Справа № 225/985/12 Провадження №
22-ц/772/935/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Костюк Г. М.Категорія:
45Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючого - судді Панасюка О.С.,
суддів Іванюка М.В., Берегового О.Ю., з
участю секретаря Руденко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Тростянецького районного суду
Вінницької області від 4 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Бершадська міська рада
Вінницької області, про захист права
власності від порушень, не пов'язаних
із позбавленням володіння,
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, -

встановила:

В серпні 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, відповідно до якого просили
зобов'язати відповідачів засипати
котлован, прибрати сміття, розчистити
звалище, що знаходяться безпосередньо
біля їх паркану та стягнути визначену
за результатами проведення експертизи
матеріальну шкоду в розмірі 14085 грн.,
заподіяну внаслідок руйнування їх
майна, та 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

Вказували, що вони є власниками
будинковолодіння АДРЕСА_1. Власники
суміжного будинковолодіння АДРЕСА_2
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 2008 році самовільно
викопали котлован поряд із межею з їх
земельною ділянкою поблизу
господарських будівель: підвалу,
гаражу та літньої кухні, внаслідок чого
під час випадіння опадів вода проникає
у підвальне приміщення та призводить
до просідання фундаменту і тріщин на
стінах будівель. Крім того, відповідачі
самовільно організували складування
каменю, перегною та дров впритул до
огорожі, що призвело до руйнування
паркану по межовій лінії.

Окрім збитків внаслідок пошкодження
майна позивачів, їм заподіяно моральну
шкоду, яка полягає в тому, що протягом
тривалого часу відповідачі порушують
їх права, не реагують на зауваження та
приписи органів місцевої влади щодо
припинення неправомірних дій. Позивачі
є літніми людьми, пенсіонерами, однак,
починаючи з 2008 року змушені захищати
свою власність від неправомірних дій
відповідачів, що приносить їм душевні
страждання, втрату спокою.

Ухвалою Тростянецького районного суду
Вінницької області від 12 червня 2013 року
до участі в справі залучено Бершадську
міську раду Вінницької області в
якості третьої особи на стороні
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору.

Рішенням цього ж суду від 4 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 засипати
котлован на території
будинковолодіння АДРЕСА_2 поряд з
межею, в безпосередній близькості до
будівлі літньої кухні «Д» з підвалом
будинковолодіння АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, прибрати насип
каміння та деревини до огорожі цього
будинковолодіння. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 14085
грн., моральну 3 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, просили скасувати
рішення суду, а провадження у справі
закрити.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що вона
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України передбачено,
що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції; апеляційний суд
досліджує лише ті докази, які судом
першої інстанції були досліджені з
порушенням встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає
справу та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що житловий будинок
з господарським будівлями,
розташований у АДРЕСА_1 відповідно до
договору купівлі-продажу від 31 жовтня
1974 року та земельна ділянка, розміром
0,1827, згідно з державними актами №№ ЯИ
819914 та 819913 належать ОСОБА_4 (Т. 1 а. с. 7 - 9,
Т.2 а. с. 39 - 42). З 4 лютого 1972 року ОСОБА_4
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_5 (Т. 1 а. с. 5 - 6).

Суміжний житловий будинок у АДРЕСА_2 у
відповідності до ухвали Бершадського
районного суду Вінницької області від 3
березня 2006 року про затвердження
мирової угоди належить ОСОБА_2 (Т. 1 а. с.
155), державного акту на право власності
на земельну ділянку вона не має (Т. 1 а. с.
210, Т. 2 а. с. 194).

З акту обстеження земельної ділянки
від 6 серпня 2008 року видно, що в 2008 році
ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 у 2008 році
впритул до межі із земельною ділянкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 самочинно викопали
котлован; всі будівлі ОСОБА_5
зареєстровані у інвентарній справі
(технічному паспорті) даних про
самочинне будівництво немає (Т. 1 а. с. 10).

Висновком № БТЕ-011-18/10/13
будівельно-технічної експертизи від
18 листопада 2013 року встановлено, що
причиною руйнування стін, просідання
фундаменту будівлі літньої кухні з
підвалом та руйнування паркану
будинковолодіння АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, стало риття котловану
на території будинковолодіння АДРЕСА_2
що належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2, поряд з
межею, в безпосередній близькості до
будівлі літньої кухні з підвалом та
складування каміння і деревини впритул
до огорожі (ОСОБА_4.). Вартість
відновлювальних робіт літньої кухні з
підвалом та паркану становить 14085 грн.
(Т. 3 а. с. 9 - 18).

За змістом ч. 1 ст. 15, п. п. 3, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК
України особа має право на захист свого
цивільного права у разі порушення,
зокрема шляхом припинення дії , яка
порушує право, відшкодування
матеріальної і моральної шкоди.

Ч. 2 ст. 152 ЗК України встановлено право
власника земельної ділянки вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Ч. 1 ст. 1190 ЦК України встановлено, що
особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілими.

Враховуючи те, що внаслідок
самочинного риття котловану і
нагромадження деревини та каміння
відповідачами впритул до межі із
земельною ділянкою позивачів останнім
завдаються збитки у виді руйнування їх
паркану та літньої кухні з погребом, то
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що задля
відновлення порушених прав ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 ОСОБА_2 і ОСОБА_3 необхідно
зобов'язати засипати котлован,
прибрати нагромадження каміння і
деревини з-під їхнього паркану та
стягнути з них солідарно визначену
висновком експерта вартість
відновлювального ремонту зазначеного
майна.

Також, оскільки внаслідок
неправомірних дій відповідачів
позивачі зазнали моральних страждань у
виді тривалих негативних переживань
роздратування, неспокою, зневіри,
погіршення якості та рівня їх життя
через необхідність вжиття заходів для
захисту своїх прав, то суд першої
інстанції правильно стягнув і моральну
шкоду, розмір якої визначив з
урахуванням похилого віку позивачів,
їх тривалих і значних зусиль,
спрямованих на відновлення своїх прав,
засад, розумності, справедливості та
добросовісності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачі самовільно захопили частину
земельної ділянки відповідачів
спростовані судом першої інстанції,
зокрема посиланням на рішення
Бершадського районного суду
Вінницької області від 2 грудня 2009 року,
яке набрало законної сили 4 березня 2010
року згідно з ухвалою Апеляційного
суду Вінницької області, яким у позові
ОСОБА_6 (попереднього власника
житлового будинку АДРЕСА_2 та
користувача відповідної земельної
ділянки) до ОСОБА_4 про захист права на
земельну ділянку відмовлено (Т. 2 а. с. 46 -
57). Таким чином факт відсутності
порушення ОСОБА_4 прав суміжного
землекористувача (на тепер -
відповідачів) не підлягає доказуванню
в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Не заслуговують на увагу і доводи
апелянтів про самочинність
будівництва ОСОБА_4 літньої кухні з
погребом, тому що відповідно до п. 3.2
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Держбуду України № 127 від 24
травня 2001 року, зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 10 липня
2001 року за № 582/5773, індивідуальні
(садибні) житлові будинки, садові, дачні
будинки, господарські (присадибні)
будівлі та споруди, прибудови до них,
побудовані до 5 серпня 1992 року не
належать до самочинного будівництва.

При цьому в інвентаризаційній справі
на будинковолодіння АДРЕСА_1 літня
кухня «Д» з підвалом не зазначені як
самочинне будівництво. Натомість з
технічного паспорта на житловий
будинок позивачів від 6 червня 2010 року
видно, що зазначені підвал та літня
кухня збудовані, відповідно, у 1982 та 1983
роках.

Таким чином колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не є істотними і не
дають підстав для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та неправильне
застосування норм матеріального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тростянецького районного
суду Вінницької області від 4 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: