РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді
Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич
Д.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Одеській області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства та суду, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2013 р. позивачка звернулася до
суду з позовом до відповідачів та
просить стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів державного бюджету на
її користь моральну шкоду в розмірі 190
402 гривень та втрачений заробіток в
розмірі 95 201 гривень, а всього 285 603
гривень.

При цьому посилається на те, що в 2003 р. у
відношенні її чоловіка ОСОБА_2 було
порушено кримінальну справу за ст. 143 ч.
2 КК України. У 2004 р. постанова про
порушення кримінальної справи була
скасована. В 2005 р. слідчий
Малиновського РВ м.Одеси Афанасьєва
Л.В. пред'явила звинувачення ОСОБА_2 за
ст. 143 ч. 2 КК України. 29.09.2005 р. Афанасьєва
Л.В. порушила відносно неї та її доньки
кримінальну справу за ч. 2 ст. 143 КК
України за тими ж ознаками, що й у
відношенні ОСОБА_2 03.04.2006 р. Київський
районний суд м.Одеси матеріали справи
повернув прокурору Малиновського
району, зазначивши що в суд були
направлені матеріали до слідчої
перевірки. Вказану постанову суду було
скасовано та справу направлено на
новий розгляд іншому складу суду. За
вироком суду вона та ї донька були
виправдані, а ОСОБА_2 був визнаний
винним. Апеляційним судом вирок суду
було скасовано в повному обсязі. 27.08.2012
р. слідчим Малиновського РВ м.Одеси
Колос Ю.В. винесено постанову про
припинення кримінальної справи
відносно неї по ст. 6 п. 2 ст. 213 КПК
України. Таким чином вона з 29.09.2005 р. по
27.08.2012 р., а саме на протязі 6 років 11
місяців знаходилася під слідством та
судом та на підписці про невиїзд. За
роки знаходження під слідством та
судом значно погіршився стан її
здоров'я, постраждав її авторитет та
ділова репутація. За освітою вона
бухгалтер та не мала змоги
працевлаштуватися за спеціальністю,
оскільки їй відмовляли в
працевлаштуванні з причин її
знаходження під судом та слідством.
Вважає, що розмір компенсації за
завдану їй моральну шкоду повинен
становити подвійний розмірі
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць знаходження під
слідством та судом та становить 190 402
гривень. Крім того їй повинен бути
відшкодований заробіток, який вона
втратила внаслідок незаконних дій по
відношенню до неї. Її втрати становлять
не менше одного розміру мінімального
розміру заробітної плати за кожен
місяць її знаходження під слідством та
судом, та становлять 95 201 гривень.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав та просив
його задовольнити.

Представник відповідачів в судовому
засіданні позов не визнав, вважає його
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню, надав суду
письмові заперечення на позов.

Представник прокуратури Приморського
району м.Одеси в судовому засіданні
позов не визнав.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.09.2005 р. слідчим
СВ Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області Афанасьєвою Л.В. було
винесено постанову про порушення
кримінальної справи у відношенні
ОСОБА_1, ОСОБА_2 за ознаками ст. 143 ч. 2 КК
України (в редакції 1960 р.).

10.01.2006 р. прокурором Малиновського
району м.Одеси було затверджено
обвинувальний висновок по
обвинуваченню ОСОБА_2 в скоєні злочину,
передбаченого ст.ст. 143 ч. 2 КК України (в
редакції 1960 р.), ст. 190 ч. 3, ст. 15, 190 ч. 4 КК
України, ОСОБА_1, ОСОБА_6 в скоєні
злочину, передбаченого ст. 143 ч. 2 КК
України (в редакції 1960 р.).

Постановою Київського районного суду
м.Одеси від 03.04.2006 р. кримінальну справу
по обвинуваченню ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6
було направлено прокурору
Малиновського району м.Одеси на
додаткове розслідування.

Вироком Київського районного суду
м.Одеси від 24.05.2011 р. ОСОБА_1, яку було
звинувачено за ст. 143 ч. 2 КК України (в
редакції 1960 р.) було виправдано за
відсутністю в її діях складу злочину.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08.12.2011 р. вирок Київського
районного суду м.Одеси від 24.05.2011 р. було
скасовано та справу направлено на
додаткове розслідування прокурору
Малиновського району м.Одеси.

