Справа № 370/2529/13ц Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/2577/14 Доповідач у 2
інстанції МельникКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи без самостійних вимог
приватний нотаріус Макарівського
районного нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстраційна служба Макарівського
районного управління юстиції
Київської області, відділ
Держземагенства у Макарівському
районі про визнання договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельних ділянок недійсними,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року позивачка
звернулася із вказаним позовом та
просила суд визнати договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1,
договори купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,250 га та земельної
ділянки площею 0,645 га, розташовані за
адресою АДРЕСА_1, які укладені 20.02.2010
року між нею та відповідачкою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_1 належить житловий будинок в
АДРЕСА_1 та земельні ділянки, площами
п0,250 га та 0,645 га, розташовані за цією ж
адресою. Позивачка вказує, що у кінці 2012
року вона дізналась про наявність
договорів купівлі-продажу
вищезазначених будинку та земельних
ділянок, відповідно до яких вона все
своє майно продала відповідачці ОСОБА_2

Позивачка стверджує, що нотаріальну
контору вона ніколи не відвідувала,
жодних договорів купівлі-продажу не
підписувала, жодних грошових коштів не
отримувала, а відповідачка підробила
її підпис на цих договорах і незаконно
заволоділа її майном, тому на підставі
ст. 203 ЦК України вважає вказані
договори недійсними.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить його скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
при укладенні оспорюваних договорів
купівлі-продажу було дотримано вимоги
чинного законодавства, а позивачка не
надала жодного доказу на підтвердження
обставин, викладених у позові.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_1 на праві
приватної власності належав житловий
будинок АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
від 09.12.2009 року (а.с. 66).

20 лютого 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
вищевказаного житлового будинку, який
посвідчено приватним нотаріусом
Макарівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_3 та
зареєстровано в реєстрі за № 171.

Відповідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 960570 від 07.12.2007 року, позивачці
належала земельна ділянка площею 0,250 га
з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, розташована по
АДРЕСА_1 (а.с. 75-76).

Згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№ 960571 від 07.12.2007 року, позивачці
належала земельна ділянка площею 0,250 га
з цільовим призначенням для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована по АДРЕСА_1 (а.с. 86-87).

20 лютого 2010 року між позивачкою та
відповідачкою були укладені договори
купівлі продажу земельної ділянки
площею 0,250 га та договір
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,645, які посвідчені приватним
нотаріусом Макарівського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_3 (а.с. )

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частиною першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього кодексу.

Позивачка вказувала, що вона ніякі
договори купівлі-продажу не
підписувала, жодних грошових коштів не
отримувала, до нотаріальної контори не
виїжджала, а відповідачка підробила її
підпис на цих договорах. Однак,
вищевказане позивачкою спростовується
наступним.

Відповідно до журналу ведення
нотаріальних дій ПН Макарівського РНО
ОСОБА_3, 20 лютого 2010 року позивачка
разом з відповідачкою відвідували
нотаріальну контору де особистими
підписами підтвердили укладення
спірних договорів купівлі-продажу та
справжність підписів на них. (а.с. 59-62).

Крім того, зі змісту цих договорів
купівлі-продажу вбачається, що сторони
підтвердили, що укладення цих
договорів відповідає їх інтересам,
волевиявлення є вільним, що закріплено
особистими їх підписами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги та
заперечення сторін, та інших обставин,
що маються значення для справи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження недійсності
оспорюваних правочинів, позивачкою у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку суду не було надано.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову, з урахуванням зокрема ст.ст. 203,
215 ЦК України, ст.ст. 212-213 ЦПК України, та
вважає, що він ухвалив законне і
обґрунтоване рішення на підставі
належних та допустимих доказів по
справі.

Посилання апелянта на те, що вона не
укладала договори купівлі-продажу та
не мала наміру продавати належне їй
нерухоме майно, спростовується
наявним у справі письмовими доказами, а
саме копією нотаріальної справи № 02-33
та показами свідків.

Доводи апеляційної карги про те, що суд
першої інстанції не врахував її
похилий вік, тяжкий стан здоров'я не
впливає на законність оскаржуваного
рішення.

Посилання апелянта на те, що ці
договори купівлі-продажу порушують
публічний порядок є безпідставними,
оскільки доказів щодо порушення цими
договорами конституційних прав і
свобод людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади чи незаконного заволодіння ним
не надано.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для
його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів Апеляційного суду
Київської області,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Макарівського районного суду
Київської області від 26 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: