У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

23 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Максимчук З.М.

секретар судового засідання Ковальчук
Л.В.

за участю представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Акцент-банк"
на рішення Зарічненського районного
суду від 27 лютого 2014 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Зарічненського районного
суду від 27 лютого 2014 року Публічному
акціонерному товариству "Акцент-Банк"
(далі - ПАТ "Акцент-Банк" або Банк)
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

У поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач покликалася

на порушення норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, недоведеність
обставин, що мають значення, які суд
вважав установленими, та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

На її обґрунтування зазначалось про
неврахування судом вимог ст.ст. 631, 530, 361
ЦК України щодо строку договору та
зобов'язання, а також щодо правил про
позовну давність. Залишено без уваги й
положення п.п. 9.12, 9.3 Умов та правил
надання банківських послуг, якими
передбачено пролонгацію кредитного
договору кожних дванадцять місяців у
разі відсутності заяви про розірвання
угоди та необмеження карткового
рахунку строком.

Оскільки вважав, що дія договору та
картки поновлюються кожного разу зі
спливом строку дії картки, тому
оскаржуване рішення суперечить
обставинам справи, нормам
матеріального закону та усталеній
судовій практиці.

Судом не додержано правил ст.ст. 5, 11, 10,
60, 213 ЦПК України щодо рівності сторін
перед законом і судом, диспозитивності
цивільного судочинства, змагальності
сторін та обов'язку осіб, які беруть
участь у справі, довести ті обставини,
на які посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Також висновки
суду зроблено всупереч постановам
Пленуму Верховного Суду України від
24.10.2008 року №12 "Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" та від 18.12.2009 року
№14 "Про судове рішення у цивільній
справі".

З цих міркувань просить рішення
Зарічненського районного суду від 27
лютого 2014 року скасувати і ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
позивача, колегія суддів дійшла
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Залишаючи без задоволення вимоги
позивача, суд першої інстанції
правильно виходив з обґрунтованості та
доведеності позову, однак в зв'язку із
пропущенням Банком позовної давності
та врахувавши, що спірні відносини
виникли з приводу споживчого кредиту,
вірно застосовано обставину спливу
цього виду матеріально-правового
строку, який є самостійною підставою
для відмови в позові.

Матеріалами справи встановлено, що 30
травня 2008 року ОСОБА_1 одержано 3 000
гривень кредиту у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24
проценти річних на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Кредитний договір складається із заяви
позичальника, Умов і правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Вважаючи, що відповідач порушив
кредитні зобов'язання, ПАТ "Акцент-Банк"
у грудні 2013 року звернувся з позовом до
суду, вимагаючи стягнути із ОСОБА_1 на
його користь 20 499, 10 гривень
заборгованості, з яких: 2 724 гривні
складають заборгованість за кредитом, 9
707, 76 гривень - заборгованість за
процентами за користування кредитом, 6
615 гривень - заборгованість за комісією
за користування кредитом та штрафи
відповідно до п. 8.6. Умов і правил
надання банківських послуг, 500 гривень -
штраф (фіксована частина), 952, 34 гривні -
штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1050, 526, 527, 530 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як правильно з'ясовано судом першої
інстанції, і цю обставину підтвердив у
суді апеляційної інстанції
представник позивача, строк дії картки,
яка видана ОСОБА_1, становить 2 роки,
тобто вона діяла до 30 травня 2010 року
включно. Іншої картки за спірними
відносинами відповідач не одержував.

Норми ст.ст. 256-257, ч. 1 ст. 261, ч.ч. 4, 5 ст. 267
ЦК України дають визначення позовної
давності як строку, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу, а також передбачають
тривалість загальної позовної
давності у три роки. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові. Якщо
суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

У засіданні суду першої інстанції
ОСОБА_1 заявив клопотання про
застосування позовної давності до
спірних відносин і відмову в зв'язку з
цим у задоволенні позову.

Висновки суду про застосування
позовної давності колегія суддів
знаходить обґрунтованими. Підстав для
поновлення пропущеного матеріального
строку не вбачає через відсутність у
ПАТ "Акцент-Банк" для цього поважних
причин; тим більше, позивач
відповідного клопотання не заявляв.

Оскільки строк дії картки припинено 30
травня 2010 року, а право вимоги на
стягнення кредитної заборгованості
виникло в Банку наступного дня, тобто 31
травня 2010 року, тому позовна давність
закінчилася 31 травня 2013 року (31.05.2010
року + 3 роки). З відповідним позовом ПАТ
"Акцент-Банк" звернувся лише 17 грудня 2013
року, тобто через понад шість місяців
після спливу матеріально-правового
строку, встановленого законом для
звернення до суду (а.с. 1).

Верховний Суд України своєю правовою
позицією, висловленою у постанові від 19
березня 2014 року в справі №6-14цс14 за
заявою про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 15 серпня 2013 року, визначив, що
відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Згідно із ч. 1 ст. 360 (7) ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковими для всіх судів України.

Тому за таких обставин не можна
погодитися з доводами апеляційної
скарги про пролонгацію договору після
закінчення кожних дванадцять місяців,
через що договірні відносини між
сторонами тривають, а зобов'язання
відповідача не припинялися.

Інші покликання - про недодержання норм
процесуального права спростовуються
тим, що ці порушення закону, на
існуванні яких наполягав позивач, не
призвели до неправильного вирішення
справи, а тому в будь-якому випадку не
можуть бути підставою для скасування
чи зміни оскаржуваного рішення (ч. 3 ст.
309 ЦПК України).

Підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення відповідно до ч.
1 ст. 308 ЦПК України є додержання судом
першої інстанції вимог закону при
ухваленні оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Акцент-Банк"
відхилити, а рішення Зарічненського
районного суду від 27 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
Судді:

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2014 року
м. Рівне