Справа № 442/4714/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/379/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М.,
Тропак О.В.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Дрогобицької міської ради,
ліквідаційної комісії Комунального
підприємства «Берізка» про стягнення
заборгованості по заробітній платі, її
індексації, середнього заробітку за
час невиплати заробітної плати,
моральну шкоду, та внесення змін до
трудової книжки, -

в с т а н
о в и л а:

В липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в суд
з вищезазначеним позовом, який в серпні
2013 року доповнила та уточнила, просить
стягнути з Дрогобицької міської ради в
її користь 23697,79 грн. заборгованості по
заробітній платі за весь час невиплати
нарахованої та невиплаченої
заробітної плати з 2010 по 2013 роки,
індексацію по такій за весь час
затримки невиплати в сумі 123,63 грн.,
середньомісячний заробіток за весь час
затримки невиплати заробітної плати по
день ліквідації, а саме за період 01.02.2013
року по 27.06.2013 року, визнати незаконним
запис в трудовій книжці відносно
звільнення з посади згідно п. 1 ст. 40
КЗпП України у зв'язку з скороченням
штату працівників на підставі наказу №
11 від 01.02.2013 року, та зобов'язати внести
запис в таку - відповідно до фактичного
звільнення тобто п. 1 ст. 40 КЗпП України
на підставі ліквідації КП «Берізка», а
також стягнути моральну шкоду в сумі 5000
грн. та витрати пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката в розмірі 400
грн. В обґрунтування позову
посилається на те, що 10 серпня 1999 року
була прийнята на роботу в Комунальне
підприємство (далі - КП) «Берізка» на
посаду завідуючої кафе «Надія» згідно
контракту, про що видано наказ № 3 від
10.08.1999 року та зроблено запис в трудовій
книжці № 19. Наказом № 11 від 01.02.2013 року
її звільнено з посади на підставі ст. 40
п. 1 КЗпП України у зв?язку із
скороченням штату працівників, про що в
трудовій книжці зроблено запис № 20 від
01.02.2013 року. Після звільнення з роботи з
нею не було проведено усіх необхідних
розрахунків, внаслідок чого
заборгованість становить 23697,79 грн.
Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних і фізичних
осіб-підприємців, засновником КП
«Берізка» є Дрогобицька міська рада, а
відтак все рухоме і нерухоме майно
закріплене за КП «Берізка» належить на
праві комунальної власності
Дрогобицькій міській раді. У
відповідності до ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом, але не рідше двох разів на
місяць через проміжок часу, що не
перевищує шістнадцяти календарних
днів та не пізніше семи днів після
закінчення періоду, за який
здійснюється виплата. Також слід
стягнути індексацію нарахованої та
невиплаченої заробітної плати за весь
час затримки невиплати за період з
липня по грудень включно 2011 року в сумі
58 грн. 73 коп., та за період з січня по
травень включно 2012 року в сумі 64 грн. 90
коп., а всього - 123 грн. 63 коп. Діями
відповідача їй було завдано і моральну
шкоду, яка полягає у незаконній
затримці невиплати заробітної плати,
що відбилося на матеріальному та
душевному стані її та членів сім?ї. Вона
змушена була позичати гроші, необхідні
для харчування та оплати комунальних
послуг, розмір якої вона оцінює в 5000
грн. Також просить стягнути в її
користь з відповідача 400 грн. витрат на
оплату правової допомоги адвоката.
Просить такі слід стягнути з
Дрогобицької міської ради, яка є
засновником та власником майна КП
«Берізка».

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Берізка» в користь ОСОБА_2 23 697,79 грн.
заборгованості по заробітній платі,
при виплаті якої мають бути утримані
прибутковий податок та інші платежі;
123,63 грн. індексації по нарахованій
невиплаченій заробітній платі, 800 грн.
моральної шкоди, 400 грн. за надання
юридичної допомоги.

Рішення суду в частині стягнення
середнього заробітку за один місяць в
розмірі 1579,85 грн. допущено до негайного
виконання.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Комунального підприємства
«Берізка» 229,40 грн. судового збору в
дохід держави.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, яка
зазначає, що судом першої інстанції при
ухваленні рішення не застосовано
закон, який підлягав застосуванню,
судом помилково не залучено
відповідачем у справі Дрогобицьку
міську раду, як власника комунального
майна, неповністю з'ясовано обставини
справи, не в повній мірі задоволено
вимоги, що підлягали задоволенню, не
наведено мотивів щодо підстав та
причин відмови в заявлених вимогах, а
при вирішенні вимоги щодо
відшкодування розміру моральної шкоди
не враховано вимоги справедливості та
інших обставин, які мають істотне
значення для справи. Просить скасувати
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 08 жовтня 2013
року та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити, стягнувши всю
заборгованість не з КП «Берізка», а з
Дрогобицької міської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 96 ЦК
України юридична особа самостійно
відповідає за своїми зобов?язаннями.

