провадження № 2/756/501/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року Оболонський
районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Маринченко М.М.,

при секретарі Яковлєвому О.І.,
Князік І.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Києві
цивільну справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
недійсним договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серія АС/5228121 від
19 червня 2013 року,

встановив:

ПрАТ «Українська охоронно-страхова
компанія» звернулась до суду з позовом
до ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів серія АС/5228121 від 19 червня 2013
року.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
25 червня 2013 року відповідачем до
страхової компанії подано заяву про
дорожньо-транспортну пригоду, яка
сталася 19 червня 2013 року о 15 год. 05 хв. і
яка може бути підставою для виплати
страхового відшкодування.
Цивільно-правову відповідальність
власника забезпеченого наземного
транспортного засобу застраховано
згідно полісу серія АС/5228121 від 19 червня
2013 року, укладеного між позивачем
(страховик) та відповідачем
(страхувальник).

В ході розслідування обставин вказаної
ДТП страховою компанією було
встановлено, що спірний поліс було
продано агентом ОСОБА_2 19 червня 2013 року
в період з 15 до 16 години на вул. Зодчих, 18
в м. Києві. При цьому зі сторони
страхувальника ОСОБА_1 поліс було
підписано невстановленою особою, на
підставі даних, наданих цією особою.
Крім того, вказана невстановлена особа
просила вказати у полісі початок
строку дії полісу з 00 год. 00 хв. 19 червня
2013 року.

На підставі викладеного позивач
просить визнати спірний договір
недійсним, оскільки він був укладений
після страхового випадку та підписаний
не страхувальником, а невстановленою
особою.

В ході розгляду справи позивач надав
додаткові пояснення до позовної заяви,
в яких також вказав, що зі сторони
страхової компанії договір було
підписано агентом ОСОБА_2, тоді як
договір доручення (надання агентських
послуг у страхуванні) з вказаним
агентом страховою компанією було
укладено лише 01 липня 2013 року, тобто 19
червня 2013 року агент не був
уповноважений укладати договори від
імені позивача. Також, оскільки ОСОБА_2
не надав звіту про отримання коштів від
укладення полісу і вказані кошти на
рахунки страхової компанії не
надходили, позивач вважає, що
страхувальником не внесено страховий
платіж, відповідно поліс не набрав
чинності.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
проте повідомив, що в силу усталеної
практики роботи страхової компанії,
незважаючи на відсутність агентського
договору з агентом ОСОБА_2 на час
укладення спірного полісу, агент з
відома страхової компанії
реалізовував страхові поліси на
підставі домовленості з страховою
компанією, для чого отримував бланки
полісів з печатками страхової компанії
та звітував перед позивачем про
укладені договори.

Представник відповідача проти позову
заперечував, посилаючись на те, що
поліс був чинним на момент ДТП,
оскільки укладався 19 червня 2013 року об
11 годині по вул. Зодчих, 18 у м. Києві з
агентом ОСОБА_2 При цьому в момент
укладення договору страховий платіж в
повному обсязі було сплачено
страховому агенту та зроблено відмітку
у полісі про сплату страхового платежу.
Згідно письмових пояснень ОСОБА_2
страховій компанії, він самостійно, без
погроз та винагороди, вказав у полісі
дату та час початку дії полісу - 00 год. 00
хв. 19 червня 2013 року. Також пояснив, що
ОСОБА_1 на час укладення договору
перебувала на 9 місяці вагітності, тому
при укладанні договору передала
документи на автомобіль водію, який і
укладав договір та підписував його,
перебуваючи в машині страхового агента
по вул. Зодчих, 18. Вказав, що ОСОБА_1 мала
намір на укладення вказаного договору
і не заперечує його укладання. Крім
того, ОСОБА_2 не спростовує тієї
обставини, що відповідач та її водій на
укладення договору до нього приїжджали
на забезпеченому автомобілі.

На підставі викладеного просить
відмовити у задоволенні позову.

Допитаний в якості свідка в судовому
засіданні ОСОБА_2 вказав, що на підставі
договору від 01 липня 2013 року працює
страховим агентом у позивача. 19 червня
2013 року працював страховим агентом у
компанії «Альбатрос», у вказаній
компанії йому видавали бланки полісів
і він укладав договори. Договору з
позивачем станом на 19 червня 2013 року у
нього не було.

Пояснив, що 19 червня 2013 року після 15
години, до нього під'їхав незнайомий
чоловік і попросив виписати йому поліс
страхування на автомобіль Лексус, на
ім'я страхувальника - ОСОБА_1 і пред'явив
її документи. При заповненні бланку
полісу ОСОБА_2 почав вказувати час
початку дії полісу 00 год. 00 хв., при
цьому маючи намір поставити наступну
дату - 20 червня 2013 року, проте помилився,
зазначивши 19 червня 2013 року. Після того,
як він усвідомив свою помилку, хвилин
через 10-15 після укладення договору, він
намагався зателефонувати за номером,
зазначеним у полісі, проте телефон не
відповідав. Через 4-5 днів до
страхувальника додзвонився керівник
ОСОБА_2 з «Альбатроса» - ОСОБА_5 та
домовився про зустріч, проте на
вказаній зустрічі чоловік, який
з'явився, відмовився переписувати
поліс із зазначенням правильних часу
та дати. Вказав, що страховий платіж він
отримав повністю, вказану суму передав
ОСОБА_5. Квитанції страхувальнику не
виписував. Також повідомив, що чув
частину телефонної розмови особи, яка
придбала поліс, стосовно того, що
«поліс придбав, зараз підвезу», після
чого подумав, що сталася ДТП та
повідомив про вказані обставини
укладення договору керівника ОСОБА_5.

