Справа № 539/663/14-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Лубни
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
відділу Державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції про звільнення майна з-під
арешту, мотивуючи тим, що він є
власником 4/25 частин жилого будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1 згідно
договору дарування від 25 травня 2007
року.

Власниками 6/25 частин та 15/25 частин
цього ж будинку з господарськими
будівлями являються відповідно ОСОБА_2
та ОСОБА_3. Вказаний жилий будинок з
господарськими будівлями належить їм
на праві спільної часткової власності.

4 лютого 1998 року Лубенським міським
судом було постановлене рішення,
згідно якого було стягнуто з ОСОБА_4 на
користь Полтавського акціонерного
банку «Полтава-Банк» 3647 грн. 87 коп. та
повернення держмита, а всього 3830 грн. 26
коп. Під час виконання судового рішення
виникла необхідність реалізації майна
ОСОБА_4 для погашення заборгованості по
виконавчому листу.

Державним виконавцем відділу ДВС
Лубенського МРУЮ 1 червня 1999 року був
складений акт опису майна ОСОБА_4
Згідно зі змістом наявних документів
було описано 6/25 частини жилого будинку
з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
На той час ОСОБА_4 був власником
вказаної 6/25 частини будинку.
Відповідно, мабуть, в той час і був
накладений арешт на будинок, що
розташований по АДРЕСА_1. Документи про
накладення арешту на нерухоме майно
боржника ОСОБА_4 в той час повинні були
бути направлені в Першу Лубенську
державну нотаріальну контору для
внесення в Книгу обліку заборон
відчуження майна відомостей про
накладення арешту на нерухоме майно
боржника. Хто в той час допустив
помилку - невідомо, але в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
- державна реєстрація обтяження - на
даний час вказано, і ця обставина
підтверджується листом Першої
Лубенської державної нотаріальної
контори, що і в Книзі обліку заборон
відчуження нерухомого майна, відносно
майна ОСОБА_4 була накладена заборона
на житловий будинок по АДРЕСА_1. Тобто,
помилково була накладена заборона на
відчуження не 6/25 частини будинку, що
належали на той час ОСОБА_4, а всього
будинку, що розташований по АДРЕСА_1,
тобто, і на 4/25 частини цього ж жилого
будинку, які в той час не належали
боржнику ОСОБА_4, а належали іншій
особі, а в даний час належать йому на
праві приватної власності. 31 січня 2000
року 6/25 частини жилого будинку по
АДРЕСА_1 по акту були передані
Акціонерному Банку «Полтава- Банк» в
рахунок погашення заборгованості
ОСОБА_4 згідно рішення суду, а 2 липня 2008
року ці 6/25 частини жилого будинку були
продані Банком ОСОБА_2. В вересні 1999
року згідно свідоцтва про право на
спадщину власником 4/25 частини
вказаного будинку стала ОСОБА_5, яка
потім в 2007 році подарувала йому вказану
частину жилого будинку з
господарськими будівлями. Невідомо з
яких причин, але ні в 2007 році, ні в 2008
році при оформленні відповідно
договорів дарування та
купівлі-продажу, помилка в накладенні
арешту та заборони відчуження майна (
житлового будинку ) виявлена не була. На
даний час у нього виникла необхідність
розпорядитись своєю частиною жилого
будинку, який розташований по АДРЕСА_1,
і, коли він в кінці березня 2013 року
звернувся до Реєстраційної служби про
надання витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, то
отримав відповідь, що на весь будинок
накладено обтяження у вигляді арешту
нерухомого майна. До цього часу йому не
буди відомі вказані обставини. Згідно
документів боржник ОСОБА_4 повністю
розрахувався з Банком.

Він ніколи не притягувався до
відповідальності, і ніяких правових
дій по відношенню його майна ніякими
органами не проводилось, боргів у нього
немає, отже, немає підстав накладати на
його майно обтяження та заборону
відчуження.

Діями накладення арешту, внесення в
Державний реєстр речових прав на майно
та забороною відчуження майна порушено
його право розпорядження своїм майном,
тобто 4/25 частинами жилого будинку, який
розташований в АДРЕСА_1.

Первинні документи про накладення
арешту та заборони відчуження
нерухомого майна відносно ОСОБА_4
знищені в зв»язку зі спливом строку
зберігання документів, і хто ухвалив
рішення про накладення арешту на
нерухоме майно, на даний час невідомо і
встановити це неможливо, тому у нього
немає іншого шляху для відновлення
своїх прав власника майна, крім
звернення до суду з даним позовом.

На підставі викладеного, позивач
прохав суд : зобов»язати відповідача
звільнити від арешту 4/25 частини жилого
будинку з господарськими будівлями, що
належать йому на праві приватної
власності і знаходяться в будинку, що
належить на праві спільної часткової
власності йому, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав та прохав його
задовольнити.

Представник відповідача відділу
Державної виконавчої служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції Паляниця М.С. в задоволенні
позову прохав відмовити на підставі
того, що вважав відділ Державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції не
належним відповідачем по справі.

Представники третіх осіб Першої
Лубенської ДНК, реєстраційної служби
Лубенського МУЮ в судове засідання не
з»явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проти
задоволення позову не заперечували.

З»ясувавши обставини справи на
підставі доказів, наданих особами, які
беруть участь у справі, суд вважає за
необхідне позов задовольнити
частково.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

На підставі доказів, наданих особами,
які беруть участь у справі судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником 4/25 частин жилого будинку з
господарськими будівлями,
розташованого в АДРЕСА_1 згідно
договору дарування від 25 травня 2007
року.

Власниками 6/25 частин та 15/25 частин
цього ж будинку з господарськими
будівлями являються відповідно ОСОБА_2
та ОСОБА_3.

4 лютого 1998 року Лубенським міським
судом було постановлене рішення,
згідно якого було стягнуто з ОСОБА_4 на
користь Полтавського акціонерного
банку «Полтава-Банк» 3647 грн. 87 коп. та
повернення держмита, а всього 3830 грн. 26
коп. Під час виконання судового рішення
виникла необхідність реалізації майна
ОСОБА_4 для погашення заборгованості по
виконавчому листу.

Державним виконавцем відділу ДВС
Лубенського МРУЮ 1 червня 1999 року був
складений акт опису майна ОСОБА_4
Згідно зі змістом наявних документів
було описано 6/25 частини жилого будинку
з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
На той час ОСОБА_4 був власником
вказаної 6/25 частини будинку.

31 січня 2000 року 6/25 частини жилого
будинку по АДРЕСА_1 по акту були
передані Акціонерному Банку «Полтава-
Банк» в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_4 згідно рішення
суду, а 2 липня 2008 року ці 6/25 частини
жилого будинку були продані Банком
ОСОБА_2.

В вересні 1999 року згідно свідоцтва про
право на спадщину власником 4/25 частини
даного будинку стала ОСОБА_5, яка потім
в 2007 році ОСОБА_5 подарувала позивачу
дану частину жилого будинку з
господарськими будівлями.

В 2013 році позивач звернувся до
Реєстраційної служби про надання
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, на що отримав
відповідь, що на весь будинок накладено
обтяження у вигляді арешту нерухомого
майна.

Згідно витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно на
підставі повідомлення б/н, виданого
04.06.1999 року Лубенським міським судом,
накладено арешт на житловий будинок з
господарськими будівлями за адресою
АДРЕСА_1, в тому числі і на 4/25 його
частини, що належать на праві власності
позивачу, про що у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
міститься запис про обтяження : 508129
22.02.2005 року 10:04:04.

Накладенням даного арешту порушено
право власності позивача на нерухоме
майно.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про
виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення з-під арешту.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 серпня 1976
року «Про судову практику у справах
про виключення майна з опису»
відповідачами у таких справах суд
притягує особу, в інтересах якої
накладено арешт на майно і в
необхідних випадках - особу, якій
передано майно, якщо воно було
реалізоване.

Особами, які беруть участь у справі не
надано суду первинних документів про
накладення арешту та заборони
відчуження нерухомого майна відносно
ОСОБА_4 та доказів того, хто саме
ухвалив рішення про накладення арешту
на нерухоме майно.

На підставі викладеного суд вважає, що
необхідно звільнити з-під арешту,
накладеного на підставі повідомлення
б/н, виданого 04.06.1999 року Лубенським
міським судом, про що у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
міститься запис про обтяження : 508129
22.02.2005 року 10:04:04, нерухоме майно, а саме
4/25 частини житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель, яке розташоване за адресою :
АДРЕСА_1 та належать на праві власності
ОСОБА_1 згідно договору дарування
ВЕО№975860 від 29.05.2007 року.

Разом із тим, позовні вимоги в частині
зобов»язання відповідача звільнити
дане майно з-під арешту задоволенню не
підлягають, оскільки не відповідають
способам захисту цивільних прав та
інтересів, що передбачені у ст. 16 ЦК
України.

У позовній заяві позивач прохав
всі судові витрати віднести на його
рахунок.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК
України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу Державної
виконавчої служби Лубенського
міськрайонного управління юстиції про
звільнення майна з-під арешту
задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту, накладеного на
підставі повідомлення б/н, виданого
04.06.1999 року Лубенським міським судом,
про що у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно міститься запис
про обтяження : 508129 22.02.2005 року 10:04:04,
нерухоме майно, а саме 4/25 частини
житлового будинку з відповідною
частиною господарських будівель, яке
розташоване за адресою : АДРЕСА_1 та
належать на праві власності ОСОБА_1
згідно договору дарування ВЕО№975860 від
29.05.2007 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Полтавської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Іващенко Ю. А.