Справа № 344/6444/14-ц
Провадження № 2/344/2983/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні
в залі Івано-Франківського міського
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд
за кордон малолітньої дитини без згоди
батька,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд
малолітньої дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України для
відпочинку та навчання без нотаріально
посвідченої згоди батька до досягнення
дитиною повноліття.

У судовому засіданні відповідач
позов не визнав.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві,
та суду пояснив, що батько не бажає
надати позивачу дозвіл на виїзд дитини
за кордон безпідставно, а якщо і надає,
то на дуже короткий строк, що
унеможливлює належний відпочинок та
навчання дитини. При цьому батько не
виявляє бажання бачитись з дитиною.
Просив позов задовольнити та надати
дозвіл на виїзд дитини за кордон в
Ірландію, Республіку Польща,
Республіку Італія та Чеську республіку
до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Пояснив, що 3000,00 грн. витрат позивача на
юридичну допомогу розраховані, як 2000,00
грн. за написання позовної заяви, тобто
первинна правова допомога, та по 500,00
грн. за участь у судових засіданнях.

Відповідач у судовому засіданні проти
задоволення позову заперечив та суду
пояснив, що бажає спілкуватися з
дитиною і жодних перешкод у виїзді
дитини за кордон не чинить. Надає
нотаріально посвідчену згоду на строк,
який вважає обґрунтованим - на літній
період, оскільки теж має право на
участь у вихованні дитини. Мати не
повідомляє, куди везе дитину, що
викликає сумнів у належному
забезпеченні нею інтересів дитини.
Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, які надані
суду сторонами на обґрунтування їхніх
вимог та заперечень, з'ясувавши таким
чином фактичні обставини справи, суд
дійшов висновку про часткову
обґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки
зобов'язані забезпечити дітям умови
для достатнього фізичного, духовного
та культурного розвитку.

Свідоцтво про народження НОМЕР_3 від
17.07.2003 року, копія якого міститься в
матеріалах справи, підтверджує
батьківство відповідача щодо ОСОБА_4
(а.с. 9).

Шлюб між сторонами розірвано, що
підтверджується свідоцтвом НОМЕР_4 від
20 травня 2010 року (а.с. 10).

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 16 березня 2011 року та рішенням
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 17 травня 2011 року на
відповідача покладено обов'язок
сплачувати аліменти на утримання
дитини (а.с. 11-15).

Листом від 03.04.2014 року про зарахування
«ІФ Міжнародні мовні школи»
підтверджується можливість дитини
навчатися в Ірландії у 2014 році (а.с. 9-11).

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 151
Сімейного кодексу України, відповідно
до яких батьки мають переважне право
перед іншими особами на особисте
виховання дитини, суд вважає, що
відповідач наділений правом особисто
виховувати дитину в порядку,
встановленому йому відповідними
державними органами. При цьому суд
вважає, що право відповідача на
спілкування з дитиною встановлене ст.
153 Сімейного кодексу України, згідно з
якою мати, батько та дитина мають право
на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом, зокрема обмежене
положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України, відповідно до якої
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Враховуючи встановлену частиною 1
статті 3 Конвенції про права дитини
норму про приділення першочергової
уваги якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини, вищезазначені
положення Сімейного кодексу України,
місце проживання дитини з матір'ю,
досліджені в судовому засіданні
характеризуючі дані щодо обох батьків,
відносини між батьками і дитиною та вік
дитини, суд вважає, що право дитини на
вільне пересування та виїзд за кордон
не може бути обмежене, а виїзд дитини за
кордон не порушує прав ОСОБА_2, як
батька дитини, та вчиняється матір'ю в
інтересах ОСОБА_4

За таких обставин, керуючись
положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу
України про відсутність права у того з
батьків, з ким проживає дитина,
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини, суд,
враховуючи заяву матері про її наміри
виїхати з дитиною за кордон для
відпочинку та навчання ОСОБА_4, вважає,
що позов підлягає до часткового
задоволення - надання дозволу дитині на
виїзд за кордон у вказані
представником позивача країни на
строк, який дозволить дитині належно
відпочити з матір'ю та навчатись, однак
не позбавить батька права брати
належну участь у вихованні дитини -
дванадцять місяців з дня набрання
даним рішенням законної сили.

Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони понесені нею
і документально підтверджені судові
витрати. Тому понесені позивачем
судові витрати слід стягнути з
відповідача в користь позивача
пропорційно до задоволених позовних
вимог. Оскільки позов задоволено
частково - зменшено строк виїзду дитини
за кодон приблизно у сім разів, а
представником позивача належно не
обґрунтовано з яких справедливих
ринкових цін він виходив при
обчисленні розміру оплати за надану
ним правову допомогу, суд, керуючись
положеннями ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», вважає, що
розмір судових витрат, які слід
стягнути з відповідача на користь
позивача, підлягає зменшенню. Так,
розмір оплати за первинну правову
допомогу слід зменшити з 2000,00 грн. до
500,00 грн., оскільки позов задоволено
частково на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів. Розмір
відшкодування судових витрат за
вторинну правову допомогу слід також
встановити на рівні 500,00 грн., оскільки у
судовому засіданні представник
позивача перебував сам, надав суду
необхідні пояснення, та докази, що
забезпечило розгляд справи у розумні
строки. Таким чином, з відповідача на
користь позивача слід стягнути
сплачені нею судові витрати у розмірі
243,60 грн. сплаченого судового збору та
1000,00 грн. сплачених витрат на надання
правової допомоги, а всього 1243,60 грн.
судових витрат.

На підставі вищенаведеного,
відповідних норм матеріального права,
а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157
Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16
Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 41,
124 Конституції України, керуючись
нормами цивільного процесуального
законодавства, а саме, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88,
179, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на виїзд за кордон малолітньої
дитини без згоди батька - задовольнити
частково.

Дозволити виїзд малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1, для
відпочинку та навчання за кордон
України в країни Ірландію, Республіку
Польща, Республіку Італія та Чеську
республіку без згоди на виїзд дитини
батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_2, у строк
дванадцять місяців з дня набрання цим
рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний №
НОМЕР_2, місце проживання: АДРЕСА_2, на
користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, місце
реєстрації: АДРЕСА_1, сплачені судові
витрати у розмірі 1243 гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Бойчук О.В.