Вказав, що поліс виписував без тиску чи
примусу зі сторони страхувальника та
без додаткової винагороди, проте
страхувальник просив вказати дату
укладення договору - 18 червня 2013 року, в
чому йому було відмовлено, проте
допущено вищезгадану машинальну
помилку щодо дати.

Заслухавши представників сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 червня 2013 року
між ПрАТ «УОСК» (Страховик) та ОСОБА_1
укладено Поліс № АС/5228121 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів. Строк дії полісу
(п.1) встановлено з 00 год. 00 хв. 19 червня
2013 року по 18 червня 2014 року включно.
Забезпечений транспортний засіб -
автомобіль Lexus IS-250 д.н.з. НОМЕР_1.
Страховий платіж в розмірі 709 грн. 17 коп.
сплачено 19 червня 2013 року о 00 год. 00 хв.,
про що свідчить відмітка у полісі (п.10).

Вказаний поліс підписано обома
сторонами і скріплено печаткою ПрАТ
«УОСК».

Як вбачається з довідки №9218136 Відділу
ДАІ з обслуговування Солом'янського
району м. Києва, 19 червня 2013 року о 15 год.
05 хв. по вул. Гетьмана, 30 у м. Києві
сталася ДТП за участю автомобіля Lexus
IS-250 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1
та автомобіля КІА д.н.з. НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_4, внаслідок якої було
пошкоджено транспортні засоби.

По факту вказаного ДТП на водія ОСОБА_1
складено протокол про адміністративне
правопорушення серії АБ2№ 229573 щодо
порушення нею вимог пунктів 10.1, 103 ПДР
України. 25 червня 2013 року відповідач
звернулась до страхової компанії з
заявою (повідомленням) про ДТП, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування.

Відповідно до ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Пунктом 2 ст. 207 ЦК України визначено, що
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.16 Закону України «Про
страхування» договір страхування - це
письмова угода між страхувальником і
страховиком, згідно з якою страховик
бере на себе зобов'язання у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу, виконати
послугу тощо), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі у визначені строки та
виконувати інші умови договору.

За ст. 979 ЦК України за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 998 ЦК України договір
страхування визнається судом
недійсним, якщо його укладено після
настання страхового випадку.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема полісу, пояснень страхового
агента ОСОБА_2, спірний поліс було
укладено між сторонами 19 червня 2013
року.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не надано доказів укладення
спірного договору страхування після 15
години 19 червня 2013 року. Покази свідка
суд оцінює критично з огляду на те, що
ОСОБА_2 відповідно до договору є
страховим агентом позивача, пояснення
щодо обставин та часу укладення полісу
ним було написано лише 03 липня 2013 року
на вимогу керівництва страхової
компанії.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК
України заперечення однією із сторін
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо-, відеозапису та іншими
доказами. Рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Разом з тим, страховий поліс містить
час та дату, з якого він діє - 00 годин 19
червня 2013 року.

Таким чином, відсутні підстави вважати,
що спірний договір страхування було
укладено після настання страхового
випадку.

Відсутні також підстави для визнання
вказаного договору недійсним з підстав
підписання його іншою особою замість
ОСОБА_1, оскільки з пояснень
представника відповідача вбачається,
що ОСОБА_1 мала намір укласти вказаний
договір і не заперечує факт його
укладання, при цьому надала необхідні
документи для його укладення.

Крім того, факт підписання договору
іншою особою, створює наслідки лише для
ОСОБА_1 і жодним чином не впливає на
обсяг прав і обов'язків страхової
компанії за вказаним полісом.

Не можуть також бути підставою для
визнання недійсним спірного договору
доводи представника позивача щодо
відсутності повноважень у ОСОБА_2 на
підписання договору зі сторони
страхової компанії, оскільки договір
доручення (агентський договір)
укладено з ним 01 липня 2013 року. Як
вбачається з пояснень представника
позивача та свідка, ОСОБА_2 з дозволу та
відома страхової компанії, без
укладення договору розповсюджував
поліси страхування, для чого отримував
бланки полісів з печатками позивача.
Крім того, як встановлено судом, згідно
витягу з централізованої бази даних
МТСБУ, спірний поліс у відповідності до
вимог ст.11 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховиком зареєстровано у
базі даних, як чинний поліс, що свідчить
про визнання укладення вказаного
договору страховою компанією.

Відповідно до ст. 983 ЦК України договір
страхування набирає чинності з моменту
внесення страхувальником першого
страхового платежу, якщо інше не
встановлено договором.

В розділі 11 полісу сторони обумовили,
що поліс набирає чинності не раніше
сплати страхувальником страхового
платежу.

Поліс містить дані щодо сплати
страхувальником страхового платежу в
повному обсязі страховому агенту, а
невнесення вказаних коштів страховим
агентом на рахунок страховика не
впливає на дійсність спірного
договору.

За таких обставин відсутні підстави
для визнання спірного договору
страхування недійсним.

Керуючись ст.ст. 202, 203, 207, 215, 979-983, 998 ЦК
України, ст. ст. 15, 16, 29 Закону України
«Про страхування», ст.11 Закону України
«Про загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,
суд

вирішив:

В задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства «Українська
охоронно-страхова компанія» до ОСОБА_1,
третя особа - ОСОБА_2, про визнання
недійсним договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серія АС/5228121 від
19 червня 2013 року відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано до Апеляційного суду м.
Києва через Оболонський районний суд м.
Києва протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
М.М. Маринченко