АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/4205/2014
Головуючий 1 інстанції - Таран Н.Г.
Доповідач - Борисова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Музичко С.Г.

при секретарі: Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 20 січня 2014 року по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 вересня 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20 січня 2014 року позов ПАТ
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором -задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на
користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 99074,46 грн.

Стягнуто частково, в рівних долях, з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ «РОДОВІД
БАНК» судовий збір по 495,37грн. з кожного.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції представник ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу в якій просив
скасувати його та ухвалити нове, яким
визнавши заборгованість ОСОБА_4 перед
ПАТ «РОДОВІД БАНК» на суму 32077,17 грн. та
призначити по справі
судово-бухгалтерську експертизу,
відповідно до заяви про призначення
експертизи від 20 січня 2014 року.

Посилається на те, що позивач має право
нарахувати пеню в розмірі подвійної
облікової НБУ ставки за період з 4
вересня 2011 року по 4 вересня 2012 року.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив
у задоволенні клопотання про
призначення по справі
судово-бухгалтерської експертизи, для
встановлення об'єктивних даних про
розмір заборгованості, і ухвалив
рішення базуючись тільки на
розрахунках позивача, повністю
проігнорувавши розрахунки ОСОБА_2
зроблені на підставі умов договору та
даних позивача про здійсненні
проплати.

Представник відповідача ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував, просив рішення суду в
справі залишити без зміни.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином. Колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у її
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

За правилами ч.3 ст. 303 ЦПК апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов частково, суд
виходив з того, що відповідачі взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором та договором поруки не
виконали, заборгованість у повному
обсязі не погашена, тому відповідачі
мають відповідати за зобов'язаннями
солідарно.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1050 ЦК України визначено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що
30 липня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ «РОДОВІД
БАНК» та ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір № 38.3/МБ-014.08.1.,
відповідно до якого встановлювалася
процедура (порядок) та умови надання
(видачі) банком в майбутньому кредитів
позичальнику в межах загальної суми 48
000 грн.

30 липня 2008 року між ВАТ «РОДОВІД БАНК»
та ОСОБА_4 було укладено додаткову
угоду №1 до кредитного договору
№38.3/МБ-014.08.І., згідно якої, банк
зобов'язався надати позичальнику
споживчий кредит у сумі 48 000, грн., зі
сплатою процентів за користування
кредитом за ставкою 32 % річних, строком
з 30 липня 2008 року по 28 січня 2010 року.

В забезпечення зобов'язань
позичальника за кредитним договором 30
липня 2008 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
договір поруки, згідно з яким,
поручитель зобов'язувався відповідати
перед банком по зобов'язаннях ОСОБА_4,
що випливають з кредитного договору та
додаткової угоди.

Позивач виконав свої зобов'язання за
договором та надав кошти відповідачу
ОСОБА_4, проте остання свої зобов'язання
належним чином не виконує, у зв'язку з
чим утворилася заборгованість, яка
станом на 04 вересня 2012 року становить
427875,36 грн., з яких: сума простроченої
заборгованості за кредитом - 41658,47 грн.,
сума заборгованості за процентами по
кредиту - 7878,76 грн., загальна сума пені
за несвоєчасне погашення кредитної
заборгованості за період з 03 вересня
2011 року по 03 вересня 2012 року - 364594,01 грн;
4799,41 грн.- загальна сума трьох процентів
річних від суми простроченої кредитної
заборгованості.; 8944,71 грн. - загальна
сума інфляційних втрат від суми
простроченої заборгованості.

Згідно з ст.551 ЦК України розмір
договірної санкції може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів погоджується з тим, що
встановивши суми стягуваної пені, суд
вірно застосував вимоги закону щодо її
зменшення у межах та пропорційно
існуючому боргу за кредитним
договором.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку щодо
стягнення заборгованості з ОСОБА_4,
оскільки останньою умови договору не
виконуються належним чином.

Рішення суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні трьох
відсотків річних та інфляційних втрат
не оскаржується, тому в цій частині у
апеляційному порядку не перевіряється.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції в частині солідарного
стягнення заборгованості з ОСОБА_2 з
наступних підстав.

Статтями 553 та 554 ЦК України
передбачено, що поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку, відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Зі змісту ст.ст. 559, 598 ЦК Україна
вбачається, що припинення зобов'язання
поруки означає такий стан сторін
правовідношення, при якому в силу
передбачених законом обставин
суб'єктивне право і кореспондуючий
йому обов'язок перестають існувати.

Термін «порука», застосований
законодавцем у ч.1 ст.559 ЦК України,
використовується в розумінні
зобов'язального правовідношення
поруки, з припиненням якого втрачає
чинність договір поруки.

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч.1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст. 251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки (пункт 4.1) про його дію
повного виконання боржником своїх
зобов'язань перед банком за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст. 252
ЦК України, тому в цьому разі
підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559
ЦК України про те, що порука
припиняється. Якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.1.2 договору поруки від 30
липня 2008 року кінцевий строк погашення
заборгованості за кредитним договором
- 28 січня 2010 року.

Отже, договором поруки встановлено
строк її припинення - 28 січня 2010 року.

Тому, у даній справі днем настання
строку виконання основного
зобов'язання для пред'явлення
кредитором вимоги до поручителя, буде
починатися з 28 січня 2010 року.

Проте, позивач звернувся з позовом до
суду лише 05 вересня 2012 року і доказів
того, що він надсилав ОСОБА_2 вимогу
щодо сплати заборгованості за
договором кредиту суду не надав.

Тобто, з моменту настання строку
виконання основних зобов'язань
кредитор не пред'явив до ОСОБА_2 як до
поручителя відповідні вимоги у
передбачений законом строк, вказані
обставини були підтверджені в судовому
засіданні представником позивача та
представником відповідача ОСОБА_2

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 у зв'язку з тим,
що порука припинилась.

Аналогічні правові позиції викладені у
постановах Верховного Суду України у
справах: № 6-48цс11 від 21 травня 2012 року, №
6-33цс12 від 23 травня 2012 року, № 6-78цс12 від
18 липня 2012 року.

Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення 3 мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Зазначені порушення норм
матеріального права є підставою
відповідно до ст.309 ЦПК України до
скасування рішення суду в частині
солідарного стягнення заборгованості
з ОСОБА_2 в розмірі 99074,46 грн. та
стягнення з відповідачів на користь
позивача судового збору по 495,37 грн. з
кожного та ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості та
судового збору.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач мав право нараховувати пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
та про те, що суд безпідставно відмовив
у задоволенні клопотання про
призначення по справі
судово-бухгалтерської експертизи, для
встановлення об'єктивних даних про
розмір заборгованості, колегія суддів
не приймає до уваги, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
позивачем розрахунок пені проводився
відповідно до умов договору, та
позивачем при здійсненні розрахунку
заборгованості були враховані суми
сплачених відповідачем ОСОБА_4
платежів в порядку передбаченому п.2.8.
договору кредиту, згідно з яким при
погашенні заборгованості перед банком
за процентами та кредитами, кошти
позичальника спрямовуються у першу
чергу для оплати простроченої
заборгованості за нарахованими
процентами та кредитами, а потім для
погашення строкової заборгованості за
нарахованими процентами та кредитами.
В останню чергу погашається пеня,
розмір якої визначається відповідно
до п.3.4.6 цього договору.

На основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які посилаються сторони,
як на підставу своїх вимог та
заперечень підтверджених доказами,
перевірених в судовому засіданні,
оцінивши їх належність, допустимість, а
також достатність, взаємозв'язок у їх
сукупності, встановивши
правовідносини, які випливають із
встановлених обставин та правові
норми, які підлягають застосуванню до
цих правовідносин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду в частині стягнення
заборгованості з ОСОБА_2

Відповідно до ст.88 ЦПК України колегія
суддів вважає необхідним стягнути з
ОСОБА_4 на користь позивача судовий
збір в розмірі 990,74 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 20 січня 2014 року скасувати в
частинні солідарного стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» за кредитним договором
в розмірі 99074 грн. 46 коп. та стягнення з
ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» судового збору по 495 грн. 37 коп. з
кожного скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення наступного
змісту.

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та судового збору - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 на користь публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК» судовий збір в розмірі 990 грн. 74
коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: