Єдиний унікальний номер 248/1286/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4184/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2014 року

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Янчук Т.О., Мірута О.А.

при секретарі Чекіній А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Армлит-Донбасс» про стягнення
належних сум при звільненні,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та відшкодування моральної
шкоди,-

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Армлит-Донбасс»

на рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 04 квітня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Харцизького міського суду
Донецької області від 04 квітня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
ТОВ «Армлит-Донбасс» в користь ОСОБА_1
9150 грн. 76 коп. невиплаченої заробітної
плати, 10275 грн. 84 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та 1000 грн. моральної
шкоди, в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено, стягнуто в дохід
держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ
«Армлит-Донбасс» подало апеляційну
скаргу, в якій просили скасувати
рішення суду, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості по
заробітній платі у розмірі 9150,76 грн., в
решті позовних вимог - відмовити,
оскільки рішення суду незаконне та
необґрунтоване неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права: не зазначено в
чому полягає моральна шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно, чому саме такий розмір та
якими доказами це підтверджується,
відсутня вина підприємства в порушені
строків проведення розрахунку при
звільненні з працівником.

В судовому засіданні представник ТОВ
«Армлит-Донбасс» Головачова М.В.
підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 заперечував проти задоволення
скарги.

Заслухавши доповідача, пояснення
присутніх осіб, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга не
підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
26 листопада 2008 року ОСОБА_1 прийнятий на
роботу до ТОВ «Армлит - Донбасс» на
посаду заступника начальника ЕМС -
головним механіком заводу, 27 січня 2014
року звільнений з роботи за угодою
сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП
України. Сума невиплаченої заробітної
плати за період з жовтня 2013 року по
січень 2014 року включно станом на 26
березня 2014 року становить 9150,76 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги
про стягнення невиплаченої заробітної
плати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з того, що при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення, в разі невиплати з
вини власника належних звільненому
працівникові сум у встановлений строк,
підприємство повинно виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку, відсутність
фінансово-господарської діяльності
або коштів у роботодавця не виключає
його вини в невиплаті належних
звільненому працівникові коштів.
Внаслідок невиплаченої вчасно
заробітної плати позивач зазнав
моральних страждань, на тривалий час
був залишений без засобів до існування,
не міг забезпечити себе та свою сім»ю
продуктами харчування, предметами
першої необхідності, ліками, що
негативно вплинуло на психічний стан,
завдало моральних страждань.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

На підставі ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст.43 Конституції України право
на своєчасне одержання винагороди за
працю захищається законом.

Відповідно до ст.115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів.

На підставі ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Ці вимоги закону відповідачем
дотримані не були, в день звільнення з
позивачем не було проведено повний
розрахунок, тому суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позовних щодо стягнення
заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в
разі несплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
визначені в ст. 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 24 грудня 1999 року N 13
"Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці"
встановлено, що при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Таким чином доводи апеляційної скарги
про відсутність вини підприємства в
невиплаті заробітної плати, які
зводяться до відсутності грошових
резервів, не є підставою для звільнення
від обов»язку, передбаченому ст.117 КЗпП
України.

Згідно зі ст.2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Оскільки в судовому засіданні було
встановлено порушення прав позивача у
суду були підстави для відшкодування
моральної шкоди.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилався на
те, що в зв»язку з невиплатою
заробітної плати йому заподіяно
моральну шкоду, яка виявилася в тому, що
він залишився без коштів для існування,
він не може планувати свій бюджет, не
може придбати продукти харчування,
предмети першої необхідності, ліки,
одяг, не має змоги сплатити за
комунальні послуги, для організації
свого життя та життя сім»ї необхідно
докладати додаткові психічні, фізичні,
моральні зусилля, шукати додаткових
заробітків, через що відчуває психічні
та моральні страждання, свою
незахищеність (арк..спр.1-2).

При визначенні розміру цього
відшкодування суд першої інстанції
врахував ступінь і характер моральних
страждань позивача і виходячи з
принципів розумності та
справедливості дійшов обґрунтованого
висновку про часткове задоволення
позовних вимог в сумі 1000 грн.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про недоведеність моральної шкоди -
безпідставні.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
належать до тих підстав, із якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість прийняття рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
рішення. Нові докази не досліджувались
апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Армлит-Донбасс»

відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 04 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Суддя