У х в а л а

ІМенем УКраїни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№ 7 (далі - КЖЕП № 7), комунального
житлово-ремонтно-експлуатаційного
виробничого підприємства,
Дніпропетровської міської ради про
визнання незаконним та скасування
розпорядження і наказу про звільнення,
поновлення на посаді, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення заробітної плати та
середнього заробітку за час затримки
остаточного розрахунку, відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3, на
рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
на підставі розпорядження міського
голови від 15 квітня 2009 року з нею був
укладений трудовий контракт строком до
14 квітня 2010 року, відповідно до якого її
було призначено на посаду начальника
КЖЕП № 7. Після закінчення строку дії
трудового контракту вона продовжувала
працювати. На підставі розпорядження
міського голови м. Дніпропетровська №
291-рк від 9 квітня 2012 року та наказу №
243-к від 9 квітня 2012 року ії було
звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з ліквідацією
підприємства. Оскільки вважає своє
звільнення незаконним, просила
задовольнити позов.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 12 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства № 7 на користь ОСОБА_3
заробітну плату у розмірі 8 022 грн,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 61
606 грн 44 коп. та 500 грн на відшкодування
моральної шкоди. У задоволенні іншої
частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про стягнення судових
витрат.

ОСОБА_4, яка діє від імені ОСОБА_3,
звернулася до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із касаційною
скаргою, в якій просить оскаржувані
судові рішення скасувати, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, ухвалити
нове рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання незаконним та скасування
розпорядження і наказу про звільнення,
поновлення на посаді, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що КЖЕП № 7 знаходиться на стадії
ліквідації, а посаду, яку обіймала
позивач, скорочено, тому її було
звільнено у зв'язку з ліквідацією
останнього з дотриманням вимог
трудового законодавства.

Однак погодитися із такими висновками
судів не можна.

Судом встановлено, що на підставі
розпорядження Дніпропетровської
міської ради № 194-рк від 15 квітня 2009
року ОСОБА_3 було призначено на посаду
начальника КЖЕП № 7 та укладено з нею
контракт строком дії до 14 квітня 2010
року. Після закінчення строку дії
трудового контракту вона продовжувала
працювати.

2 лютого 2012 року ОСОБА_3 була
попереджена про те, що посада, яку вона
обіймає, скорочується і вона підлягає
звільненню згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку з ліквідацією
підприємства. 17 лютого 2012 року
розпорядженням Дніпропетровської
міської ради № 72-р було створено
комісію з питань припинення КЖЕП № 7 як
юридичної особи.

На підставі розпорядження
Дніпропетровської міської ради № 291-рк
від 9 квітня 2012 року ОСОБА_3 було
звільнено з посади начальника КЖЕП № 7
у зв'язку ліквідацією підприємства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірванні
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у
разі зміни власника підприємства, а
також у разі його реорганізації
(злиття, приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників
(пункт 1 частини першої статті 40).

Рішенням Дніпропетровської міської
ради № 27/20 від 25 січня 2012 року було
вирішено провести реорганізацію
комунальних житлово-екплуатаційних
підприємств Бабушкінського району з
припиненням їх як юридичних осіб у тому
числі і КЖЕП № 7, шляхом їх приєднання
до КЖРЕВП та встановлено, що останнє є
правонаступником їх прав та обов'язків.

Отже, в даному випадку мало місце
припинення юридичної особи не у зв'язку
із її ліквідацією, а у зв'язку з
реорганізацією шляхом приєднання до
іншої юридичної особи до якої перейшли
всі права та обов'язки попередньої,
оскільки вона визначена
правонаступником, як це передбачено ст.
106 ЦК України.

З огляду на наведені норми
матеріального права трудовий договір
не міг бути розірваний з позивачем у
зв'язку із ліквідацією КЖЕП № 7, тому що
це підприємство не ліквідовувалося,
його припинення відбувалося шляхом
реорганізації у зв'язку з чим дія
трудового договору працівника
продовжувалась. Підставою звільнення
працівника в цьому випадку може бути
скорочення чисельності або штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці, якщо
такі відбулися внаслідок
реорганізації.

Між тим, відповідач не пов'язував
звільнення ОСОБА_3 з такими
обставинами.

При вирішенні спору суди на зазначені
положення закону та обставини справи
уваги не звернули, у порушення вимог ст.
ст. 10, 60, 179, 303, 304 ЦПК України не
перевірили законність проведення
звільнення виходячи із обставин, з
якими його пов'язував відповідач.

Допущені судами при розгляді справи
порушення норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому судові
рішення не можуть вважатись законними
і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4, яка діє від
імені ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 28 січня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук