Номер провадження: 22-ц/785/4950/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича
В.А.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 13.03.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, Одеської дирекції НАСК
«ОРАНТА» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди,-

встановила:

Позивачі звернулися з вказаним позовом
до суду (а. с. 2-5), який уточнили в ході
розгляду справи (а. с. 151-154) та просили:
стягнути з НАСК «ОРАНТА» на їхню
користь суму заборгованості за
договором страхування майнової
відповідальності ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у
розмірі 6 939,10 грн.; стягнути солідарно з
ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на їхню користь
завдану матеріальну шкоду у вигляді
величини втрати товарної вартості у
розмірі 4 443,65 грн.; стягнути солідарно з
ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на їхню користь
витрати щодо послуг СТО офіційного
дилеру ТОВ «Базис Авто» під час огляду
страховим комісаром, експертом ОНДІСЕ
автомобілю Хюндай Туссон НОМЕР_4,
проведення експертного дослідження,
які становлять 1 013,05 грн.; стягнути
солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 суму компенсації завданої
моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.,
стягнути солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_5 суму компенсації
завданої моральної шкоди у розмірі 5 000
грн. та стягнути з відповідачів на
користь позивачів судові витрати.

Свої позовні вимоги позивачі, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовували тим, що 26 травня 2010 року
автомобіль Nissan Premiera, д/н НОМЕР_5, під
керуванням ОСОБА_7 скоїв
дорожньо-транспортну пригоду з
автомобілем Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_3, в результаті чого
автомобіль, який є спільною сумісною
власністю позивачів, дістав ушкоджень,
а також відбулась втрата товарної
вартості цього автомобілю, крім того,
внаслідок пошкодженням їхнього майна,
позивачі зазнали моральної шкоди. У
зв'язку із цим, позивачі вважали свої
права порушеними та вимушені були
звернутись до суду.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивач - ОСОБА_3, який одночасно є
представником позивачки ОСОБА_5,
позовні вимоги підтримав, просив позов
задовольнити. Інший представник
позивачки ОСОБА_5 у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала, просила
позов задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_6 проти задоволення
позову заперечував, просив відмовити у
задоволенні позову. Інші відповідачі -
НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_7 у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце розгляду справи були сповіщені
належним чином, про поважні причини
неявки у судове засідання суд не
сповістили, звертались до суду із
клопотаннями про розгляд справи за їх
відсутності.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 13.03.2014 року позовну
заяву ОСОБА_3, ОСОБА_5 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 майнову шкоду у вигляді
величини втрати товарної вартості у
розмірі 2 221,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_5 майнову шкоду у вигляді
величини втрати товарної вартості у
розмірі 2 221,82 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_3 витрати щодо послуг СТО
офіційного дилеру ТОВ «Базис Авто» під
час огляду страховим комісаром,
експертом Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз автомобілю Хюндай Туссон,
реєстраційний номер НОМЕР_4, проведення
експертного дослідження, які
становлять суму у розмірі 1 013,05 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 - представник ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, ОСОБА_7 подали апеляційні
скарги на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13.03.2014 року,
в яких просять: ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
представник ОСОБА_5 рішення суду від
13.03.2014 року змінити, в частині відмови
задоволення позовних вимог до НАСК
«ОРАНТА» та постановити нове рішення,
згідно якого стягнути з НАСК «ОРАНТА»
на користь позивачів суму
заборгованості за договором
страхування майнової відповідальності
ОСОБА_7 та ОСОБА_7 6 939,10 грн., в іншій
частині залишити рішення суду від
13.03.2014 року без змін, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права в оскаржуваній
частині рішення суду; ОСОБА_7, ОСОБА_7
просять рішення суду від 13.03.2014 року
змінити, у позовних вимогах щодо
стягнення з ОСОБА_6 на користь
позивачів витрат в розмірі 1 013,05 грн.
щодо послуг СТО та проведення
експертного дослідження, а також
моральної шкоди в розмірі 2 000 грн.,
відмовити, посилаючись на те, що
рішення суду в оскаржуваній частині
ухвалено з порушенням норм
процесуального і матеріального права.

НАСК «ОРАНТА» рішення суду не
оскаржується.

В судовому засіданні ОСОБА_3.,
представник ОСОБА_5 підтримали свою
апеляційну скаргу та заперечували
проти задоволення апеляційної скарги
ОСОБА_7 та ОСОБА_7, ОСОБА_7 в судовому
засіданні підтримав свою апеляційну
скаргу та не заперечував проти
апеляційної скарги ОСОБА_3 та
представник ОСОБА_5 Інші учасники
процесу в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, клопотання про відкладення
розгляду справи від них на адресу суду
не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог, наданих доказів і
доводів апеляційних скарг, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав. При
цьому судова колегія зазначає, що не
робить висновків стосовно
неоскаржуваної частини рішення суду,
щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_3 майнової шкоди у вигляді
величини втрати товарної вартості у
розмірі 2 221,82 грн., стягнення з ОСОБА_7 на
користь ОСОБА_5 майнової шкоди у
вигляді величини втрати товарної
вартості у розмірі 2 221,82 грн. та, в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_7.

Відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Задовольняючи частково
позовні вимоги позивачів, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 8 квітня 2006
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5. було
зареєстровано шлюб, що підтверджується
копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7,
виданого 8 квітня 2006 року Першим
відділом реєстрації актів цивільного
стану Приморського районного
управління юстиції м. Одеси.

Під час перебування у шлюбі із ОСОБА_5,
ОСОБА_3 10 листопада 2008 року було набуто
право власності на автомобіль Hyundai Tucson,
д/н НОМЕР_4, що підтверджується копією
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_6

26 травня 2010 року о 09 год. 00 хв. ОСОБА_6,
керуючи автомобілем Nissan Premiera, д/н
НОМЕР_5, порушив вимоги п. 10.2 Правил
дорожнього руху України, а саме,
виїжджаючи з прилеглої території, що
розташована біля будинку № 2 по вул. Ак.
Корольова у м. Одесі, не дав дорогу
автомобілю Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_3, який здійснював рух
по проїзжій частині, внаслідок чого
скоїв зіткнення з вказаним
автомобілем, що спричинило механічні
ушкодження транспортних засобів. Вина
ОСОБА_6 встановлена постановою
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11 червня 2010 року.

Внаслідок зіткнення, автомобіль Hyundai
Tucson, д/н НОМЕР_4, зазнав механічних
ушкоджень, повний перелік яких
викладений у протоколі (акті) огляду
транспортного засобу, який було
здійснено 1 червня 2010 року за участю
ОСОБА_3, ОСОБА_6 та наукового
співробітника лабораторії
автотехнічних досліджень Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ОСОБА_10

Згідно висновку № 5130 експертного
автотоварознавчого дослідження з
визначення матеріальної шкоди,
спричиненого володільцю транспортного
засобу, складеного 22 червня 2010 року
науковим співробітником лабораторії
автотехнічних досліджень Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз ОСОБА_10, вартість
матеріальної шкоди, завданої
володільцю автомобіля Hyundai Tucson, д/н
НОМЕР_4, внаслідок його пошкодження на
момент складання висновку
визначається у розмірі 23 076,09 гривень, у
тому числі розмір втрати товарної
вартості - 4 443 гривень 65 копійок.

Відповідальність ОСОБА_6 на момент
дорожньо-транспортної пригоди була
застрахована НАСК «ОРАНТА» згідно
полісу № ВЕ/1108540 страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів із лімітом відповідальності
страховика за шкоду, заподіяну майну - у
розмірі 35 000 гривень, розмір франшизи - 0
гривень.

26 травня 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове
відшкодування у зв'язку із
спричиненням шкоди ОСОБА_3

21 липня 2010 року центром клієнтської
підтримки Одеської обласної дирекції
НАСК «ОРАНТА» було складено звіт № 10/1348
про автотоварознавче дослідження,
згідно якого вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_4 в результаті його
пошкодження склала 12 758,04 гривень.

На підставі даного висновку НАСК
«ОРАНТА» було складено розрахунок
розміру страхового відшкодування за
шкоду, заподіяну майну у розмірі 12 758,04
гривень.

Суму у розмірі 12 758,04 гривень було
перераховано на користь ОСОБА_3, що
підтверджується копіями платіжних
доручень № 7974 від 2 листопада 2010 року,
№ 7825 від 20 жовтня 2010 року, № 7776
від 15 жовтня 2010 року та відомостями на
перерахування коштів фізичним особам
сум страхового відшкодування № № 528, 524,
519.

Згідно акту виконаних робіт,
складеного 2 вересня 2011 року ФОП ОСОБА_11
та ОСОБА_3, загальна вартість робіт та
запчастин, що були витрачені на
відновлювальний ремонт автомобіля Hyundai
Tucson, д/н НОМЕР_4, склала 16 054 гривні.

Згідно квитанції до прибуткового
касового ордеру № 51 від 2 вересня 2011
року, дана сума була виплачена ФОП
ОСОБА_11 ОСОБА_3

Згідно акту виконаних робіт № ЗНС1б-311
від 10 червня 2010 року, складеного між
ОСОБА_3 та ТОВ «Базис Авто», вартість
робіт та запчастин, що були витрачені
на відновлювальний ремонт автомобіля
Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_4, склала 3 541 гривень,
у тому числі ПДВ - 590,17 гривень.

Відповідно до квитанції № 9 від 7 червня
2010 року дану суму було сплачено ОСОБА_12
на користь ТОВ «Базис Авто».

Згідно квитанції № 26/301 від 27 травня 2010
року ОСОБА_12 було сплачено на користь
ВАТ «Укртелеком» 37,60 гривень за
надіслання телеграми.

Згідно квитанції № 89 від 27 травня 2010
року ОСОБА_12 було сплачено на користь
ОНДІСЕ суму в розмірі 657,29 гривень за
експертну оцінку № 5130.

Згідно товарного чеку № 01/06 від 1 червня
2010 року ОСОБА_12 було сплачено на
користь ПП ОСОБА_13 суму в розмірі 246
гривень за огляд автомобілю Hyundai Tucson,
д/н НОМЕР_4.

Згідно квитанції № 12-1421Q/1 від 26 травня
2010 року, рахунку № ОД-0001889 від 26 травня
2010 року, ОСОБА_12 було сплачено на
користь ТОВ «Український
автомобільний холдінг» суму в розмірі
72 гривні за діагностику ходової
частини автомобілю Hyundai Tucson, д/н НОМЕР_4.

Таким чином, відповідно до ст. 29, п.
36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове
страхування кивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, ч. ч. 1-3 ст. 60 ЦПК
України, оскільки матеріалами справи
не підтверджується, що позивачами було
надано НАСК «ОРАНТА» висновок № 5130
експертного автотоварознавчого
дослідження з визначення матеріальної
шкоди, спричиненого володільцю
транспортного засобу, складений 22
червня 2010 року науковим співробітником
лабораторії автотехнічних досліджень
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз ОСОБА_10,
суд перої дійшов висновку, що дана
обставина позивачем не доведена.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов висновку, що дії страховика з
самостійного визначення розміру
страхового відшкодування є
правомірними та такими, що
відповідають вимогам п. 36.2 ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а вимоги позивачів, у частині
стягнення з НАСК «ОРАНТА» суми різниці
між сплаченим страховим
відшкодуванням та їхніми фактичними
витратами на проведення
відновлювального ремонту автомобілю
задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивачів про
стягнення збитків з ОСОБА_7, ОСОБА_7
майнової шкоди у вигляді величини
втрати товарної вартості та витрат
щодо послуг СТО та на проведення
експертизи, суд першої інстанції,
керуючись ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16, ч. 1, п. 1 ч. 2, ч.
3 ст. 22, ч. 1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1167, ч. 1 ст. 1195, ч. 2
ст. 1187 ЦК України, зауважив, що
відповідальність за шкоду, завдану
джерелом підвищеної небезпеки, несе не
власник джерела підвищеної небезпеки,
а особа, яка на відповідній правовій
підставі володіє таким майном.

З роз'яснень, викладених в абз. 2 ч. 4
постанови пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня
1992 року, вбачається, що під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або на інших підставах
(договору оренди, довіреності тощо).

Згідно абз. 2 п. 6 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 1 березня 2013 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», якщо особа під
час керування транспортним засобом має
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом відповідної
категорії і реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів, які б підтверджувати, що
ОСОБА_6 під час скоєння ДТП керував
транспортним засобом - автомобілем Nissan
Premiera, д/н НОМЕР_5 , без достатньої
правової підстави.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку, що саме на ОСОБА_6 має
бути покладена відповідальність за
шкоду, заподіяну майну позивачів, у той
час власник автомобілю не є особою, яка
відповідає за спричинену позивачам
шкоду.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», відповідно до цього Закону
страховик або МТСБУ не відшкодовує,
зокрема, шкоду, пов'язану із втратою
товарної вартості транспортного
засобу.

Крім того, витрати щодо послуг СТО
офіційного дилеру ТОВ «Базис Авто» під
час огляду страховим комісаром,
експертом Одеського
науково-дослідному інституту судових
експертиз автомобілю Хюндай Туссон,
реєстраційний номер НОМЕР_4, проведення
експертного дослідження, які
становлять суму у розмірі 1 013,05 грн. є
витратами, які позивачі зробили для
відновлення свого порушеного права,
тобто збитками у розумінні ст. 22 ЦК
України.

Таким чином, суд дійшов висновку про
наявність підстав для стягнення цих
сум з ОСОБА_6 на користь позивачів, які в
силу ст. ст. 60, 61 СК України є
співвласниками пошкодженого
транспортного засобу.

Враховуючи те, що судом встановлено, що
з боку ОСОБА_6 по відношенню до
позивачів мала місце протиправна
поведінка, яка виразилась у скоєнні ДТП
за участю належного позивачам
транспортного засобу, майно, належне
позивачам, було пошкоджено, суд
відповідно до ч. 1, п. п. 2, 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23, ч.
1 ст. 1167 ЦК України дійшов висновку про
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню з ОСОБА_7, оскільки моральна
шкода була спричинена позивачам
внаслідок його винних дій.

Визначаючи розмір моральної шкоди,
завданої позивачам, суд першої
інстанції, керуючись абз. 1 п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», оцінюючи характер спричиненої
відповідачем моральної шкоди, той факт,
що у добровільному порядку відповідач
її не відшкодував, що позивачі були
змушені звернутись за захистом своїх
прав до суду та протягом тривалого часу
відновлювати свої порушені права, суд
оцінив розмір моральної шкоди у 1 000
гривень для кожного позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги
позивачів та стягнув на користь
позивача ОСОБА_3 відповідо до ст. 88 ЦПК
України судові витрати.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції, в оскаржуваній частині
рішення, в межах позовних вимог, повно,
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин та прийшов до
правильного висновку відповідно до
обставин, якими позивач обґрунтовував
свої позовні вимоги та на підставі
наданих і досліджених доказів,
частково задовольнивши позовні вимоги
позивачів.

Тому судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, в
оскаржуваній частині, не роблячи
висновків стосовно неоскаржуваної
частини рішення суду, оскільки вони
відповідають фактичним обставинам
справи, наданим доказам та відповідним
нормам права, а суд першої інстанції
правомірно на підставі вимог закону,
відповідно до обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
наданих доказів та на підставі
встановлених обставин справи дійшов
висновку про часткове задоволення
позовних вимог позивачів.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
в результаті ДТП з вини відповідача
ОСОБА_7, цивільно-правова
відповідальність якого застрахована
НАСК «ОРАНТА», було пошкоджено
автомобіль позивачів (а. с. 8).

Відповідно до звіту аварійного
комісара № 10/1348 про автотоварознавче
дослідження від 21.07.2010 року, вартість
завданих збитків власнику автомобіля в
результаті його пошкодження вказаною
ДТП, склала 12 758,04 грн. (а. с. 90).

Вказана сума була перерахована
позивачеві ОСОБА_3, як страхове
відшкодування (а. с. 66-68, 97-102).

