УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Мазур Л.М., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А.,
Юровської Г.В.,розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до державного навчального
закладу «Катюжанське вище професійне
училище», третя особа - Недашківський
Руслан Михайлович, про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище» на рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він 03 серпня 2004 року був
зарахований на посаду майстра
виробничого навчання державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище» (далі - ДНЗ
«Катюжанське ВПУ»). Наказом директора
ДНЗ «Катюжанське ВПУ» Недашківського
Р.М. від 05 липня 2013 року
ОСОБА_6 звільнено з займаної посади за
вчинення аморального проступку.
Позивач зазначає, що 21 червня 2013 року
був незгодний з розпорядженням
старшого майстра, про що наголосив
останньому та сказав йому нецензурне
слово, однак, не мав наміру образити
будь-кого. 05 липня 2013 року позивач
написав заяву про надання йому
відпустки по догляду за дитиною, однак
директор вказаного навчального
закладу, погрожуючи звільненням,
наполягав на відкликанні вказаної
заяви. Коли ОСОБА_6 намагався дізнатися
про надання відпустки, йому повідомили
про звільнення за вчинення аморального
проступку.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від
13 листопада 2013 року в задоволенні
позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково. Скасовано наказ
ДНЗ «Катюжанське ВПУ» № 39 від 05
липня 2013 року про звільнення ОСОБА_6 за
п. 3 ст. 41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_6
на посаді майстра виробничого навчання
ДНЗ «Катюжанське ВПУ».
Стягнуто з ДНЗ «Катюжанське ВПУ» на
користь ОСОБА_6 середній заробіток за
час вимушеного прогулу у розмірі
16 464,34 грн. У задоволенні решти позову
відмовлено.

У касаційній скарзі представник і
директор ДНЗ «Катюжанське ВПУ»,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просять рішення апеляційного суду
скасувати і залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

У поданих до суду запереченнях на
касаційну скаргу ОСОБА_6 зазначає, що
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими в процесі розгляду
справи апеляційним судом не порушені
норми ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
апеляційного суду необхідно залишити
без змін, а касаційну скаргу відхилити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи касаційної
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню на таких
підставах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_6, працюючи на посаді майстра
виробничого навчання та виконуючи
виховні функції, 21 червня 2013 року при
проведенні наряду висловлювався
брутальною лайкою у присутності інших
майстрів виробничого навчання на
адресу старшого майстра ОСОБА_8, а тому
вчинив аморальний поступок, який не
сумісний з продовженням даної роботи, і
був правомірно звільнений з роботи на
підставі п. 3 ст. 41 КЗпПУ.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову,
апеляційний суд виходив із того, що
ДНЗ «Катюжанське ВПУ» було
порушено порядок звільнення ОСОБА_6

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_6
зараховано на посаду майстра
виробничого навчання з 11 травня 2004
року.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП
України трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний у випадках
вчинення працівником, який виконує
виховні функції, аморального
проступку, несумісного з продовженням
даної роботи.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику розгляду
судами трудових спорів» № 9 від 06
листопада 1992 року роз'яснено, що з
підстав вчинення аморального
проступку, несумісного з продовженням
даної роботи (п. 3 ст. 41 КЗпП України),
можуть бути звільнені лише ті
працівники, які займаються виховною
діяльністю, наприклад, вихователі,
вчителі, викладачі, практичні
психологи, соціальні педагоги, майстри
виробничого навчання, методисти,
педагогічні працівники позашкільних
закладів. Таке звільнення допускається
як за вчинення аморального проступку
при виконанні трудових обов'язків, так
і не пов'язаного з ними (вчинення такого
проступку в громадських місцях або в
побуті). Звільнення не може бути
визнано правильним, якщо воно
проведено лише внаслідок загальної
оцінки поведінки працівника,
непідтвердженої конкретними фактами.

Наказом ДНЗ «Катюжанське ВПУ»
Недашківського Р.М. № 39 від
05 липня 2013 року позивача звільнено із
займаної посади за вчинення
аморального проступку, несумісного з
продовженням цієї роботи за п. 3
ст. 41 КЗпП України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За змістом ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції на підставі пояснень
учасників цивільного процесу та
письмових доказів, досліджених у
судовому засіданні, дійшов вірного
висновку про те, що звільнення
відповідача відбулося з дотриманням
трудового законодавства, оскільки ним
було вчинено аморальний проступок,
несумісний з продовженням даної
роботи, а сам майстра виробничого
навчання, який займався виховною
діяльністю.

Таким чином, скасовуючи рішення суду
першої інстанції та ухвалюючи нове
рішення, апеляційний суд, у порушення
вимог статей 303, 316 ЦПК України,
переоцінив наявні у справі докази та
помилково скасував законне і
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції.

Установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно з законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції
відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України.

Керуючись статтями 336,
339, 345 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 21 січня 2014 року скасувати,
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 13
листопада 2013 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В.
Юровська