АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Провадження № 22-ц/774/808/К/14
Головуючий в суді
інстанції - Тимошенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року
м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н.О.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

при секретарі - Бевзі М. О.

за участю: представника відповідача
Некрасової Катерини Олександрівни

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Криворізький залізорудний комбінат"
на рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 18 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Криворізький
залізорудний комбінат" про
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
до суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
(далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») та
просив стягнути з відповідача 229 000 грн.
моральної шкоди, спричиненої втратою
професійної працездатності у зв'язку
із професійними захворюваннями.

Рішенням Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 18 лютого 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто на його користь з ПАТ
«Кривбасзалізрудком» 14000 грн. у
відшкодування моральної шкоди, без
утримання податків з фізичних осіб.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Кривбасзалізрудком» ставить питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, на його думку, суд не взяв до
уваги, що позивач працював й на інших
підприємствах у шкідливих умовах;
позивачем не надано доказів на
підтвердження наявності протиправних
дій з боку відповідача щодо порушення
законодавства з охорони праці,
навпаки, при укладенні трудового
договору позивач був попереджений про
умови праці та можливий їх вплив на
здоров'я та свідомо приймав їх; розмір
моральної шкоди не відповідає засадам
розумності, виваженості та
справедливості;належним відповідачем
по справі є Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області; суд залишив
поза увагою, що підставою для
відшкодування моральної шкоди є
висновок медичних органів, а такого
висновку позивач не надав. Суд не взяв
до уваги той факт, що втрата
працездатності встановлена на
строковий термін та може змінюватись, а
позивач почав хворіти з 2009 року, проте
звільнився з підприємства лише у 2012
році у зв'язку з виходом на пенсію.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_3 тривалий час працював у
шкідливих умовах праці, в тому числі з 20
березня 2000 року по 26 лютого 2012 року на
шахтах «Родіна» та «Гвардійська», ВАТ
«Кривбасзалізрудком»,
правонаступником якого є відповідач.

Висновком МСЕК від 10 вересня 2013 року
ОСОБА_3 первинно встановлено 35% втрати
професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що Актом розслідування
хронічного професійного захворювання
від 30.07.2013 року встановлено, що причиною
виникнення хронічного професійного
захворювання позивача є тривалий час
роботи ОСОБА_3 в умовах важкої фізичної
праці та підвищеної запиленості
повітря. Тому доводи відповідача про
незаконність стягнення моральної
шкоди на користь позивача та
відсутність доказів вини відповідача є
безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_3 права на відшкодування
моральної шкоди - 10 вересня 2013 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди не діяли, відповідно до
ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними
захворюваннями встановлений в
судовому засіданні та підтверджений
наданими позивачем доказами.

Внаслідок отриманих професійних
захворювань позивачу спричинена
моральна шкода, яка полягає у душевних
та психічних стражданнях, яких він
зазнає у зв'язку із ушкодженням
здоров'я, що призводить до порушення
його звичайного способу життя та
вимагає від нього додаткових зусиль
для його організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги
відповідача про те, що в даному випадку
саме на органи МСЕК покладений
обов'язок встановлення факту
заподіяння моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать «Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу з
10.09.2013 року встановлено стійку втрату
професійної працездатності.

Посилання апеляційної скарги на те, що
позивач працював на інших
підприємствах гірничо-видобувної
галузі не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки не спростовують
обов'язку відповідача відшкодувати
позивачу моральну шкоду, спричинену у
зв'язку із професійним захворюванням .

При визначенні розміру моральної
шкоди, на думку колегії суддів, судом
враховано роз'яснення п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 р. (з подальшими змінами)
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», а саме: розмір моральної шкоди
суд визначив в межах заявлених вимог, з
урахуванням характеру, обсягу,
тривалості та наслідків заподіяних
позивачеві моральних страждань, стану
здоров'я потерпілого, істотних
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках та конкретних
обставин справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
повному обсязі встановив права і
обов'язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку та ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Криворізький
залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: