за адресою АДРЕСА_1.

Після закінчення будівництва на
ім'я ОСОБА_9 було зареєстровано
домоволодіння, розташоване за адресою
АДРЕСА_1 що підтверджується
реєстраційним посвідченням, виданим
Криворізьким бюро технічної
інвентаризації 17 грудня 1960 року.

В 1962 році ОСОБА_9 подарував 3/8
частини вказаного домоволодіння
своєму рідному брату ОСОБА_10, що
підтверджується договором дарування,
посвідченим державним нотаріусом 4-ї
Криворізької державної нотаріальної
контори 15 листопада 1962 року, реєстр №
2-767.

ОСОБА_10 прийняв в дар 3/8 частини
домоволодіння, розташованого за
адресою АДРЕСА_1, яка складається із
двох кімнат та кухні і господарських
будівель.

Крім того сім'я відповідачки з дозволу
ОСОБА_9 стала користуватися кімнатою 2-2
площею 13,37 кв. м в житловому будинку
А-1.

В 1971 році ОСОБА_10 подарував належні
йому 3/8 частини житлового будинку з
господарчими спорудами своїй дружині
ОСОБА_2, що підтверджується договором
дарування, посвідченим
державним нотаріусом Четвертої
Криворізької державної
нотаріальної контори 08 лютого 1971 року,
реєстр № 584.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

Після смерті ОСОБА_9, позивачка ОСОБА_6
звернулася до Першої Криворізької
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини та
видачі свідоцтва про право на спадщину
після померлого чоловіка.

Після її звернення до Комунального
підприємства Дніпропетровської
обласної ради «Криворізьке бюро
технічної інвентаризації» з приводу
отримання витягу з реєстру прав
власності для оформлення спадщини та
свідоцтва про право на спадщину вона
отримала рішення реєстратора КП ДОР
«КБТІ» від 10 березня 2010 року про
відмову у видачі витягу з реєстру в
якому зазначено, що у видачі витягу з
реєстру відмовлено «в зв'язку з
розбіжностями часток співвласників,
оскільки за ОСОБА_9 зареєстровано 5/8
частин житлового будинку з
господарчими спорудами на підставі
договору про право забудови,
посвідченого 07 червня 1947 року першою
Криворізькою державною нотаріальною
конторою, за реєстровим № 16858». Згідно
рішення виконкому Центрально-Міської
районної ради народних депутатів №225
від 14 квітня 1971 року «Про зміну
ідеальних часток у спільному
домоволодінні, належного власникам на
праві приватної власності», ідеальні
частки співвласників складають по 1/2
частині кожному. Правовстановлюючі
документи ОСОБА_9 не змінено. У
співвласника ОСОБА_2 правовстановлюючі
документи замінено з ідеальною часткою
1/2». (а.с. 10 том 1).

Право власності на 1/2 частину
домоволодіння, замість 3/8 частин
відповідачка ОСОБА_2 отримала на
підставі рішення виконкому
Центрально-Міської районної ради № 255
від 14 квітня 1971 року «Про зміну
ідеальних часток у домоволодінні,
належного на праві приватної
власності» та договору дарування від 08
лютого 1971 року (а.с.12 том 1). Вказаним
рішенням було затверджено акт
ідеальних часток від 09 квітня 1971 року
(а.с.34) який було складено КП ДОР КБТІ.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив із того, що
актом Криворізького бюро технічної
інвентаризації від 09.04.1971 року "Про
зміну ідеальних часток в домоволодінні
АДРЕСА_1", рішенням Виконкому
Центрально-Міської районної ради
депутатів трудящих за № 222 від 14.04.1971
року "Про затвердження акту ідеальних
часток", свідоцтвом про право
власності на ім'я ОСОБА_2 на 1/2 частину
спірного домоволодіння порушено права
і інтереси співвласника домоволодіння
ОСОБА_9, які підлягають захисту в
судовому порядку шляхом скасування
акту, рішення та свідоцтва про право
власності та зобов'язання КП
"Криворізьке БТІ" скасувати запис № 19241,
на стор. № 119 в реєстровій книзі № 84 про
державну реєстрацію на ім'я ОСОБА_2,
1/2частини домоволодіння АДРЕСА_1,
оскільки, відповідні заява та акт про
визнання ідеальних часток ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 не підписувалися; акт
складено в порушення вимог ст. 119 ЦК
України в редакції 1963 року та
Інструкції Міністерства Комунального
господарства "Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Українською РСР"
від 31.01.1966 року, яка діяла до 13 грудня
1995 року, згідно якої БТІ на підставі
перевірених документів вносить
відомості про право власності до
реєстрової книги і проставляє на
документі власника реєстраційний
напис за встановленою формою;
свідоцтво про право власності на 1/2
частину домоволодіння на ім'я ОСОБА_2
видано на підставі рішення виконкому
Центрально-Міської районної ради
депутатів трудящих № 225 від 14.04.1971 року
"Про затвердження акту ідеальних
часток" та договору дарування від 08.02.1971
року, в той час як у вказаному рішенні
не йдеться взагалі мова про спірне
домоволодіння; з тексту рішення
виконкому № 222 від 14.04.1971 року
вбачається, що співвласники
домоволодіння є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 а в
свідоцтві про право власності на
житловий будинок власником 1/2 частини
спірного домоволодіння вказано
ОСОБА_2; рішення виконкому № 222 від
14.04.1971 року винесено з порушенням вимог
Інструкції Міністерства
комунального господарства та
Верховного Суду України від 31.01.1966 року
"Про порядок реєстрації будинків і
домоволодінь в містах і селищах
міського типу УРСР". Згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи перепланувань, добудов
часток співвласників у спільному
домоволодінні не вбачається, тому акт
від 09.04.1971 року було складено
безпідставно, на підставі якого та
рішення виконкому № 222 від 14.04.1971 року,
свідоцтва про право власності на 1/2
частину домоволодіння на ім'я
відповідача було необґрунтовано
збільшено належну їй частку, а належну
частку ОСОБА_9 - 5/8 - необґрунтовано
зменшено.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстнації з
огляду на наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду відповідає.

