ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
УХВАЛА
Справа № 636/1078/14-ц

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ
4-с/636/6/14

09 квітня 2014 року Чугуївський міський
суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Бондар С.Б., за
участю секретаря судового засідання -
Безпалової Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1 до ВДВС
Чугуївського міськрайонного
управління юстиції в Харківській
області, заінтересована особа: ОСОБА_2,
на постанову державного виконавця про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження від 07 березня 2014 року,

в
с т а н о в и в:

21 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до Чугуївського міського суду
Харківської області зі скаргою в якій
просив визнати неправомірною та
скасувати постанову державного
виконавця виконавчої служби
Чугуївського міськрайонного
управління юстиції в Харківській
області Зозулі Р.В. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 07 березня 2014 року
по виконавчому провадженню № 13672670, на
підставі якої накладено арешт на ?
частину квартири АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що на підставі виконавчого листа
від 09 жовтня 1997 року, виданого
відповідно до рішення Чугуївського
міського суду Харківської області про
стягнення з нього аліментів на
утримання неповнолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку на користь ОСОБА_2,
державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Чугуївського МРУЮ виніс Постанову про
відкриття виконавчого провадження про
примусове стягнення з нього аліментів.
07 березня 2014 року державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
Чугуївського міськрайонного
управління юстиції в Харківській
області була яка на думку заявника
винесена з грубим порушенням вимог
Закону України «Про виконавче
провадження»: вартість майна, на яке
державний виконавець наклав арешт в
значну кількість разів перевищує суму
заборгованості по аліментах, яка
складає близько 36 000 грн. Накладання
державним виконавцем арешту на
квартиру, яка значно перевищує
заборгованість за аліментами, є
неправомірним, а винесення відповідної
постанови про арешт квартири та
оголошення заборони на її відчуження
суперечить вимогам ч. 2 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження».
Крім того, 20 березня 2014 року стягувачем
- ОСОБА_2 до ВДВС Чугуївського МРУЮ
Харківської області було надано заяву
про повернення виконавчого листа без
виконання, згідно п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження», в
якому стягувач вказала, що не має до
нього ніяких майнових претензій з
приводу стягнення аліментів на користь
їх сина. Тобто, на теперішній час у ВДВС
Чугуївського МРУЮ в Харківській
області відсутнє будь-яке провадження
з приводу стягнення з нього аліментів
на утримання їх дитини.

08 квітня 2014 року від скаржника
ОСОБА_1 до суду надійшла заява про
розгляд скарги за його відсутністю та
уточнена скарга, в який не йдеться про
неправомірність дій державного
виконавця, але вимога щодо скасування
зазначеної вище постанови залишилася з
посиланням на відсутність майнових
претензій з боку стягувача аліментів
та закриття виконавчого провадження у
зв'язку з відкликанням стягувачем
виконавчого листа.

Представник ВДВС Чугуївського
міськрайонного управління юстиції в
Харківській області - Зозуля Р.В. надав
заперечення проти скарги та заяву про
розгляд скарги за його відсутністю, де
просив відмовити у її задоволенні за
відсутністю правових підстав.
Заінтересована особа ОСОБА_2, яка
належним чином повідомлена про дату,
час та місце судового засідання, до
суду не з'явилась, неявка якої не
перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 07
березня 2014 року в рамках виконавчого
провадження ВП №13672670 винесена в межах
чинного законодавства та є
правомірною.

На підставі вимог п. 17 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» № 6 від 07 лютого 2014 року,
справи за скаргами на рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
посадової особи державної виконавчої
служби розглядаються судом за
загальними правилами ЦПК з
особливостями, встановленими статтею
386 ЦПК.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів, які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче
провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

На підставі вимог ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 2 ст. 30 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження. Строк
здійснення зведеного виконавчого
провадження обчислюється з моменту
приєднання до такого провадження
останнього виконавчого документа.

Згідно до вимог ст. 383 ЦПК України,
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до провадження
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Чугуївського міського суду
Харківської області 09 жовтня 1997 року
був виданий виконавчий лист про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання їх
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку, починаючи з 23 вересня
1997 року до досягнення дитиною
повноліття, та винесена постанова про
відкриття виконавчого провадження про
примусове стягнення з заявника
аліментів.

07 березня 2014 року, у зв'язку з наявністю
заборгованості по аліментам, державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Чугуївського
міськрайонного управління юстиції в
Харківській області була винесена
постанова ВП № 13672670 про арешт майна
божника та оголошення заборони на його
відчуження, відповідно до якої
накладений арешт на ? частини квартири
АДРЕСА_1 (а.с.10).

Згідно п. 5 ст. 11, 57 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець має право накладати арешт
на майно боржника, та відповідно п. 4.2.1
Інструкції з організації примусового
виконання рішень - після виявлення
майна боржника державний виконавець
проводить опис та арешт цього майна,
про що складає акт, в якому державний
виконавець має право оголосити
заборону розпоряджатися ним.

На підставі вимог статті 195 Сімейного
кодексу України, якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості. Державним виконавцем було
зроблено розрахунок заборгованості,
згідно якого борг на 01 березня 2014 року
складає 38262,72 грн.

У запереченням державний виконавець
посилається на те, що згідно п.7.13.2
Інструкції з організації примусового
виконання рішень якщо розмір
заборгованості перевищує суму
відповідних платежів за три місяці зі
сплати аліментів, державний виконавець
перевіряє майновий стан боржника з
одночасним накладенням арешту на майно
боржника.

18 березня 2014 року боржником були надані
пояснення щодо несплати аліментів та
надані копії квитанцій, які були
внесені до розрахунку заборгованості
та який після перерахунку станом на 01
березня 2014 року склав 36712,72 грн. з яким
боржник ОСОБА_1 ознайомився під розпис.
Боржнику були роз'яснені його права та
обов'язки як сторони виконавчого
провадження та надана можливість
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження, про що в
матеріалах виконавчого провадження є
відповідні піддержуючі документи.
Враховуючи вищевикладене та для
забезпечення реального виконання
рішення суду в межах суми стягнення 07
березня 2014 року державним виконавцем
була винесена постанова про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження, якою на 1/4 частину
квартири АДРЕСА_1 було накладено арешт.

20 березня 2014 року стягувачем ОСОБА_2 до
ВДВС надана заява про повернення
виконавчого листа без виконання та про
відсутність претензій до боржника. 27
березня 2014 року державним виконавцем
була винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачеві.

Виконавче провадження завершено
згідно п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи вищевикладене, даючи оцінку
встановленим обставинам та зібраним по
справі доказам в їх сукупності, суд
приходить до висновку, що державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Чугуївського
міськрайонного управління юстиції в
Харківській області було виконано усі
дії в межах його повноважень щодо
виконання рішення суду, відповідно до
вимог Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином суд вважає, що постанова
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 07
березня 2014 року винесена в межах
чинного законодавства та є
правомірною, підстав для її скасування
при розгляді скарги не вбачається, при
цьому заявник не позбавлений права
щодо зняття арешту з майна звернутися
до суду з позовною заявою, зі сплатою
судового збору при подачі позову,
відповідно до Закону України «Про
судовий збір», оскільки дані
правовідносини розглядаються в
порядку позовного провадження,
враховуючі те, що арешт з майна може
бути знятий за рішенням суду, а за
розглядом скарги постановляється
ухвала.

На підставі викладеного,
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження», керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 60, 197 ч. 2, 209, 210, 386, 387 ЦПК
України, суд, -

У Х
В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволення скарги
до ВДВС Чугуївського міськрайонного
управління юстиції в Харківській
області, заінтересована особа: ОСОБА_2,
щодо зняття арешту та заборони
відчуження на ? частини квартири
АДРЕСА_1 накладеного 07 березня 2014 року
постановою державного виконавця
виконавчої служби Чугуївського
міськрайонного управління юстиції в
Харківській області Зозулєю Р.В.

Роз'яснити заявникові його право щодо
вирішення питання про зняття арешту з
майна звернутися до суду з позовною
заявою в порядку позовного
провадження.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Чугуївський міський суд Харківської
області шляхом подачі в п'ятиденний
строк з дня її винесення апеляційної
скарги.

Суддя:

С.Б. Бондар