У Х В А Л А

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ у
складі

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» про визнання права
власності на нерухоме майно та
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі -
ТОВ «Аверс-Сіті») на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 19 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 16 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 5 грудня 2011 року між ним, ОСОБА_4 та
ТОВ «Аверс-Сіті» було
укладено договір відступлення права
вимоги за договором купівлі-продажу
майнових прав від 25 жовтня 2010 року на
об'єкт нерухомості - квартиру АДРЕСА_1. 6
грудня 2011 року із відповідачем було
укладено додаткову угоду до вказаного
договору купівлі-продажу майнових
прав, за якою товариство продало, а він
придбав майнові права на зазначену
вище квартиру. Умовами договору
передбачено, що право власності на
майнові права переходить до нього
після підписання сторонами акту
приймання-передачі майнових прав.
Зобов'язання по оплаті вартості
майнових прав в розмірі 230 199 грн 20 коп.
він виконав у повному обсязі. 16 вересня
2011 року вказаний вище будинок було
введено в експлуатацію, проте
відповідач ухиляється від підписання
акту приймання-передачі.

У зв'язку з цим позивач просив суд
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати
відповідача передати йому технічну
документацію (технічний паспорт) на
вказану квартиру.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 19 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 16 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Визнано за ОСОБА_3
право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Зобов'язано ТОВ «Аверс-Сіті»
передати ОСОБА_3 технічну документацію
(технічний паспорт) на вказану
квартиру.

У касаційній скарзі ТОВ «Аверс-Сіті»,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про відмову у
позові.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, перевіривши наведені в скарзі
доводи, колегія суддів дійшла висновку,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що позивач проінвестував
будівництво квартири, сплативши повну
вартість майнових прав, та набув
майнових прав на неї; об'єкт
нерухомості прийнятий до експлуатації,
відтак, він має право володіти,
користуватися та розпоряджатися
об'єктом інвестування.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 5 грудня 2011 року
між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ТОВ «Аверс-Сіті»
укладено договір відступлення права
вимоги за договором купівлі-продажу
майнових прав від 25 жовтня 2010 року щодо
передачі у власність згідно з умовами
договору майнових прав на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

6 грудня 2011 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Аверс-Сіті» було укладено додаткову
угоду до вказаного договору
купівлі-продажу майнових прав, за якою
товариство продало, а ОСОБА_3 придбав
майнові права на зазначену вище
квартиру. Зобов'язання по оплаті
вартості майнових прав в розмірі 230 199
грн 20 коп. ОСОБА_3 виконано у повному
обсязі.

16 вересня 2011 року будинок АДРЕСА_2 було
введено в експлуатацію.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Отже, звернутися з позовом про захист
права власності шляхом його визнання
може саме власник цього майна, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою і це право повинно
підтверджуватися відповідними
правовстановлюючими документами, на
підставі яких у встановлених законом
випадках здійснюється реєстрація
права власності.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» майновими правами, які можуть
оцінюватися, визнаються будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші
специфічні права (права на провадження
діяльності, використання природних
ресурсів тощо) та права вимоги.

У п. 1.4. договору купівлі-продажу
майнових прав, укладеного між
сторонами, під майновими правами
розуміються всі права на об'єкт
нерухомості після введення об'єкту
капітального будівництва в
експлуатацію та оформлення
відповідних правовстановлюючих
документів.

Таким чином, за вказаним договором
позивач набув право на набуття права
власності на нерухоме майно, а не саме
право власності.

Право власності - це право особи
володіти, користуватися,
розпоряджатися річчю на свій розсуд і в
своїх інтересах, право власника на
усунення всіх третіх осіб від
протиправного втручання у сферу його
володіння цим майном (ст. ст. 316, 317 ЦК
України).

Отже, право власності на річ виникає у
особи тільки за наявності одночасно
всіх трьох правомочностей: права
володіння, користування і
розпорядження річчю.

ОСОБА_3 не був та не є власником
квартири АДРЕСА_1, попередньо
визначеною загальною площею 56,98 кв.м,
оскільки предметом укладеного між
позивачем та ТОВ «Аверс-Сіті» є
купівля-продаж майнових прав, що є
відмінним від права власності.

Крім того, у матеріалах справи наявна
копія технічного паспорту спірної
квартири, з якої убачається, що
загальна площа квартири АДРЕСА_1 у
вказаному будинку складає 128,3 кв.м, а не
56,98 кв.м, як це передбачено договором
купівлі-продажу майнових прав.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули та
не врахували відмінності між майновими
правами та правом власності, не
дослідили докази, надані відповідачем,
про те, що площа фактично побудованої
квартири АДРЕСА_1 значно
перевищує площу квартири, передбачену
договором купівлі-продажу майнових
прав.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, не встановлені,
судові рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.
338 ЦПК України є підставою для їх
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 19 червня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 16 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська

В.А.
Черненко