АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/859/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Перекопський М.М. Доповідач -
Кіктенко Л.М. Категорія 26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

при секретарі: Поляковій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення
Павлоградського міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 20
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
про відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач
звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» про
відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з ушкодженням здоров'я на
виробництві. В обґрунтування своїх
вимог посилався на те, що за час роботи
на ВАТ «Павлоградвугілля» він отримав
професійні захворювання.

За результатами огляду МСЕК, йому
було встановлено 60 % втрати професійної
працездатності. В зв'язку із стійкою
втратою професійної працездатності
вважає, що йому спричинена моральна
шкода, оскільки він втратив
працездатність, тобто перестав бути
повноцінною людиною, стан його здоров'я
незадовільний, не може працювати. Все
це порушує його нормальні життєві
зв'язки. Просив суд стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в сумі 6 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_3 в
рахунок відшкодування моральної шкоди
6 000,00 грн.

Судом вирішено питання про розподіл
судових витрат по справі.

Не погодившись із зазначеним
рішенням, ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
звернулося до суду з апеляційною
скаргою, в якій ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Встановлено судом і
підтверджується матеріалами справи, що
позивач тривалий час працював на
підземних роботах в умовах дії
несприятливих виробничих факторів на
підприємствах, правонаступником яких є
відповідач ПАТ «ДТЕК
Павлоградвугілля» та був звільнений у
зв*язку з невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров*я, що
підтверджується копією трудової
книжки.

При виконанні трудових обов'язків
позивач отримав професійні
захворювання, про які зазначено в акті
розслідування хронічного професійного
захворювання від 18 липня 2013 року.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК
про результати визначення ступеня
втрати професійної працездатності у
відсотках, потреби у додаткових видах
допомоги, виданої 07 жовтня 2013 року
Обласною МСЕК, позивачу встановлено
сукупно втрату професійної
працездатності у розмірі 60 % первинно
та визнано інвалідом третьої групи з 01
серпня 2013 року.

Виходячи з абзацу 9 пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України у справі
№1-32/2008 року від 8.10.2008 року, право
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди, в
зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007
року до Закону України №1105-ХІУ,
реалізується відповідно до норм статті
1167 Цивільного кодексу України та
статті 237-1 Кодексу законів про працю
України, за рахунок власника або
уповноваженого ним органу
(роботодавця).

У відповідності із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
яка полягає у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною 2 цієї статті,
якою передбачено, що моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1168 ЦК України
передбачено, що моральна шкода завдана
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, може бути відшкодована
одноразово або шляхом здійснення
щомісячних платежів.

Згідно п. 1 ст. 9 ЦК України,
положення Цивільного кодексу
застосовуються до врегулювання
відносин, які виникли у сфері трудових
відносин, якщо вони не врегульовані
іншими актами законодавства.

Згідно ст. 153 Кодексу законів про
працю України, на всіх підприємствах,
установах, організаціях створюються
безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму
Верховного суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»судам необхідно
враховувати, що відповідно до ст.237-1
КЗпП України, за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоровя умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв*язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов*язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що внаслідок втрати
професійної працездатності у позивача
наявна моральна шкода, оскільки він
втратив працездатність, стан його
здоров'я незадовільний, не може
працювати. Багато часу проводить на
лікуванні. Вказані обставини наявні у
позивача, обумовлюють необхідність
пристосовуватися та організовувати
своє повсякденне життя по-новому й
свідчать про заподіяння позивачу
моральної шкоди.

За таких обставин суд першої
інстанції правомірно задовольнив
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та
стягнув з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 6 000,00
грн.

Рішення суду відповідає вимогам
норм матеріального, процесуального
права, встановленим обставинам і
матеріалам справи.

Доводи апелянта про відсутність
медичного висновку щодо спричинення
позивачу моральної шкоди та
відсутність доказів її спричинення не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
наявність такого висновку не є
обов'язковим для суду, факт
спричинення моральної шкоди та
моральних страждань, завданих
позивачеві у зв'язку з отриманим ним
професійним захворюванням,
підтверджується встановленими
доказами, яким суд першої інстанції дав
належну оцінку відповідно до вимог
ст.212 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розмір
завданої позивачу моральної шкоди, суд
першої інстанції правомірно виходив з
того, що позивач отримав хронічне
професійне захворювання, що призвело
до значних тяжких змін його життєвих
зв*язків, враховуючи ступінь втрати ним
професійної працездатності, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого та
позбавлення його можливості їх
реалізації, інших обставин справи, з
урахуванням вимог розумності і
справедливості, суд правомірно
стягнув з відповідача на користь
позивача в рахунок відшкодування
моральної шкоди суму 6000 (шість тисяч)
грн.

Посилання відповідача відносно
пропуску позивачем строку звернення до
суду не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки відповідно до ст. 268 ЦК
України, позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя.

Згідно п. 3 ст. 34 Закону України «Про
загальнообовязкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», який діяв з 01.04.2001
року, було передбачено відшкодування
моральної шкоди Відділенням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України. Законом України
«Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»№717-V від 23.02.2007р., який
набрав чинності 20.03.2007 р., вказана
частина виключена. Відповідно до ч.1 ст.
17 Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію про захист прав людини та
основоположних свобод і практику
Європейського суду з прав людини як
джерело права.

З огляду на правову позицію
Європейського суду з прав людини,
висловлену у рішенні від 08.11.2005 р.
«Кечко проти України»у випадках, коли з
набуттям чинності певним законом, його
нормами призупиняється дія положень
закону, що був прийнятий раніше, до
спірних правовідносин застосовується
закон, що діяв на момент виникнення у
особи відповідного права. Тобто на час
виникнення спірних правовідносин у
Фонду відсутній обов*язок по
відшкодуванню моральної шкоди, тому
доводи відповідача в цій частині є
безпідставними.

Інші доводи скарги не спростовують
правильність висновків у рішенні суду,
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, не є
суттєвими для правильного вирішення
спору, зводяться до переоцінки доказів
по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінювати
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках заявлених
позовних вимог та на підставі доказів,
наданих сторонами, тому апеляційний
суд приходить до висновку, що
оскаржуване рішення суду слід залишити
без змін.

Керуючись ст.,ст. 209,303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: