Номер провадження 22-ц/775/2344/2014
Справа № 22ц/775/2344/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Новосядлої В.М.,

суддів
Алексєєва А.В., Кішкіної І.В.,

при секретарі
Козаку І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 30 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Резон» про
стягнення майнової шкоди,

в с т а н о в
и в :

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 30 грудня 2013
року у задоволенні позову вимог ОСОБА_1
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Резон» про
стягнення майнової шкоди відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
держави судові витрати в сумі 3004,40 грн.

З вказаним рішенням не погодилась
позивачка ОСОБА_1, в інтересах якої діє
ОСОБА_2, та оскаржила його в апеляційній
скарзі, в якій просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги зазначає, що суд в рішенні не
вказує, що фактично ОСОБА_1 повинна була
отримати 513461 грн., не відобразив в
судовому рішенні усі позовні вимоги. До
позовної заяви були додані розрахунки
шкоди, де зазначались депозитні
договори з «Укрсоцбанком» з 11
листопада 2005 року по 01 липня 2010 року. 11
листопада 2005 року грошові кошти,
отримані від ООО «Резон» були
покладені на депозит «Укрсоцбанку». З
цих договорів вбачається, що
позивачкою з 11 листопада 2005 року по 01
квітня 2010 року на суму 138700 грн. було
отримано дохід у сумі 123275,48 грн. Якби,
грошові кошти позивачка отримала від
ТОВ «Резон» 03 жовтня 2001 року у сумі
310222,20 грн., як це було визнано
господарським судом від 10 грудня 2009
року, то дохід від депозиту складав би
464871,47 грн.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилася, про
час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином.

Представник позивачки ОСОБА_2, який діє
на підставі довіреності, в судовому
засіданні апеляційного суду підтримав
доводи апеляційної скарги та просив її
задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Резон»
Захарецький А.Ю., який діє на підставі
довіреності, в судовому засіданні
апеляційного суду просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін..

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в апеляційній скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду залишенню без змін з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
можливе отримання доходу, упущеної
вигоди, у вигляді процентів від
можливих депозитів, виходячи зі ставок
НБУ, на яку позивачка мала право
розраховувати, є неспроможним,
оскільки, у зазначений у позові період
позивачкою не були укладені з жодним
банком депозитних договорів на
зазначені у позові суми, на які
позивачем нараховані проценти, тобто,
позивачем не надано і судом не
встановлено доказів про заподіяння
позивачеві таких збитків у розмірі
464871,47 грн. При цьому, за наданими
позивачем копіями депозитних
договорів (договорів банківського
вкладу) вони були укладені з різними
банками на інші суми та на певний
період, і тому, не можуть бути прийняті
судом як докази щодо існування
депозитних договорів з банками на
грошові суми за позовом або щодо
існування фактичних намірів між
позивачем та відповідними банками на
укладання депозитних договорів на
вищезазначені суми та вищезазначені
періоди за позовом, оскільки, надані
позивачем копії кредитних договорів
стосуються інших грошових коштів і не
можуть бути належними доказами
неотримання позивачем прибутку з вини
відповідача у спірний період. Крім
того, відповідно до розрахунку
позивача при визначені розміру
упущеної вигоди останнім також
нараховуються проценти і на суми
визначеної ним упущеної вигоди, що не
ґрунтується на законі.

З такими висновками погоджується
апеляційний суд.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за
договором банківського рахунка банк
зобов'язаний приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Судом першої інстанції встановлено та
як вбачається з матеріалів справи,
розмір частки майна позивачки при
виході її з ТОВ «Резон» 03 жовтня 2000
року складав 310212,20 грн., яка підлягала
виплаті позивачці, і що встановлено
рішенням Господарського суду
Донецької області від 10 грудня 2009 року,
яке залишено без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 16 березня 2010
року (а.с.144-152 т.2). Цим же рішенням
стягнуто з відповідача на користь
позивачки матеріальну шкоду за рахунок
інфляції в сумі 113376,17 грн. за період з 23
червня 2006 року по 31 травня 2009 року,
нараховану на суму 171522,20 грн., як
частково несплачену відповідачем. В
іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Рішенням Микитівського районного суду
м.Горлівки від 22 липня 2011 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 06 жовтня 2011 року на підставі ст. 625
ЦК України з відповідача на користь
позивачки стягнуто спричинену
матеріальну шкоду за рахунок інфляції
в сумі 16264,63 грн. за період з 01 червня 2009
року по 01 квітня 2010 року, а також 3%
річних в сумі 12120,09 грн. за період з 22
листопада 2007 року по 01 квітня 2010 року,
які нараховані на суму 171522,20 грн., що
була виплачена позивачці з порушенням
встановленого законом строку. У
задоволенні іншої частини вимог
відмовлено (а.с.157-160 т.2). Цим рішенням
встановлено, що відповідачем платіжним
дорученням № 567 від 04 листопада 2005 року
перераховано на розрахунковий рахунок
позивачки 138700 грн., платіжним
дорученням № 41 від 31 березня 2010 року
перераховано 171522,20 грн. та платіжним
дорученням № 42 від 31 березня 2010 року
113376,76 грн.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 указувала
на те, що відповідач незаконно
користувався належними позивачці
грошовими коштами з 03 жовтня 2000 року по
01 листопада 2005 року в сумі 310222,20 грн., з
01 листопада 2005 року по 01 квітня 2010 року
в сумі 171522,20 грн., з позивачки було
утримано суму податку в розмірі 170006,43
грн. з присуджених раніше судом
інфляційних втрат в розмірі 113376,17 грн.,
сума позову 464871,47 грн. є упущеною
вигодою

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Згідно із ст. 1166 ЦК України єдиною
підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди є
правопорушення, що включає як складові
елементи: шкоду, протиправне діяння
особи, котра її завдала, причинний
зв'язок між ними, а також вину
заподіювача шкоди.

Доведення факту завдання реальних
збитків та втрати доходів, які б особа
могла отримати, якщо її право не було б
порушено, а також причинний зв'язок між
цією шкодою та діями відповідача в силу
ст. ст. 10, 60 ЦК України покладається на
позивача.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 14, у мотивувальній частині рішення
слід наводити дані про встановлені
судом обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів, розрахунки,
з яких суд виходив при задоволенні
грошових та інших майнових вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Судом обґрунтовано зазначено у
рішенні, що позивачкою та її
представником не надано належних та
допустимих доказів наявності упущеної
вигоди, яких позивачка зазнала
внаслідок дій відповідача.

Так, укладення позивачкою депозитних
договорів з різними банками на інші
суми та на певний період не
підтверджують наявності причинного
зв'язку між діями відповідача на
визначеною позивачем сумою упущеної
вигоди.

Доводи апеляційної скарги про
доведеність позивачкою наявності
упущеної вигоди, спричиненої унаслідок
неправомірних дій відповідача,
ґрунтуються на припущеннях, що
відповідно до вимог ч. 4 ст. 60 ЦК України
є неприпустимим.

Покладання на відповідача
відповідальності у формі
відшкодування збитків на здійснення
свого права суперечить в цілому
принципам юридичної відповідальності,
що настає саме за порушення
зобов'язань.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги про не
відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, не
знайшли свого підтвердження та не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
помилкового судового рішення.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 30 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді