АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/1678/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Кузьменко І.О. Провадження №
22-ц/789/427/14 Доповідач - Демкович
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 р.

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тернополя

апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
перспективи», яке діє в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк»

на рішення Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 05
лютого 21014 року

по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
/далі «Банк»/

до ОСОБА_1 та ОСОБА_2

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

27.02.14 представник апелянт
звернувся зі скаргою на рішення суду
першої інстанції, вважаючи, що воно
ухвалене з порушенням норм
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги Банку.

Указує на неповне з'ясування
судом обставин справи, що у свою чергу
послужило для хибних висновків, як от:
про відсутність оригіналів документів,
які б свідчили про надання відповідачу
кредиту готівкою у доларах США.
Зазначає, що відповідач у судовому
засіданні першої інстанції підтвердив
той факт, що дійсно Банк, у
відповідності до ч.2 ст. 533 ЦК України,
перерахував у автомагазин обумовлену в
кредитному договорі суму коштів у
гривнях за придбаний позичальником
автомобіль.

Вважає неправомірною відмову в
задоволенні позову лише із тих підстав,
що позивачем не надано копій та
оригіналів документів, оскільки у
відповідності до вимог ч. 4 ст. 135 ЦПК
України суд повинен був забезпечити
докази, що не було зроблено.

У суді представник апелянт
підтримав вимоги скарги, пославшись на
мотиви, зазначені в ній.

Відповідачі та представник
відповідача ОСОБА_2 заперечили щодо
задоволення скарги. Зазначили, що
предметом кредитного договору були
кошти у національній валюті, а не у
доларах США, як це стверджує позивач й
надана копія договору позики не
відповідає тому, що фактично укладався.

Рішенням Підволочиського районного
суду від 05.02.14 у задоволенні позову
Банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
відмовлено за недоведеністю позовних
вимог.

Заслухавши учасників судового процесу,
перевіривши юридичну оцінку
встановлених судом фактичних обставин
справи та їх повноту, колегія суддів
вважає, що скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив із того, що позивачем
не надано письмових доказів, які
вимагав відповідач, а саме оригіналів
кредитного договору № 0 від 10.07.07;
договору поруки; договору купівлі -
продажу прав вимог за кредитами; заяви
позичальника на транш в сумі 9429,00 дол.
США або первинних документів,
підтверджуючих факт надання кредитних
коштів, квитанції; акту приймання -
передачі зазначених договорів та
документів; доказів на підтвердження
повноваження начальника відділення №
80 ОСОБА_3 на підписання договору від
імені АКІБ «УкрСиббанк», та розрахунок
заборгованості ОСОБА_1 за кредитним
договором.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не
відповідає з огляду на наступне.

Встановлено, що 10.07.07 року між АКіБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№0 /далі «Договір»/, за умовами
якого відповідачу надано кредит у
розмірі 9429,00 дол. США з кінцевим
терміном повернення 09.07.14 року та
оплатою відсотків у розмірі 13% річних
за користування коштами.

У свою чергу 08.12.11 між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір
про купівлю-продаж прав вимоги за
кредитами, за умовами якого Банк набув
прав кредитора відносно зобов'язань
ОСОБА_1

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України кредитор у зобов'язанні може
бути замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Банком надсилалася відповідачу вимога
про сплату заборгованості та її розмір,
у якій останній був повідомлений про
зміну кредитора у зобов'язанні.

У свою чергу 10.07.07 між ОСОБА_2 та АКіБ
«УкрСиббанк» укладено договір поруки
№ 1, за умовами якого вказана
відповідачка поручилася за виконання
ОСОБА_1 своїх зобов'язань за Договором.

На підтвердження факту укладення
Договору та договору поруки позивачем
надані їх завірені копії (а.с. 20-27, 28-29).

Колегія суддів приходить до висновку,
що судом першої інстанції порушені
норми процесуального законодавства
щодо способів захисту прав та
інтересів юридичних осіб (ст. 4 ЦПК
України /далі «ЦПК»/), змагальності
сторін (ст.10 ЦПК), диспозитивності
цивільного процесу (ст. 11 ЦПК),
обов'язків доказування і подання
доказів (ст. 60 ЦПК).

Так, відкриваючи провадження та
призначаючи справу до розгляду, суд
першої інстанції в ухвалах від 11.11.13 та
від 14.11.13 попередив сторони спору про
обов'язок подачі доказів.

У судові засідання представник позивач
не з'являвся. Банком неодноразово
заявлялися клопотання про слухання
справи у відсутності його представника
(а.с. 71, 74, 79, 86, 89) й спір вирішено без
представника позивача.

У свою чергу відповідачем у
запереченні від 27.12.13 заявлене
клопотання про витребування від
позивача оригіналів документів, які б
підтверджували договірні відносини
між сторонами спору.

Судом першої інстанції дане клопотання
залишене поза увагою й відсутні докази,
що перед позивачем зі сторони суду
ставилася вимога про надання
оригіналів документів.

Суд не скористався заходами
процесуального примусу, передбаченими
ст. 93 ЦПК.

Тому висновок суду про недоведеність
позивачем своїх вимог через
відсутність оригіналів документів є
необґрунтованим й таким, що зроблений
на неповно з'ясованих обставинах
справи.

У підтвердження цього слід зазначити,
що відповідачі не заперечили щодо
укладення договорів із Банком.

У силу ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, відповідачі у підтвердження своїх
тверджень про невідповідність наданої
Банком копії договору позики, який, за
їх словами, укладався у дійсності, з
огляду на вимоги зазначеної статті
повинні були надати примірники
оригіналів договорів, що зберігаються
у них, однак суд першої інстанції цього
не вимагав.

В апеляційній інстанції відповідачі
зазначили, що у них відсутні примірники
оригіналів договору кредиту та
договору поруки.

Колегія суддів приходить до висновку,
що останні у такий спосіб ухиляються
від встановлення фактичних обставин
справи для стверджувального
сприйняття судом їх доводів про
неправомірність дій Банку під час
укладення кредитного договору.

Однак, твердження відповідачів щодо
вказаних обставин спростовуються
оригіналом договору застави
транспортного засобу від 11.07.07, наданим
відповідачем ОСОБА_1 у суд апеляційної
інстанції, додатком до якого є договір
про надання споживчого кредиту №
0 від 10.07.07, який укладений між
Банком та ОСОБА_1

За умовами п. 1.1 Договору кредитні кошти
видавалися в іноземній валюті у
доларах США в сумі 9429,00 доларів, що
спростовує твердження відповідачів
про валюту Договору _ гривні.

Копія Договору, яка долучена Банком до
позовної заяви, відповідає оригіналу
Договору, який є додатком до договору
застави.

Із огляду на встановлені обставини та
вимоги ст. 309 ЦПК судова колегія вважає,
що рішення суду слід скасувати як таке,
що постановлене з порушенням норм
процесуального законодавства, а саме:
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи й висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, та постановити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.

При цьому судова колегія виходила із
наступного:

Відповідач ОСОБА_1 не заперечує факту
укладення Договору та неналежного
виконання ним зобов'язань по
поверненню тіла кредиту й відсотків за
користування коштами.

У додатку № 1 до Договору сторони
узгодили графік погашення кредиту.

Станом на 19.03.13 утворилась
заборгованість, яка згідно із випискою
по Договору за період із 10.07.07 до 04.01.12
становить 9715,91 дол. США (а.с. 34-41), що
еквівалентно на час подання позову
77659,27 грн.

Заборгованість складається із 5949,25 дол.
США - тіло кредиту та 3766,66 грн. - відсотки
за користування коштами.

Аналізуючи встановлені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що у даному випадку слід застосувати
положення ст.ст. 526, 530 ЦК України щодо
відповідальності за неналежне
виконання відповідачами договору. При
цьому враховує, що сторони передбачили
право дострокового стягнення коштів у
випадку порушення умов правочину.

Згідно із графіком погашення
заборгованості строк дії Договору
обумовлений до 09.07.14.

Тому, доводи відповідачів щодо
незаконності вимог позивача є
безпідставними.

Колегія суддів погоджується із
розрахунком суми заборгованості.

Слід зазначити, що за змістом ст. 11 ЦК
України підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є зокрема,
правочин.

За вимогами ст. 626 ЦУ України договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості (ст. 627 ЦК).

Як зазначалося вище, 10.07.07 між Банком та
ОСОБА_2 укладено договір поруки.

У силу ч.ч. 1. 2 ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Тому, вимоги позивача про солідарне
стягнення із відповідачів боргу є
правомірними і підлягають до
задоволення.

Відповідачі у силу вимог ст. 60 ЦПК
України мали довести наявність тих
обставин, які б звільнили їх від
відповідальності за неналежне
виконання договору, чого зроблено не
було.

Підсумувавши вище наведене
апеляційна інстанція приходить до
висновку, що рішення суду слід
скасувати, як таке, що постановлене із
порушенням норм процесуального права й
у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК
України - постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову.

У силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів
слід стягнути солідарно судові
витрати, понесені позивачем по сплаті
судового збору, у розмірі 1164,89 грн.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансові
перспективи», яке діє в інтересах
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», задовольнити.

Рішення Підволочиського
районного суду Тернопільської області
від 05 лютого 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1, (АДРЕСА_1
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та
ОСОБА_2, (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) в користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(01001, Київська область м. Київ вул. Щорса,
36 - б, ) 77659,27 грн.
заборгованості за кредитом та 1164,89 грн.
сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у касаційному порядку протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Ю.Й. Демкович