Номер провадження 22-ц/775/3837/2014
Головуючий в 1 інстанції:
Доповідач Хейло Я.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючої: Жданової
В.С.

суддів: Хейло Я.В.,
Корчистої О.І.

при секретарі:
Попченко В.Г.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально -
Міського районного суду м. Горлівки від
14 березня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про захист прав
споживачів ,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідача про про захист прав
споживачів. Свої вимоги мотивує тим, що
як пенсіонер МВС відповідно до вимог
ст. 22 ЗУ «Про міліцію» він має пільги на
оплату комунальних послуг в розмірі 50%
від їх вартості, починаючи з 19 грудня 2007
року. Однак, відповідач надає йому такі
пільги із порушення діючого
законодавства та не в повному обсязі.
На теперішній час позивач не має
заборгованості з оплати послуг
відповідача. Просить визнати
незаконними дії відповідача по
частковому нарахуванню 100% плати за
користування електричною енергією
його сім'ї та такими, що не відповідають
вимогам ст. 22 ЗУ«Про міліцію»,
зобов'язати відповідача надавати його
сім'ї 50% знижку плати за користування
електричною енергією у повному обсязі
відповідно до вимог закону.

Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки від 14
березня 2014 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про захист прав
споживачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
оспорює обґрунтованість судового
рішення, ставить питання про його
скасування та ухвалення нового рішення
про задоволення позовних вимог.
Зазначає, що після 22.05.2008 року обсяг
пільгового споживання електроенергії
для працівників міліції та пенсіонерів
МВС не обмежується нормами, що
встановлені постановою КМУ від 01.08.1996
року за № 879 «Про встановлення норм
користування житлово - комунальними
послугами громадянами, які мають
пільги щодо їх оплати».

В судовому засіданні апеляційного
суду позивач та його представник
доводи апеляційної скарги підтримали
та просили її задовольнити.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача проти
доводів апеляційної скарги
заперечувала, прросила її відхилити,
рішення суду залишити без зміни.

Апеляційний суд, заслухав
доповідача, сторони , вивчив матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови „ Про судове рішення у
цивільній справі " № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст.2 ЦПК ,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК , а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При розгляді справи судом
встановлено, що згідно довідки
Центрально - Міського управління праці
та соціального захисту населення
Горлівської міської ради б/н від 19.12.2007
року та довідки Пенсійного відділу
управління фінансових ресурсів та
економіки УМВС України в Донецькій
області № 14/30933 від 25.11.2004 року ОСОБА_1,
який проживає в АДРЕСА_1, дійсно є
пенсіонером МВС та він і члени його
сім'ї мають право відповідно до ЗУ «Про
міліцію» на 50% знижку з оплати житлової
площі, комунальних послуг та
електроенергії та така пільга фактично
надається йому у порядку та розміру
встановленому законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» здійснює
розрахунок оплати за спожиту
електричну енергію, а повноважень щодо
надання пільг не має. Пільги позивачу
надаються з державного бюджету через
УПСЗН, яке перераховує відповідачу
кошти відповідно до положень Постанови
Кабінету Міністрів України від 01
серпня 1996 року № 879 «Про встановлення
норм користування
житлово-комунальними послугами
громадян, які мають пільги щодо їх
оплати».

Такий висновок суду є правильним,
відповідає обставинам справи та нормам
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги позивача в
тієї частині, що пільга по оплаті
спожитої електричної енергії має бути
надана відповідачем без обмеження
будь-яких норм споживання не
ґрунтуються на законі.

Згідно ст.17 Закону України "Про
електроенергетику", збитки
енергопостачальників від надання
пільг з оплати за спожиту
електроенергію окремим категоріям
побутових споживачів відшкодовуються
за рахунок коштів, встановлених
законодавчими актами, які передбачають
відповідні пільги.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 04.03.2002 № 256 "Про
затвердження Порядку фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення за рахунок субвенцій з
державного бюджету" (далі - Порядок)
встановлено механізм фінансування
видатків місцевих бюджетів на
здійснення заходів з виконання
державних програм соціального захисту
населення з надання пільг та житлових
субсидій населенню на оплату
електроенергії (пункт 1).

Відповідно до пункту 3 Порядку,
головними розпорядниками коштів
місцевих бюджетів на здійснення
заходів з виконання державних програм
соціального захисту населення є
керівники головних управлінь,
управлінь, відділів та інших
самостійних підрозділів місцевих
адміністрацій, виконавчих органів рад,
до компетенції яких входять питання
праці та соціального захисту населення
.

Згідно з пунктом 4 Порядку,
перерахування сум субвенцій на
фінансування видатків місцевих
бюджетів на здійснення заходів з
виконання державних програм
соціального захисту населення
проводиться Державною казначейської
службою згідно помісячного розпису
асигнувань місцевого бюджету, але в
межах фактичних зобов'язань
відповідних бюджетів щодо пільг,
субсидій.

Щомісячні суми субвенцій
перераховуються на рахунки місцевих
бюджетів пропорційно обсягам
субвенцій, передбачених у державному
бюджеті.

Відповідно до пункту 5 Порядку,
головні розпорядники коштів місцевих
бюджетів щомісяця готують інформацію
про фактично нараховані суми і акти
звірок розрахунків за надані послуги з
підприємствами, що надають послуги, і
направляють їх фінансовим органам
райдержадміністрацій.

Пунктом 1 постанови Кабінету
Міністрів України від 01.08.1996 № 879 "Про
встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати" встановлено, що з 01.08.1996 року
пільги надаються в межах норми: 75
кВт/год на сім'ю з одного-двох осіб на
місяць, у тому числі, якщо обидва члени
сім'ї мають право на знижку і додатково
15 кВт/год на кожного іншого члена сім'ї,
але не більше 150 кВт на місяць.

Частиною 4 ст. 22 Закону України від
20.12.1990 №565-ХН "Про міліцію" передбачено,
що працівникам міліції та членам їх
сімей надається 50-процентна знижка по
оплаті жилої площі, комунальних послуг,
тобто в даній нормі Закону відсутнє
обмеження пільг нормами споживання.

Проте, положення ч. 4 ст. 22 Закону
України «Про міліцію» слід
застосовувати в сукупності з нормами
інших законів.

Згідно із ст. 9 Закону України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії» з метою
визначення державних гарантій щодо
надання житлово-комунальних послуг та
розмірів плати за житло і
житлово-комунальні послуги
встановлюються державні соціальні
нормативи у сфері житлово-комунального
обслуговування. До їх числа належить,
зокрема, нормативи користування
житлово-комунальними послугами, щодо
яких держава надає пільги та
встановлює субсидії малозабезпеченим
громадянам.

Цей закон був прийнятим пізніше у
часі стосовно Закону України «Про
міліцію», тому певна суперечність в
положеннях у цих законів повинна бути
розв'язана за рахунок застосування
загальновизнаних прийомів тлумачення
законодавчих норм - надання переваги
нормі, яку прийнято пізніше.

Згаданою постановою Кабінету
Міністрів України від 01.08.1996 № 879 "Про
встановлення норм користування
житлово-комунальними послугами
громадянами, які мають пільги щодо їх
оплати" встановлено норми користування
житлово-комунальними послугами, в
межах яких надаються передбачені
чинним законодавством пільги на оплату
житлово-комунальних послуг. Ця
постанова не передбачає виключень щодо
категорій пільговиків.

У розрахунках субвенцій з
державного бюджету місцевим бюджетам
на надання пільг та житлових субсидій
населенню на оплату
житлово-комунальних послуг
враховуються кошти на надання пільг з
урахуванням встановлених норм
цільового споживання.

Головні розпорядники коштів
місцевих бюджетів ведуть
персоніфікований облік отримувачів
пільг та здійснюють розрахунки с
постачальниками послуг на підставі
отриманих від них щомісячних звітів
щодо вартості наданих пільгових
послуг, у тому числі і пільг
працівникам міліції.

На підставі викладеного,
апеляційний суд приходить до висновку,
що суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308,314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Центрально - Міського
районного суду м. Горлівки від 14
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді: