Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В., Середа
Г.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за договором позики -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, посилаючись на ту обставину,
що 23 грудня 2011 року між ним та
відповідачем було укладено договір
позики грошових коштів, за яким ОСОБА_1
передав у власність ОСОБА_2 кошти у сумі
148349 гривень, що є еквівалентом 18568
доларів США, які вона зобов'язалася
повернути в строк до 23 березня 2013 року.

Договір було посвідчено 23.12.2011 року
приватним нотаріусом Луганського
міського нотаріального округу
Луганської області ОСОБА_3 за реєстром
№ 2977.

За умовами цього договору позика
повинна повертатися позичальником
позикодавцю готівкою, частинами, у
гривнях у сумі десять тисяч гривень
щомісячно до 23 числа, протягом
п'ятнадцяти місяців до 23 березня 2013
року.

За станом на 23 березня 2013 року
позичальник ОСОБА_2. не виконала свої
обв'язки за договором позики грошових
коштів у повному обсязі.

ОСОБА_2. сплачувала борг за договором
позики грошових коштів з порушенням
встановлених у договорі строків та
зазначених сум. Кошти відповідачка
повертала готівкою, про отримання яких
позивач надавав відповідачу розписки,
а також частково перераховувала на
рахунок позивача № НОМЕР_1 у AT „ ОТП
БАНК", що підтверджується випискою з
банку: запис від 19.01.2012 р. на суму 2000
гривень, та записом від 23.02.2012 р. на суму
500 гривень.

Загалом, відповідач повернула позивачу
борг у сумі 108 349 гривень, не повернула 40
000 гривень.

Позивач неодноразово звертався до
відповідача, пропонував їй надати
копії розписок, які позивач залишав їй
при отриманні повернених сум боргу,
вимагав не порушувати строки
передбачені договором позики.

Починаючи з січня 2013 року ОСОБА_2.
спілкуватися з позивачем та
відповідати на його дзвінки.

30.05.2013 р. позивач звернувся до
відповідача телеграмами за адресами
АДРЕСА_1, за якою ОСОБА_2. зареєстрована,
та яка вказана у договорі позики та за
адресою місця проживання відповідача:
АДРЕСА_2 з вимогою повернути борг.

Позивач відповіді на телеграми не
отримав, борг йому не повернуто, що
змусило позивача звернутися до суду.

Посилаючись на наведене, умови
договору та положення Цивільного
кодексу України, просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за
Договором позики грошових коштів від 23
грудня 2011 року 40 000 гривень та судовий
збір у сумі 400 гривень.

В судовому засіданні позивач участі не
приймав, надав суду заяву про розгляд
справи в його відсутність, не
заперечував проти заочного розгляду
справи.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, про місце та час розгляду
справи повідомлена. Оскільки у справі
достатньо матеріалів про
взаємовідносини сторін, суд зі згоди
позивача та його представника ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.224 ЦПК
України, на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, перевіривши надані докази,
дослідивши матеріали справи в
сукупності, прийшов до наступного
висновку.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому
цим Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа -
незалежно від суми.

Встановлено, що між ОСОБА_1
(позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник)
23.12.2011 року було укладено договір
позики (а.с. 6), оригінал якого надано
суду. Згідно умов договору від 23.12.2011
року ОСОБА_2 (відповідач) отримала від
ОСОБА_1 (позивача) грошові кошти в сумі
148349 гривень, що є еквівалентом 18568
доларів США, у борг.

Відповідно пункту 3 договору позика
повинна бути повернута позичальником
позикодавцю готівкою у гривнях у сумі
148349 гривень, що на день повного
розрахунку за цим договором буде
еквівалентна 18568 доларів США по курсу
Національного банку України. Позика
повертається позичальником частинами:
у гривнях, у сумі 10000 гривень, в місяць,
протягом п'ятнадцяти місяців до
двадцять третього березня дві тисячі
тринадцятого року. Вказана сума
передається позичальником позикодавцю
до двадцять третього числа, кожного
місяця, починаючи з дня укладення цього
договору. Залишок суми позики
повертається позичальником не пізніше
двадцять третього березня дві тисячі
тринадцятого року.

Факт часткового або повного повернення
позики підтверджується заявою
позикодавця.

Позичальник використовує вказані
грошові кошти за власним розсудом;
позичальник ОСОБА_2 має право
повернути, а позиколдавець ОСОБА_1
зобов'язаний прийняти вказані грошові
кошти і раніше строку, вказаного у
договорі; позика грошей здійснюється
безоплатно, тобто без виплати
позичальником процентів позикодавцю
за одержану у позику суму грошей.

Договір посвідчено ОСОБА_3, приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу Луганської
області.

Згідно положень ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір від 23.12.2011 року є підписаним
сторонами, пунктом 2 договору
передбачено, що сторони підтверджують
передачу вказаної в договорі суми
грошових коштів у повному обсязі
своїми підписами під цим договором.

По закінченню встановленого строку
гроші в повному обсязі позичальником
повернуті не були.

Згідно п. 5 договору позики, у разі
прострочення виконання грошового
зобов'язання позичальник, на вимогу
позикодавця, зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, відповідно до статті 625
Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

В судовому засіданні з'ясовано, що
кошти у позивача відповідач у вказаній
сумі дійсно брала, було укладено
договір про суму боргу та термін
повернення грошей, відповідач умови
договору позики не виконала і гроші у
повному обсязі не повернула.

Так, телеграмою позивач повідомив
відповідача про необхідність
повернення решти боргу в сумі 40000 грн.
(а.с. 7, 8).

Тож, суд приймає до уваги ті обставини,
що свої зобов'язання по договору позики
позивач виконав повністю, термін
повернення грошей закінчився,
відповідач в добровільному порядку
решту боргу в сумі 40000 грн. не повертає,
коштами користується до теперішнього
часу.

Оскільки відповідач не повернув у
визначений строк борг, суд вважає, що
сума боргу підлягає стягненню з нього
на користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з
відповідача також слід стягнути на
користь позивача понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати, а саме - судовий збір у сумі 400
грн. (а.с. 14).

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.3, 10, 57, 60, 88, 208, 209, 215, 218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
23 грудня 2011 року у сумі 40000 (сорок тисяч)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
400 (чотириста) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Головуючий: суддя
О.Ю.Золотарьов