Згідно зі ст. 86 ЦК Української РСР (який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин) право власності це
врегульовані законом суспільні
відносини щодо володіння, користування
і розпорядження майном. Право
власності в Україні охороняється
законом. Держава забезпечує
стабільність правовідносин власності.

Право користування не можливе без
фактичного володіння річчю, тому воно
здійснюється лише в сукупності з
правом володіння річчю. Право
розпорядження є невід'ємним від права
власності та здійснюється особисто
власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦК Української
РСР кожен громадянин може мати в
особистій власності трудові доходи і
збереження, жилий будинок (або його
частину) і підсобне домашнє
господарство, предмети домашнього
господарства і вжитку, особистого
споживання і зручності.

Відповідно до п. 26 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої заступником міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, якщо один із
власників спільного будинку з дозволу
місцевого органу влади зробив
прибудову або перебудову, внаслідок
чого належна йому частка в загальній
власності змінилась, і ніхто з
співвласників цього не оспорює, орган
комунального господарства, виконком
місцевої ради депутатів трудящих, за
письмовою заявою співвласників і після
належної перевірки, на підставі
рішення виконавчого комітету про зміну
часток, які належали співвласникам, і
про оформлення права власності в нових
розмірах, видає кожному з них замість
правовстановлюючих документів, які
вони мають, свідоцтва про право
особистої власності на відповідну
частку будинку (домоволодіння). Спори
між співвласниками відносно належних
їм часток у спільному будинку
вирішуються судом в загально позовному
порядку.

Згідно вимог ст.119 Цивільного кодексу
України в редакції 1963 року, якщо один із
співвласників спільної часткової
власності на житловий будинок
збільшить в ньому за свій рахунок
корисну площу шляхом добудови,
перебудови, зробленої зі згоди
співвласників і в установленому
законом порядку, то частки
співвласників на будинок і порядок
користування приміщеннями підлягають
зміненню.

Такий порядок було передбачено і п. 26
діючої на той час Інструкції
Міністерства комунального
господарства «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української PCP»,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та узгодженої з заступником
Голови Верховної ради УРСР 15 січня 1966
року, яка діяла до 13 грудня 1995 року.

Згідно з вимогами п.23 Інструкції на
підставі перевірених документів БТІ
вносить відомості про право власності
до реєстрової книги і проставляє на
документі власника реєстраційний
напис за встановленою формою.

Вказані вимоги КП ДОР КБТІ не були
виконані, а тому акт Криворізького бюро
технічної інвентаризації від 09 квітня
1971 року був складений в порушення вимог
передбачених ст.119 Цивільного кодексу
України ( в редакції 1963 року) та
Інструкції Міністерства комунального
господарства «Про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь містах і
селищах міського типу Української PCP»
від 31.01.1966 року.

При винесенні рішення виконкому
Центрально-Міської районної Ради
народних депутатів трудящих № 222 від 14
квітня 1971 року, виконком діяв на
підставі акту Криворізького бюро
технічної інвентаризації від 09.04.1971
року, який було затверджено рішенням
виконкому.

Згідно інвентарної справи на спірне
домоволодіння та свідоцтва про право
власності на 1/2 частину спірного
домоволодіння на ім'я ОСОБА_2
вбачається, що свідоцтво про право
власності на 1/2 частину спірного
домоволодіння було видано на підставі
рішення виконкому Центрально-Міської
районної ради депутатів трудящих № 225
від 14 квітня 1971 року «Про затвердження
акту ідеальних часток» та договору
дарування, посвідченого Четвертою
державною нотаріальною конторою м.
Кривого Рогу 08 лютого 1971 року, реєстр №
584(а.с.24 том 1 ).

Але згідно довідки Державного архіву
Дніпропетровської області від 21.04.2010
року № К-158-2010 (а.с.21 том 1) в рішенні
виконкому № 225 не йдеться взагалі мова
про домоволодіння АДРЕСА_1 ( а.с.13 том 1).
Акт від 09 квітня 1971 року було
затверджено рішенням виконкому
Центрально-Міської районної ради
депутатів трудящих від 14 квітня 1971 року
№ 222 (а.с.12 том 1).

З тексту вказаного рішення виконкому
вбачається, що співвласником
домоволодіння, є ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а в
свідоцтві про право власності на
житловий будинок власником 1/2 частини
спірного домоволодіння вказано ОСОБА_2.
Те що чоловік позивачки ОСОБА_9, як
співвласник спірного домоволодіння, не
знав про винесене рішення виконкому,
свідчить та обставина, що до цих пір, по
даним Криворізького бюро технічної
інвентаризації, він зазначений, як
співвласник домоволодіння на 5/8 часток
і нового правовстановлюючого
документу йому не видавалося, не
робилися відмітки про зміну часток на
договорі про надання земельної ділянки
для будівництва житлового будинку від
07 червня 1947б*року а.с.16-17 том 1).

При винесенні рішення виконкому № 222,
від 14 квітня 1971 року були порушенні
вимоги Інструкції Міністерства
комунального господарства та
Верховного Суду України від 31.01.1966 р.
«Про порядок реєстрації будинків і
домоволодінь у містах і селищах
міського типу УРСР», хоча в самому
тексті рішення є посилання на вказану
інструкцію.

Крім того, згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи,
зазначається, що перепланувань,
добудов, часток співвласників в
спільному домоволодінні не вбачається
і акт, який було складено КП ДОР КБТІ 9
квітня 1971 року складений безпідставно,
із порушення вимог чинного
законодавства, а тому різниця в частках
співвласниці домоволодіння ОСОБА_2,
згідно з актом від 09 квітня 1971 року та
свідоцтвом про право власності на 1/2
частину на ім'я ОСОБА_2, і частку, яку
отримала ОСОБА_2 від ОСОБА_10, згідно
договору дарування від 08 лютого 1971 року
(3/8 частин), є відчуження цієї різниці.

Рішення виконкому Центрально-Міської
районної ради депутатів трудящих № 222
від 14 квітня 1971 року не відповідає
вимогам ст. 80 ЦК України (в редакції 1963
року), згідно якої, власнику
(співвласнику) належить право
користування володіння і
розпорядження належним йому майном, а
також ст. 88 ЦК України, згідно якої,
приватна власність громадянина
охороняється державою, а також вимогам
ст. ст. 47, 227, ЦК України, відносно форми
правочину нерухомого майна, який
повинен бути нотаріально посвідченим.
і

Виходячи із вище наведеного колегія
суддів приходить до висновку про те, що
судом першої інстанції вірно
встановлено, що на зміну частки одного
із співвласників будинку, який
знаходиться у спільній частковій
власності, необхідне волевиявлення
усіх співвласників будинку, в той час
як ОСОБА_9 згоду на зміну часток у
спірному домоволодінні не надавав,
тому рішення виконавчого комітету
Центрально-Міської районної ради
депутатів трудящих № 225 від 14 квітня 1971
року «Про зміну ідеальних часток в
домоволодінні АДРЕСА_1» не відповідає
вимогам нормативно-правових актів, які
діяли на момент його прийняття.

Крім того в акті про зміну ідеальних
часток у домоволодінні від 09 квітня 1971
року співвласниками домоволодіння
зазначені ОСОБА_9 та ОСОБА_10, тоді як з 08
лютого 1971 року одним із співвласників
була ОСОБА_2 на підставі договору
дарування, тому вказаний акт також не
відповідає вимогам
нормативно-правових актів, які діяли на
момент його прийняття.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом безпідставно поновлено
позивачці строк на звернення до суду є
необґрунтованими, оскільки про
порушення прав позивачка та її чоловік
ОСОБА_9 не знали, в правовстановлюючі
документи на ім'я співвласника 5/8
частин ОСОБА_9 не були внесені
зміни в частках, а тому ОСОБА_9 і
позивачка не мали змоги оскаржити
правовстановлюючі документи на ім'я
ОСОБА_2.

Про порушення прав позивачці стало
відомо лише в березні 2010 року, тому суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
строк позовної давності пропущено з
поважних причин, а тому підлягає
поновленню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд залишив поза увагою, що ОСОБА_9 був
лише власником договору на забудову, а
саме будівництво здійснювалося обома
братами, і ще у 1955 році житловий
будинок був розділений на двох
власників, між якими існувала
домовленість про користування своїми
половинами дому, і кожен з них будував
свою частину будинку так як він хотів
та у встановленому законом порядку
набули право власності на неї не можуть
бути підставою для скасування
законного рішення, оскільки судом
першої інстанції в повній мірі
досліджені вказані обставини та їм
надана належна оцінка.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі, не можуть бути взяті до уваги
колегією суддів, оскільки вони
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгодою з висновками суду
по їх оцінці.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права при розгляді
справи, на які посилається відповідач в
апеляційній скарзі, не можуть бути
підставою для скасування законного
рішення, оскільки вони не призвели до
неправильного вирішення справи.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обовязки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Центрально-Міського
районного суду м. Кривого Рогу від 16
листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: