Номер провадження: 22-ц/785/2689/14
Номер справи місцевого суду: 1519/6301/11
Головуючий у першій інстанції Плавич
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Гончаренко В.М.,
Короткова В.Д.

з участю секретаря - Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Управління капітального
будівництва Одеської міської ради,
третя особа - начальник Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та
стягнення компенсації моральної шкоди,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року,-

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом про поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та
стягнення компенсації моральної шкоди
і в обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що у грудні 2002 року у
зв'язку з ліквідацією управління з
питань розподілу та реалізації жилої
площі виконавчого комітету Одеської
міської ради її було переведено з
посади юрисконсульта -головного
спеціаліста ліквідованого управління
до управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
посаду юрисконсульта-головного
спеціаліста юридичного відділу з 02.01.2003
року .

Остання її посада в управлінні КБ ОМР
начальник юридичного відділу.

Наказом № 133-к від 30.06.2011 року її було
звільнено з займаної посади за ч.1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку із скороченням
чисельності працівників УКБ ОМР.

Посилаючись на те, що незважаючи на те,
що вона особисто 10.01.2010 року була
попереджена завчасно з наказом № 256-к
від 30.12.2012 р. «Про майбутнє вивільнення
працівників УКБ у зв'язку зі змінами в
організації виробництва та праці» ,
проте фактично вивільнення
працівників не відбулося ,а навпаки
насправді відбулося розширення
чисельності працівників.

Крім того при її звільненні їй
всупереч до вимог ст. 42 -1 КЗпП України
не була запропонована інша робота,не
було отримано згоду профспілкового
комітету на її звільнення та при
звільненні було затримано розрахунок .

Внаслідок неправомірного звільнення
їй інваліду 2 групи спричинена моральна
шкода ,яку вона оцінює в 50000 грн.

Позивач просила :

- поновити її на роботі на посаді
начальника юридичного відділу
управління капітального будівництва
Одеської міської ради з дня
незаконного звільнення тобто з 01.07.2011
року;

- стягнути з управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
її користь заробітну плату за час
вимушеного прогулу по день її
поновлення на роботі;

- стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за період затримки
розрахунку при звільненні з 01.07.2011 року
по 18.07.2011 року у розмірі 2326,86 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь
компенсацію моральної шкоди у розмірі
50000 грн.

Рішення ухвалено у відсутність
позивача.

Представник відповідача Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради в судовому засіданні
позов не визнав , просив відмовити у
задоволенні позову ОСОБА_2

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 19.11.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального права
,неправильне застосування норм
матеріального права , просить рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 19 листопада 2013 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції скасуванню з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову , суд
першої інстанції виходив з того, що
звільнення ОСОБА_2 відбулося з
додержанням відповідачем вимог ст. 40
КЗпП України.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається , що
відповідно до трудової книжки
позивача , ОСОБА_2 перебувала в трудових
відносинах з відповідачем з січня 2003
року по 30.06.2011 року ( т.1 а.с.11-16).

Остання посада позивача перед
звільненням - начальник юридичного
відділу управління капітального
будівництва Одеської міської ради.

Відповідно до наказу № 256- к від 30.12.2010
року Управління КБ ОМР «Про майбутнє
вивільнення працівників УКБ у зв'язку
зі змінами в організації виробництва
та праці» , позивач була особисто
попереджена про майбутнє звільнення у
зв'язку зі змінами в організації
виробництва та праці та скороченням
чисельності працівників (т.1 а.с.9-10).

На час попередження позивача про
майбутнє вивільнення , загальний штат
працівників в УКБ ОМР станом на 01.01.2011
року становив 54 одиниці, з яких у
юридичному відділі 3 , відповідно одна
-начальник юридичного відділу та дві
посади -юрисконсульт-головний
спеціаліст (т.1 а.с.53).

На час попередження позивача про
майбутнє звільнення , в юридичному
відділу були вільні дві посади
юрисконсульта , з яких одна посада
вільна у зв'язку з перебуванням ОСОБА_4
у відпустці по догляду за дитиною та
друга посада вільна взагалі.

Відповідно до наказу УКБ ОМР № 23-к від
07.02.2011 року на посаду юрисконсульта
-головного спеціаліста юридичного
відділу був прийнятий ОСОБА_5 (т.1 а.с.57).

Відповідно до наказу УКБ ОМР № 33-к від
23.02.2011 року на посаду юрисконсульта
-головного спеціаліста юридичного
відділу на період відпустки по
догляду за дитиною ОСОБА_4 з 23.02.2011 року
був прийнятий ОСОБА_6 (т.1 а.с.58).

Під час апеляційного провадження
встановлено ,що позивачу вільні посади
юрисконсульта не пропонувалися
взагалі, про що сторони не заперечують.

Позивач ОСОБА_2 з 29.06.2011року є інвалідом
2 групи загального захворювання (т.1 а.с.
19).

Відповідно до наказу УКБ ОМР № 133-к від
30.06.2011 року позивач ОСОБА_2 була
звільнена з роботи ,згідно п.1 ст. 40 КЗпП
України (т.1 а.с.8).

Відповідно до довідки УКБ ОМР на час
звільнення позивача з роботи були
вільні наступні посади :

-головний спеціаліст -2 посади ( відділ
кадрів організаційного та
документального забезпечення);

- помічник начальника відділу- 1 посада
(відділ кошторисних норм та
ціноутворення);

- водій (господарська служба) .

В судовому засіданні під час
апеляційного провадження
встановлено,що позивачу вищенаведені
посади не пропонувалися та не
вирішувалися питання можливості
переведення позивача на зазначені
посади .

В той час ,як за період з часу
попередження позивача про майбутнє
звільнення були вакантними посади
заступник начальника виробничого
відділу-1 посада , начальник північної
групи технічного нагляду - 1 посада ,
юрисконсульт-головний спеціаліст -1
посада ,що підтверджується довідкою
УКБ ОМР .

Позивачу протягом 6-ти місяців з дня її
попередження та до дня звільнення
зазначені посади також не
пропонувалися .

Відповідно до відповіді профкому УКБ
ОМР ,профспілковим комітетом була
надана згода на звільнення
працівників УКБ ОМР за п.1 ст. 40 КЗпП
України (т.1 а.с.240) .

Відповідно до п.8.2 ст. 40 КЗпП України
звільнення з підстав ,зазначених у
пунктах 1,2 і 6 цієї статті допускається
,якщо неможливо перевести працівника
,за його згодою на іншу роботу.

Виходячи з матеріалів справи та
пояснень сторін ,колегія суддів
вважає, що у відповідача була
можливість запропонувати позивачу та
перевести позивача на вільні посади
,проте відповідачем не пропонувалися
ОСОБА_2 вільні посади,не було отримано
відмову від переведення позивача на
іншу роботу та звільнення позивача
відбулося з порушенням вимог ст.40 КЗпП
України , а тому позивач підлягає
поновленню на роботі з часу звільнення
з 30.06.2011 року .

Хоча позивачем було заявлені вимоги
про поновлення на роботі з 01.07.2011 року
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу з дня
незаконного звільнення , проте в суді
було уточнено, що 01.07.2011 року це
наступний день незаконного її
звільнення ,тому фактично позивач мала
на увазі період за який позивач
просить стягнути середній заробіток
за час незаконного звільнення саме з
часу звільнення, тобто 30.06.2011 року по
день її поновлення та днем поновлення
її на роботі вважає день її незаконного
звільнення, тобто 30.06.2011 року.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП
України , у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом ,який розглядає
трудовий спір.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України
, при винесенні рішення про поновлення
на роботі орган,який розглядає
трудовий спір,одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час
вимушеного прогулу .

Обчислення середньої заробітної
плати у випадку вимушеного прогулу
,здійснюється відповідно до Порядку
обчислення середньої заробітної плати
затвердженого постановою КМ України
від 8 лютого 1995 року № 100 , виходячи з
заробітної плати позивача за останні
два місяця перед звільненням на посаді
начальника юридичного відділу (
січень- лютий 2011 року ).

Відповідно до довідки УКБ ОМР № 44602
від 26.04.2014 року середня заробітна плата
позивача в місяць до звільнення склала
4131,76 грн., середньоденна - 211,89 грн. (а.с.
т.2 ).

Отже ,враховуючи заробітну плату
позивача за останні два місяця перед
звільненням ,а також беручи до уваги
період часу з дня звільнення (
30.06.2011року ) по день ухвалення рішення
(22.05.2014 року ) , позивачу належить до
виплати 153404 грн. 94 коп. середньої
заробітної плати за час вимушеного
прогулу .

( 36 міс. 22 дня загальний строк .

36 міс.х 4131,76 = 148743 грн.36 коп.

22 дня х 211,89 грн. = 4661 грн. 58 коп.

148743,36 грн.+ 4661,58 грн.= 153404 грн.94 коп.)

Відповідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Враховуючи те,що відповідачем було
здійснено розрахунок з позивачем не в
день звільнення позивача ,тому за
період з 30.06.2011року по 18.07.2011 року на
користь позивача підлягають стягненню
3814 грн. 02 коп. середньої заробітної
плати за час затримки розрахунку при
звільненні.

( 18 х 211,89 грн. = 3814,02 грн.)

Розрахунки до виплати позивачу
наведені судом без утримання податку і
інших обов'язкових платежів, оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Відповідно ч. 2 ст. 23 Цивільного
Кодексу України (далі -ЦК України)
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної.

Враховуючи те,що позивач була
незаконно звільнена ,чим були порушені
відповідачем права позивачки , тому
відповідно до ст. 237-1 ,КЗпП України ,ст. 23
ЦК України позивач набула право на
отримання компенсації моральної шкоди.

Колегія суддів при визначені розміру
компенсації моральної шкоди враховує
роз'яснення, які містяться в п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди від 31 березня 1995
року № 4 та виходячи із засад
розумності ,виваженості та
справедливості визнає розмір цієї
шкоди в сумі 2000 грн.

За таких підстав , відповідно до п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України ,апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню з ухваленням
нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст. 309, 316,319 ЦПК
України, колегія суддів ,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 листопада 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Управління
капітального будівництва Одеської
міської ради про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні та
стягнення компенсації моральної шкоди
задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаді начальника
юридичного відділу управління
капітального будівництва Одеської
міської ради з 30.06.2011 року.

Стягнути з управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
користь ОСОБА_2 середню заробітну плату
за час вимушеного прогулу у розмірі
153404 грн. 94 коп. за період з 30.06.2011року по
22.05.2014 року.

Стягнути з управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
користь ОСОБА_2 середню заробітну плату
за час затримки при звільненні у
розмірі 3814 грн.02 коп. за період з
30.06.2011року по 18.07.2011 року.

Стягнути з управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
користь ОСОБА_2 компенсацію моральної
шкоди у розмірі 2000 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з управління капітального
будівництва Одеської міської ради на
користь держави судовий збір у
розмірі 786 грн. 09 коп. .

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.А.Калараш

В.Д.Коротков

В.М.Гончаренко