Докази, які б підтверджували, що
позивачами надавався НАСК «ОРАНТА»
експертний висновок (а. с. 10-14), на який
посилаються позивачі, як на підставу
своїх вимог, в частині стягнення з НАСК
«ОРАНТА» матеріальної шкоди в розмірі 6
939,10 грн., в матеріалах справи відсутні.

Тому суд першої інстанції
правильно, відповідно до ст. 36 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» дійшов висновку, що дії
страховика з самостійного визначення
розміру страхового відшкодування є
правомірними та такими, що
відповідають вимогам п. 36.2 ст. 36
вказаного Закону, а вимоги позивачів, у
частині стягнення з НАСК «ОРАНТА» суми
різниці між сплаченим страховим
відшкодуванням та їхніми фактичними
витратами на проведення
відновлювального ремонту автомобілю
задоволенню не підлягають. В зв'язку з
цим, судова колегія не погоджується з
доводами апеляційної скарги позивачів.

Посилання в апеляційній скарзі
позивачів на те, що ними НАСК «ОРАНТА»
було запропоновано надати експертний
висновок, на який вони посилаються
стосовно матеріальної шкоди завданої
їм в результаті ДТП, однак посадовими
особами НАСК «ОРАНТА» та аварійним
комісаром було зазначено, що даний
документ не є необхідним для виплати
грошового відшкодування, судова
колегія не приймає до уваги, оскільки
це не підтверджується будь-якими
доказами по справі.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
позивачів щодо припущення наявності
помилок в розрахунках страхового
відшкодування аварійного комісара,
оскільки відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія не приймає до уваги
також доводи апеляційної скарги
позивачів, що НАСК «Оранта» фактично
визнало в своїх запереченнях на
позовну заяву заборгованість в розмірі
5 874,04 грн. та ставила під сумнів лише
розрахунок, оскільки це спростовується
самим запереченням, в якому зазначено,
що ВАТ НАСК «ОРАНТА» вважає, що у
компанії відсутні правові підстави для
виплати страхового відшкодування
ОСОБА_3, так як воно вже було виплачено у
повному обсязі (а. с. 78).

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик не відшкодовує
шкоду, пов'язану із втратою товарного
вигляду транспортного засобу.

За таких обставин, суд першої
інстанції правильно стягнув з
відповідача ОСОБА_7 витрати, які
позивачі понесли у зв'язку з експертним
дослідженням пошкодженого автомобіля,
в тому числі для визначення втрати
товарного вигляду автомобіля.

Також судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно стягнення з відповідача
ОСОБА_7 на користь позивачів моральної
шкоди та з її розміром, визначеним
судом.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що в результаті
вчинення ДТП з вини відповідача ОСОБА_7,
пошкоджено автомобіль позивачів (а. с.
8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав; моральна шкода
полягає, зокрема, у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи наведене та обставини,
якими позивачі обґрунтовували позовні
вимоги згідно позовної заяви, в частині
моральної шкоди, судом першої
інстанції правильно стягнуто моральну
шкоду з відповідача ОСОБА_7 на користь
позивачів та правильно визначено її
розмір з урахуванням вимог ст. 23 ЦК
України та засад розумності і
справедливості, з яким погодилися і
позивачі, не оскаржуючи рішення в цій
частині. Приймаючи до уваги наведене,
судова колегія не погоджується з
доводами апеляційної скарги
відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_8

Інші доводи апеляційних скарг судова
колегія також не приймає до уваги,
оскільки вони не спростовують висновки
суду першої інстанції

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, враховуючи доводи
апеляційних скарг, межі оскарження
рішення, не роблячи висновків стосовно
неоскаржуваної частини рішення суду,
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення, в оскаржуваній частині, з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційних скарг не можуть бути
прийняті до уваги, враховуючи
викладене та, оскільки вони не
спростовують висновки суду.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3,
представника ОСОБА_5 та ОСОБА_7, ОСОБА_7
необхідно відхилити, а рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 13.03.2014 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 13.03.2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, Одеської дирекції НАСК
«ОРАНТА» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич