Справа № 261/3247/13-ц
Провадження № 2/261/44/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

м. Донецьк
27
березня 2014 р.

Петровський районний суд м. Донецька, в
складі головуючого Жупанової О.О., за
участю секретаря Дівів'євої Я.О.,
представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Донецьку цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, що призвело
до втрати працездатності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, що призвело до
втрати працездатності.

В обґрунтування позовних вимог (з
урахуванням уточнень) зазначив, що
вироком Петровського районного суду м.
Донецька від 21 січня 2013р. ОСОБА_2
визнаний винним у скоєнні злочину,
передбаченим ст. 128 КК України,
потерпілим за яким є він. Внаслідок
злочинних дій ОСОБА_2, 22 квітня 2012 року
він отримав тяжкі тілесні ушкодження,
які призвели до втрати професійної
працездатності. 16 серпня 2012р. йому було
встановлено третю групу інвалідності
загального захворювання, а також
висновком МСЕК №2 від 16серпня 2012 року
йому було заборонена праця в гарячому
цеху та в надурочний час, в зв'язку з чим
він не зміг продовжувати працювати за
місцем своєї роботи-поваром, та
вимушений був звільнитися. З 30 вересня
2012 року він не працює.

Вважає, що відповідач зобов'язаний
відшкодувати йому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати
професійної працездатності, з
урахуванням ступеня втрати 15%, в зв'язку
з чим просить суд стягнути з
відповідача на його користь
компенсацію в рахунок відшкодування
шкоди за період з 16 серпня 2012 року по 31
грудня 2013р. у розмірі 14156,83 грн., а також
судові витрати у розмірі 114,70 грн.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав та
просив його задовольнити, вказавши
на те, що вина ОСОБА_2 у скоєнні злочину
доведена вироком Петровського
районного суду м. Донецька від 21 січня
2013 року, а тому з відповідача
підлягають стягненню витрати по
відшкодуванню втраченого Позивачем
заробітку (доходу) внаслідок каліцтва,
за період з 16 серпня 2012 року по 31 грудня
2013 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не
визнали та просили відмовити в його
задоволенні посилаючись на те, що
Відповідач не повинен відшкодовувати
ОСОБА_4 втрачений заробіток, оскільки
він його втратив за власним бажанням,
звільнившись за ст. 38 КЗпП України (за
власним бажанням), хоча мав можливість
перейти на іншу роботу. Крім того, вони
не згодні з розрахунком компенсації,
оскільки для розрахунку втраченого
заробітку не повинен братися розмір
мінімальної заробітної плати, який був
встановлений після подій, які
відбулися 22 липня 2012 року, враховуючи,
що щомісячні виплати повинні бути
розраховані у відсотках від
середньомісячного заробітку (доходу),
який потерпілий мав до каліцтва та
збільшенню не підлягають. Також
просили суд, врахувати скрутне
становище Відповідача, який більшу
частину заробітку повинен віддавати на
сплату кредиту, відрахувань за
рішенням суду про стягнення
матеріальної та моральної шкоди на
користь Позивача, а також відрахувань,
згідно вироку.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ст. 60
ЦПК України, яка регламентує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Крім того, дотримуючись принципу
диспозитивності, передбаченого ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 1195 ЦК України
передбачено, що фізична або юридична
особа, яка завдала шкоди каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я фізичній
особі, зобов'язана відшкодувати
потерпілому заробіток (дохід),
втрачений ним внаслідок втрати чи
зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Відповідно до ч.ч.1. 2, 3 ст. 1197 ЦК України
розмір втраченого фізичною особою
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я заробітку (доходу),
що підлягає відшкодуванню,
визначається у відсотках від
середнього місячного заробітку
(доходу), який потерпілий мав до
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня втрати
потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності
загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід)
обчислюється за бажанням потерпілого
за дванадцять або за три останні
календарні місяці роботи, що
передували ушкодженню здоров'я або
втраті працездатності внаслідок
каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я. Якщо середньомісячний
заробіток (дохід) потерпілого є меншим
від п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, розмір втраченого
заробітку (доходу) обчислюється
виходячи з п'яти кратного розміру
мінімальної заробітної плати.

Згідно ч. 1 ст. 1202 ЦК України
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю потерпілого, здійснюється
щомісячними платежами.

Судом встановлено, що вироком
Петровського районного суду м.
Донецька від 21 січня 2013року ОСОБА_2
визнаний винним і засуджений за ст. 128
КК України за те, що 22 квітня 2012року не
маючи прямого умислу на спричинення
тяжких тілесних ушкоджень та шкоди
здоров'ю, не бажаючи і не передбачаючи
наслідків у вигляді спричинення тяжких
тілесних ушкоджень, хоча повинен був
їх передбачити, наніс удар кулаком
правої руки в область обличчя
потерпілого ОСОБА_4, від якого останній
впав на землю, вдарився потилочною
частиною голови, отримавши гематому
потилиці, перелом потилочної кістки з
переходом на основу черепу, забиття
головного мозку 1 ступеня з епізодами
назальної ліквореї з розвитком
цефалгії та ін., що належать к категорії
тяжких тілесних ушкоджень.

Як вбачається з вироку суду від 21 січня
2013 року, потерпілим по вказаній
кримінальній справі був визнаний
ОСОБА_4.

Згідно ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Отже, згідно норми вказаної статті вина
відповідача ОСОБА_2 у вчинені злочину
доведена у встановленому законом
порядку і не підлягає доказуванню при
розгляді даної цивільної справи про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, що призвело до втрати
працездатності.

Висновком МСЕК № 2 від 16 серпня 2012р.
ОСОБА_4 встановлена стійка втрата
працездатності, він визнаний інвалідом
3 групи за загальним захворюванням,
рекомендовано лікування та
диспансерний нагляд у невролога,
сурдолога, профілактичне лікування 2
рази на рік, стацлікування,
санаторно-курортне лікування. На
підставі висновку МСЕК від 25 липня 2013
року позивачу продовжена наявність
стійкої втрати працездатності до 25
липня 2015р. (а.с 5).

Відповідно до висновку експерта № 610
від 18 листопада 2013 року на теперішній
час у гр. ОСОБА_4 є наслідки травми,
отриманої 22 квітня 2012 р. у вигляді
посттравматичної нейросенсорної
тугоухості праворуч першого ступеню,
легкого вестибуло - атактичного
синдрома. Вказані наслідки травми
дають підстави встановити ОСОБА_4 15%
втрати професійної працездатності. Між
встановленим відсотком втрати
професійної працездатності і
тілесними ушкодженнями, отриманими
ОСОБА_4 , 22 квітня 2012 року є
причинно-наслідковий зв'язок (а.с.73-80)

Враховуючи, що позивач, внаслідок
неправомірних дій відповідача отримав
тілесні ушкодження, що призвело до
втрати 15 % професійної працездатності,
суд приходить до висновку, що ОСОБА_4
має право відповідно до ст. 1195 ЦК
України на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, що призвело до
втрати професійної працездатності.
При цьому, щомісячні виплати на
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, повинні бути присуджені
позивачу з дня встановлення йому
вперше висновком медико-соціальної
експертної комісії стійкої втрати
працездатності. Отже, в межах заявлених
позовних вимог, суд вважає за
необхідне стягнути з відповідача
компенсацію в рахунок відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, що призвело
до втрати професійної працездатності,
починаючи з 16 серпня 2012 року.

Що стосується розміру щомісячних
виплат на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, що призвело до
втрати працездатності, суд виходить з
того, що на момент спричинення тілесних
ушкоджень позивач працював поваром у
ФОП Шмавгонца за трудовим договором,
його середньомісячний заробіток за три
останні календарні місяці роботи, що
передували втраті працездатності
внаслідок каліцтва відповідно до
довідки про доходи (а.с.6) складає 768 грн.
(за лютий 2012 року - 605 грн., за березень
2012р.- 605 грн., за квітень 2012р.- 1094 грн. (
605+605+ 1094=2343/768)).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік»
установлено, що з 1 січня розмір
мінімальної заробітної плати
становить 1073 грн., з 01 квітня 1094 грн., 1
липня 2012 року - 1102 гривень на місяць, з 1
жовтня 2012 року - 1118 гривень на місяць., з
01 грудня 2012року -1134грн.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
установлено, що з 1 січня 2013 року розмір
мінімальної заробітної плати
становить 1147 гривень на місяць, з 01
грудня 2013року- 1218 грн.

Таким чином, враховуючи, що на момент
встановлення позивачу інвалідності
третьої групи, середньомісячний
заробіток позивача був меншим від
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної, суд вважає, що розмір
втраченого заробітку повинен
обчислюватися, виходячи з п'яти
кратного розміру мінімальної
заробітної плати відповідного місяця
року за період з 16 серпня 2012 року по 31
грудня 2013 року з урахуванням ступеня
втрати потерпілою професійної
працездатності, а саме:

за період з 16 серпня 2012 року по 01 жовтня
2012 року (мінімальна заробітна плата за
цей період)*5*15% втрати працездатності * 1
місяць 16 днів) = 1253,08 грн.;

за період з 01 жовтня 2012 року по 01 грудня
2012 року (мінімальна заробітна плата за
цей період)*5*15% втрати працездатності * 2
місяця) = 1677 грн., з 01 грудня 2012р.- 01 січня
2013р.- 850,50 грн.;

за період з 01 січня 2013 року по 30
листопада 2013 року (мінімальна
заробітна плата за цей період)*5*15%
втрати працездатності * 11 місяців) = 9462,75
грн.;

за період з 01 грудня 2013року по 31 грудня
2013р.- 913,50 грн.

Отже, в межах заявлених вимог,
відповідно до вищевказаного
розрахунку, з відповідача має бути
стягнуто компенсацію в рахунок
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, що призвело до втрати
професійної працездатності у розмірі
14156,83 грн.

При цьому суд не може погодитись з
доводами представника відповідача про
те, що позивач не має права на
відшкодування шкоди, так як
звільнився за власним бажанням,
оскільки відповідно до норм ст.1195 ЦПК
України відшкодування шкоди, яка
завдана каліцтвом пов'язано само з
зменшенням професійної
працездатності, та не залежить від
того працював потерпілий, на момент її
спричинення. Також суд не погоджується
з доводами представника відповідача,
що для розрахунку втраченого заробітку
не повинен братися розмір мінімальної
заробітної плати, який був
встановлений після подій, які
відбулися 22 квітня 2012 року, оскільки
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом здійснюється щомісячними
платежами, розмір яких за заявою
потерпілого підлягає збільшенню у
разі збільшення розміру мінімальної
заробітної плати, що передбачено ст. 1208
ЦК України. Крім того, факт сплати
Відповідачем кредиту, а також
обов'язкових платежів, згідно судових
рішень, не є підставою для позбавлення
права Позивача на відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, що призвело до
втрати працездатності, або його
зменшення.

Також, суд вважає необхідним у
відповідності зі ч.1 ст. 88 ЦПК України
стягнути з відповідача, понесені
позивачем документально підтверджені
судові витрати у розмірі 114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60 , 88, 208,209, 212 -215,
ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, що призвело
до втрати працездатності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
одноразово компенсацію в рахунок
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, що призвело до втрати
професійної працездатності за період з
16 серпня 2012 року до 31 грудня 2013 року у
розмірі 14 156 грн. 83 коп., а також в
рахунок компенсації судових витрат 114,70
грн., а всього - 14271грн. (чотирнадцять
тисяч двісті сімдесят одну гривну) 53
коп. (п'ятдесят три копійок).

Апеляційна скарга на це рішення може
бути подана в судову палату по
цивільних справах апеляційного суду
Донецької області через місцевий суд
протягом десяти днів зі дня його
проголошення.

Суддя

О.О.Жупанова