Юридична особа відповідає за своїми
зобов?язаннями усім належним їй майном.

Учасник (засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов?язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов?язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом.

В судовому засіданні міськрайонного
суду встановлені наступні юридично
значимі факти та відповідні їм
правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_2 перебувала у трудових
відносинах з Комунальним
підприємством «Берізка», звідки 01.02.2013
року звільнена з посади завідувача
кафе «Надія» згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату
працівників на підставі наказу № 11 від
01.02.2013 року КП «Берізка» (а.с. 3-5).

22.11.2012 року ОСОБА_2 за підписом
директора КП «Берізка» було надіслано
повідомлення № 51 про її вивільнення з
01.02.2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України (а.с. 15).

Рішенням від 31.01.2013 року № 872
Дрогобицької міської ради ХХVІІІ сесії
шостого скликання вирішено питання про
ліквідацію заборгованості з виплати
заробітної плати працівника КП «
Берізка» (а.с. 8).

Згідно рішення Дрогобицької міської
ради ХХХІІІ сесії шостого скликання
від 27.06.2013 року № 1052 ліквідовано
Комунальне підприємство «Берізка» та
створено ліквідаційну комісію (а.с. 20).

Рішенням Дрогобицької міської ради
ХХХІІ сесії шостого скликання № 1015 -
затверджено програму погашення
заборгованості виконавчим комітетом
Дрогобицької міської ради за судовими
рішеннями згідно з додатком (а.с. 38, 39).

Відповідно до Статуту КП «Берізка» та
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб-підприємців
від 10.06.2013 року засновником КП
«Берізка» є Дрогобицька міська рада.
Пунктом 1.5. Статуту передбачено, що
засновник не відповідає по боргах
підприємства (а.с. 9-10).

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення.

Відповідно до абзацу 5 пункту 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.12.1999 року за № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
задовольняючи вимогу про оплату праці,
суд має навести в рішенні розрахунки з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є, відповідно,
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів, що зазначає в
резолютивній частині рішення.

Встановлено та не заперечується
сторонами, що в день звільнення
остаточного розрахунку з позивачкою
проведено не було.

Згідно довідки КП «Берізка»
заборгованість по виплаті заробітної
плати перед ОСОБА_2 за період 2012 року -
лютого 2013 року по день звільнення
становить 23697,79 грн. (а.с. 6), з
врахуванням заборгованості по
заробітній платі позивачки за
листопад, грудень 2012 року та січень 2013
року, яка була включена в табелі виходу
на роботу. Дану обставину про те, що
позивачка у вищезгадані місяці
виходила на роботу, однак табель
виходів не був проведений по балансу
також підтвердила свідок - бухгалтер,
член ліквідаційної комісії КП
«Берізка» Хоньків І.М., що
відповідачами не спростовано. Також
Хоньків І.М. вказала, що за три робочі
місяці (листопад, грудень 2012 р. та за
січень 2013 р.) є табелі виходу позивачки
на роботу, однак не підписані
директором. В цей період позивачка
виходила на роботу, але приміщення де
було її робоче місце (кафе «Надія») уже
було продане.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
заробітна плата підлягає індексації у
встановленому законом порядку (ст. 95
КЗпП України), зокрема на підставі
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року № 1078. При цьому
міськрайонний суд взяв до уваги, те, що
відповідач не здійснював індексацію
заробітної плати позивачки, чим
порушив її право на отримання
відшкодування подорожчання споживчих
товарів, та поданий позивачкою
розрахунок індексації, який відповідає
вимогам закону, де сума індексації
заробітної плати з липня по грудень 2011
року становить 58,73 грн., з січня по
травень 2012 року - 64,90 грн., що в
загальному становить 123,63 грн.
Зазначений розмір індексації було
визнано вірним бухгалтером КП
«Берізка» Хоньків І.М., тому стягнення
такої, на думку суду першої інстанції,
підлягає до задоволення.

Обґрунтовуючи відмову у задоволенні
вимоги позивачки про стягнення сум
виключно з Дрогобицької міської ради з
посиланням на ухвалу Дрогобицького
міськрайонного суду від 01.04.2013 року у
справі № 442/2290/13-ц про заміну сторони
виконавчого провадження при виконанні
судового наказу, виданого 17.04.2012 року за
заявою ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по виплаті зарплати з
КП « Берізка» на виконавчий комітет
Дрогобицької міської ради,
міськрайонний суд виходив з
наступного.

Відповідно до положень ст. 104 ЦК України
юридична особа припиняється в
результаті передання всього свого
майна, прав та обов'язків іншим
юридичним особам - правонаступникам
(злиття, приєднання, поділу,
перетворення) або в результаті
ліквідації юридична особа є такою, що
припинилася, з дня внесення до Єдиного
державного реєстру запису про її
припинення.

Статтею 105 ЦК України встановлено, що
учасники юридичної особи, суд або
орган, що прийняв рішення про
припинення юридичної особи
призначають комісію з припинення
юридичної особи (ліквідаційну комісію,
ліквідатора тощо) та встановлюють
порядок і строки припинення юридичної
особи відповідно до цього Кодексу. З
моменту призначення комісії до неї
переходять повноваження щодо
управління справами юридичної особи.
Комісія виступає в суді від імені
юридичної особи, яка припиняється.

Отже, як зазначив суд першої інстанції,
за час роботи ліквідаційної комісії
підприємство, яке ліквідовується,
вважається діючим зі всіма наслідками,
тому враховуючи п. 3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судове
рішення у цивільній справі» № 14 від
18.12.2009 року, суд вважає, що всі вимоги
про стягнення коштів слід стягувати
саме з КП «Берізка», а не з Дрогобицької
міської ради як засновника та власника
майна такого підприємства.

Що стосується інших вимог позивачки, то
міськрайонний суд керувався п. 18
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», яким роз?яснено, що при
розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з?ясувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням), і перевіряти їх
відповідність законові. Суд не вправі
визнати звільнення правильним
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов?язували звільнення. Якщо
обставинам, які стали підставою
звільнення, в наказі (розпорядженні)
дана неправильна юридична
кваліфікація, суд може змінити
формулювання причин звільнення і
привести його у відповідність з чинним
законодавством про працю.

При цьому судом першої інстанції
встановлено, що позивачку було
звільнено саме на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України - у зв'язку із скороченням
штату працівників на підставі
вищезгаданого судом наказу, рішення ж
про ліквідацію було прийнято значно
пізніше, а саме 27.06.2013 року, тому вимога
про внесення змін в трудову книжку,
вказавши звільнення на підставі
ліквідації - суд вважає безпідставним.
Крім цього, судовий наказ за яким
позивачку було звільнено з роботи є
чинним, ніким не скасований та не
оспорений. Запис в її трудову книжку
вносився на підставі згаданого наказу.
Відтак позовна вимога щодо визнання
незаконним запису в трудовій книжці та
зобов?язання виправити такий, без
скасування самого наказу, із
врахуванням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України, не підлягає до задоволення.

Розмір моральної шкоди визначено судом
першої інстанції з урахуванням ст. 237-1
КЗпП України та роз?яснень п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р., з подальшими
змінами «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», виходячи з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Колегія суддів погоджується з
висновками міськрайонного суду,
оскільки суд правильно застосував
правові норми та ухвалив правильне по
суті рішення, дійшовши його на основі
повно з'ясованих обставин, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами, з дотриманням норм
матеріального й процесуального права.

Як убачається доводів апеляційної
скарги та пояснень апелянта, їхня суть
зводиться в основному до того, що
стягнення заборгованих сум слід
провести з відповідача - Дрогобицької
міської ради, як власника комунального
майна. Однак такі до задоволення не
підлягають, так-як спростовуються
матеріалами справи і додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального і
процесуального права. Зокрема,
міськрайонний суд правильно послався
на статті 104, 105 ЦК України. Крім того ч. 3
ст. 96 ЦК України передбачає, що учасник
(засновник) юридичної особи не
відповідає за зобов?язаннями юридичної
особи, а юридична особа не відповідає
за зобов?язаннями її учасника
(засновника), крім випадків,
встановлених установчими документами
та законом. Аналогічне значиться і в
п.п. 1.5 Статуту Комунального
підприємства «Берізка», що свідчить
про відсутність відповідальності
Дрогобицької міської ради по
зобов?язаннях Комунального
підприємства «Берізка», яке відповідно
до п.п. 1.3 цього Статуту являється
юридичною особою та у встановленому
законом порядку не ліквідоване.

Разом з тим, суд першої інстанції при
ухваленні зазначеного рішення
безпідставно посилався на ст. 117 КЗпП
України, оскільки позивачка,
пославшись на цю статтю в позовній
заяві, вимог про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку - не заявляла,
проте це не призвело до неправильного
вирішення справи, що, у свою чергу, не є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги, матеріали справи,
зміст оскаржуваного судового рішення,
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права,
які передбачені нормами ЦПК України як
підстави для скасування рішення, тому
підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 11 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Мацей М.М.

Тропак О.В.