АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

15 травня 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк «Правекс
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості , за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року,

встановила:

у березні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
солідарно з відповідачів на його
користь заборгованість за кредитним
договором, посилаючись на те, що
відповідачі свої зобов'язання належним
чином не виконують, внаслідок чого
станом на 27 листопада 2012 року
утворилась заборгованість в розмірі 417
865 грн. 43 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в розмірі 365 950 грн. 15 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник відповідача ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення змінити та стягнути солідарно
з відповідачів на користь позивача
заборгованість у розмірі 241 531 грн.,
посилаючись на порушення норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивач обґрунтовував свої вимоги тим,
що 21 березня 2008 року між ним та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір
№616-001/08Р за умовами якого відповідачу
надано кредит у розмірі 300 475 грн. зі
сплатою 14,99 % річних, з кінцевим
терміном повернення 21 березня 2019 року.
В забезпечення виконання зобов'язань
по кредитному договору позивачем було
укладено договір поруки № 616-001/08Р від 21
березня 2008 року із ОСОБА_2, відповідно
до умов якого вони виступають як
солідарні боржники.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№616-001/08Р від 21 березня 2008 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено договір іпотеки №616-001/08Р від 21
березня 2008 року, відповідно до якого
відповідач передала в іпотеку позивачу
належне їй на праві власності нерухоме
майно.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_1 свої
зобов'язання перед позивачем не
виконує, сума заборгованості за
договором станом на 27 листопада 2012 року
становить 417 865 грн. 43 коп., яка
складається із непогашеного кредиту у
сумі 257 231 грн. 87 коп., пені за невчасну
сплату кредиту в розмірі 24 181грн 97 коп.,
непогашених відсотків за користування
кредитом в розмірі 108 222грн 02 коп., пені
за несвоєчасне погашення відсотків в
розмірі 28 230 грн. 44 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 січня 2014 року позов
задоволено частково, стягнуто
солідарно із ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь
позивача заборгованість за кредитним
договором в розмірі 365 950 грн. 15 коп., яка
складається з суми кредиту у розмірі 257
231 грн. 87 коп., суми відсотків за
користування кредитом в розмірі 108 222
грн. 02 коп., пені за несвоєчасну сплату
кредиту в розмірі 208 грн. 80 коп. та пені
за несвоєчасне погашення відсотків в
розмірі 287 грн. 46 коп.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що позивачем надано
достатньо доказів на підтвердження
суми заборгованості, відповідачі є
солідарними боржниками, та застосував
строк позовної давності до вимог про
стягнення пені за несвоєчасну сплату
кредиту та пені за несвоєчасне
погашення відсотків.

З таким висновком суду колегія
повністю погодитись не може з таких
підстав.

В своїй апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 посилається на те, що судом
помилково визначено розмір
заборгованості, оскільки не було
враховано те, що кредитний договір
достроково припинився 10 листопада 2009
року, а тому нарахування відсотків за
користування кредитом після
припинення договору нараховано
безпідставно, тому вважає що стягненню
підлягає сума заборгованості в розмірі
241 531 грн. Такі доводи апелянта є
необґрунтованими та були предметом
перевірки під час розгляду справи в
суді першої інстанції.

Положеннями ст. 525, 526 ЦК України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватись
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до п 4.4. кредитного договору
№ 616-001/08Р від 23.03.2008 шляхом підписання
даного договору сторони дійшли згоди
про те, що у випадку виникнення у
позичальника прострочення з погашення
заборгованості за кредитом та/або за
сплатою відсотків за користування
кредитом строк користування кредитом,
зазначений у п. 1.2 даного договору,
припиняється достроково, на 10-й день
місяця, наступного за місяцем, у якому
виник факт прострочення. Про
припинення строку користування
кредитом Банк письмово повідомляє
позичальник.

Таким чином, представник апелянта
помилково вважає зобов'язання по
кредитному договору припиненими,
оскільки умови вказаного пункту
договору передбачають припинення
строку користування кредитними
коштами, що не являється припиненням
зобов'язання та не призводить до
відсутності обов'язку сплачувати
нараховані відсотки та пеню.

Крім того, судом першої інстанції було
правильно застосовано строк позовної
давності до вимог про стягнення пені за
несвоєчасну сплату кредиту та пені за
несвоєчасне погашення відсотків. В цій
частині рішення суду не оскаржувалось.

З матеріалів справи, вбачається, що
сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів, останній з яких у
визначеній сумі підлягав виконанню в
строк до 21 березня 2019 року.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості за кредитним договором
та пояснень представника апелянта,
прострочення зобов'язання виплати
щомісячного погашення кредиту виникло
01 жовтня 2009 року, у той час як з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитом та з вимогами про дострокове
повернення кредиту банк звернувся до
суду 05 березня 2013 року, включивши до
позовних вимог як всю суму тіла
кредиту, так і прострочені платежі.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Разом з тим, у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання
вправі заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Таким чином, судом першої інстанції
було помилково стягнуто
заборгованість по сплаті тіла кредиту
за жовтень, листопад та грудень 2009 року
та січень - лютий 2010 року у розмірі 11 380
грн. Колегія суддів вважає за необхідне
змінити розмір заборгованості, що
підлягає стягненню, виключивши цю суму
та зменшивши його до 354 570 грн. 15 коп.

Враховуючи викладене, апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду першої
інстанції слід змінити, визначити
розмір заборгованості в сумі 354 570 грн. 15
коп., а в іншій частині залишити рішення
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

вирішила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_3 задовольнити частково. Рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 січня 2014 року - змінити та
визначити розмір заборгованості в сумі
354 570 грн. 15 коп. В іншій частині рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5532/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Голік Н.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.