Згідно постанови старшого слідчого СВ
Малиновського РВ ОМУ УМВС України в
Одеській області Колос Ю.В. від 27.08.2012 р.
кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1
було припинено згідно ст. 6 п. 2, ст. 213 п. 2
КПК України.

Як вбачається з витягу з реєстру №
105-30012014/51003 ГУМВС України в Одеській
області ОСОБА_1 на території України
станом на 18.02.2014 р. до кримінальної
відповідальності не притягується,
засудженою за кримінальними справами
не значиться та в розшуку не перебуває.

Відповідно до ст.56 Конституції України
кожний має право на відшкодування за
рахунок Держави або органів місцевого
самоврядування матеріального й
морального збитку, заподіяного
незаконними рішеннями, діяльністю або
бездіяльністю органів Державної влади,
органів місцевого самоврядування,
їхніми посадовими особами при
здійсненні ними своїх службових
обов'язків.

Отже, на підставі Конституції України
позивачка має всі підстави і права на
відшкодування їй збитків, нанесених
незаконними діями слідчих органів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

В результаті розслідування
незаконно порушеної кримінальної
справи позивачці було незаконно
пред'явлено обвинувачення в скоєні
злочину передбаченого ст. 143 ч. 2 КК
України (в редакції 1960 р.). Отже,
відповідно до зазначеної норми
матеріального права, позивачці
підлягає відшкодуванню нанесена
незаконними діями слідчих органів
шкода.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів, у приниженні
честі, гідності, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Відповідно до п.п. 1, 5 ст.3 Закону України
„Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" громадянинові
відшкодовується заробіток та інші
грошові доходи, які він втратив
внаслідок незаконних дій; моральна
шкода.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону
відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
цього Закону, провадиться за рахунок

коштів державного бюджету. Розмір сум,
які передбачені пунктом 1 статті 3
цього Закону і підлягають
відшкодуванню, визначається з
урахуванням заробітку, не одержаного
громадянином за час відсторонення від
роботи (посади), за час відбування
кримінального

покарання чи виправних робіт як
адміністративного стягнення.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 вказаного
Закону відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Отже, позивачка має право на
відшкодування їй моральних збитків,
завданих незаконними діями слідчих
органів, а також на відшкодування
втраченого заробітку на підставі
спеціального закону і ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 13 Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Законом України „Про державний бюджет
України на 2013 рік" з 01 січня 2013 року
встановлено мінімальну заробітну
плату у розмірі 1147 гривень.

Як встановлено судом позивачка
незаконно перебувала під слідством та
судом з 29.09.2005 р. по 27.08.2012 р., а саме на
протязі 6 років 11 місяців, що складає 83
місяці.

За роки знаходження під слідством та
судом значно погіршився стан здоров'я
позивачки, постраждав її авторитет та
ділова репутація, позивачка, яка за
освітою є бухгалтером не мала змоги
працевлаштуватися за спеціальністю.

Таким чином, суд вважає, що позивачці
повинна бути відшкодована нанесена їй
моральна шкода у розмірі 95 201 гривень (83
місяців х 1147 грн.), а також втрачений
заробіток виходячи з розрахунку один
мінімальний розмір заробітної плати за
кожен місяць перебування під
слідством та судом в загальному
розмірі 95 201 гривень, які, відповідно до
норм вищенаведеного закону, підлягають
стягненню з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
державного бюджету.

В іншій частині позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 13 Законом
України Закону України „Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду", ст.ст. 23, 1176 ЦК
України, ст. ст. 5, 7, 11, 208, 209, 210, 213-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
державного бюджету на користь ОСОБА_1
завдану їй незаконними діями органів
слідства моральну шкоду у розмірі 95 201
гривень, а також втрачений заробіток в
розмірі 95 201 гривень, а всього 190 402
гривень (сто дев'яносто тисяч чотириста
дві) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що
протягом десяти днів з дня
проголошення подається апеляційна
скарга на рішення суду першої
інстанції. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу потягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

14.05.2014