Справа № 459/1850/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/832/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк С.М.,
Мацея М.М.,

секретаря
Олексіва О.А.,

з участю представника
Львівської митниці Державної митної
служби України Писарева О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 15 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Львівської митниці Державної митної
служби України, ОСОБА_4 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди, -

в с т а н
о в и л а:

У квітні 2013 року позивачка ОСОБА_3 на
підставі ст. 387 ЦК України звернулась в
суд з позовом до Львівської митниці
Державної митної служби України та
ОСОБА_4, який являється її рідним
братом, про витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди, посилаючись на те, що
їй на праві власності належить
автомобіль марки «Форд Кур'єр», р.н.
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2001 року випуску,
білого кольору. Право на керування
автомобілем мав її брат ОСОБА_4 08 січня
2010 року інспектором ВМО № 1, СМО м/п
«Рава-Руська» Вовчанською Л.С. складено
протокол про порушення митних правил №
00011/20910/10 про те, що ОСОБА_4 намагався
перемістити через митний кордон 200
пачок цигарок з приховуванням від
митного контролю. У відповідності до
ст. 377 Митного кодексу України, у нього
було вилучено належний їй на праві
власності вищезазначений автомобіль
«Форд Кур'єр». Постановою Галицького
районного суду м. Львова від 26.01.2010 року
ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого ст. 352 МК
України та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу, одночасно цією ж постановою
зобов'язано Львівську митницю
повернути вищевказаний автомобіль. Дії
Львівської митниці суперечать чинному
законодавству та порушують її право
власності на автомобіль, тому вона
вважає, що вилучений належний їй
автомобіль підлягає поверненню
Львівською митницею Державної митної
служби України. Крім того, просить
стягнути з Львівської митниці та її
брата ОСОБА_4 по 10 000 грн. моральної
(немайнової) шкоди і судові витрати по
справі.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову ОСОБА_3 до Львівської митниці
Державної митної служби України,
ОСОБА_4 про витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення з
Львівської митниці Державної митної
служби України і ОСОБА_4 в користь
ОСОБА_3 по 10 000 грн. моральної шкоди -
відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, яка
зазначає, що судом першої інстанції не
проаналізовано всі обставини та докази
у справі, а також застосовано норми
права, які не захищають інтереси
власника, внаслідок чого було ухвалено
незаконне рішення. Стверджує, що судом
не приймалось рішення про конфіскацію
автомобіля, відтак жодні витрати щодо
його зберігання не підлягають
відшкодуванню. Крім того, нею було
подано заяву про забезпечення позову,
однак судом першої інстанції
вищезгадана заява не було розглянута
та не було винесено відповідної ухвали
за результатами її розгляду. Вважає, що
у зв'язку із порушенням права приватної
власності їй завдана моральна шкода,
оскільки вона позбавлена можливості
користуватись належним їй автомобілем,
що призвело до погіршення нормальних
життєвих умов та звичного способу
життя. Просить скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 15 серпня 2013 року
та ухвалити нове, яким її позовні
вимоги задовольнити.

Позивачка ОСОБА_3 повідомлена належним
чином, про що свідчать рекомендоване
повідомлення про вручення їй поштового
відправлення (а.с. 77), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилася,
причину своєї неявки суду не
повідомила, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у її
відсутності. Представник ОСОБА_3 -
ОСОБА_6 просить слухати справу у їх
відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 також повідомлявся
про місце і час слухання справи (а.с. 58),
однак не явився в суд апеляційної
інстанції вдруге.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Львівської митниці
Державної митної служби України
Писарева О.Ю., перевіривши матеріали
справи, межі та доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.
3 ЦПК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Право визначення підстав і предмета
позову належить позивачеві (ст. ст. 3, 10,
31 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом встановлено, що позивачці на
праві власності належить автомобіль
марки «Ford Corier» (далі - «Форд Кур'єр»), р.н.
НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2001 року випуску,
білого кольору, що стверджується
копією технічного паспорту. Право на
керування автомобілем мав також брат
позивачки - відповідач ОСОБА_4 (а.с. 5).

З матеріалів справи вбачається, що 08
січня 2010 року інспектором ВМО № 1, СМО
митного поста «Рава-Руська»
Вовчанською Л.С. складено протокол №
00011/20910/10 від 08.01.2010 року про порушення
митних правил, згідно якого - ОСОБА_4
намагався перемістити через митний
кордон 200 пачок цигарок з приховуванням
від митного контролю.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 26.01.2010 року ОСОБА_4 визнано
винним у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 352 МК України та
накладено на нього адміністративне
стягнення у вигляді штрафу, одночасно,
цією ж постановою зобов'язано
Львівську митницю повернути вилучені
200 пачок цигарок та затриманий згідно
протоколу вищевказаний автомобіль
ОСОБА_4 (а.с. 6).

Отже питання про повернення ОСОБА_4
вилученого товару та спірного
транспортного засобу марки «Ford Corier»,
р.н. НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2, 2001 року
випуску, білого кольору, вирішено
судовим рішенням - постановою
Галицького районного суду м. Львова від
26.01.2010 року.

Вилучені у ОСОБА_4 вантаж та спірний
автомобіль були розміщені на складі
Львівської митниці.

У відповідності з правилами ст. ст. 1212,
1213 ЦК України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов?язана повернути потерпілому це
майно в натурі або відшкодувати його
вартість.

Згідно з п. 3.1. Порядку справляння плати
за зберігання товарів і транспортних
засобів на складах митних органів (далі
- Порядок), затвердженого наказом
Державної митної служби України від 29
липня 2008 року № 821, плата за зберігання
товарів і транспортних засобів,
вилучених за справою про порушення
митних правил, на складах митних
органів справляється, якщо згідно із
судовим рішенням порушника визнано
винним, а вилучені за справою товари та
транспортні засоби підлягають
поверненню власнику.

Розрахунковий строк зберігання для
нарахування плати в такому випадку
обраховується, починаючи з
одинадцятого дня з дня набрання
законної сили судовим рішенням за
справою про порушення митних правил, і
закінчується датою видачі товарів і
транспортних засобів власнику або
вповноваженій ним особі (пункт 2
розділу 3 Порядку 821).

Пункт 10 розділу 2 Порядку 821 вказує, що
видача зі складу митного органу
товарів і транспортних засобів їх
власникам або вповноваженим особам
здійснюється лише після їх митного
оформлення та внесення плати
відповідно до законодавства. Дану
вимогу дублює також п. 8.1. Порядку 835.

Відповідно до п. 8.2. Порядку 835 крім
подання документів, що засвідчують
особу, повноваження особи, також
даються такі документи: постанова суду
про повернення товарів і транспортних
засобів власнику; документи, що
підтверджують справляння плати за
зберігання товарів і транспортних
засобів на складі митного органу.

З копій повідомлень і листів
Львівської митниці вбачається, що
позивачка та її брат - відповідач
ОСОБА_4 повідомлялися Львівською
митницею Державної митної служби
України про термін зберігання майна та
про те, що необхідно з'явитись на
митницю за автомобілем, попередньо
оплативши за його зберігання (а.с. 7, 8, 14,
40).

Судом першої інстанції доведено, що
незважаючи на належне повідомлення
позивачки та відповідача ОСОБА_4, ніхто
з них не з'явився на склад митного
органу за вказаним у постанові суду
транспортним засобом, відповідно не
подали документів, що засвідчують
особу, повноваження особи, а також
документи, що підтверджують справляння
плати за зберігання транспортного
засобу на складі митного органу.

За вказаних обставин, міський суд
правильно відмовив ОСОБА_3. у
задоволенні її позовних вимог.

Що стосується позову ОСОБА_3 в частині
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, то, зважаючи на викладене, діями
Львівської митниці така їй не завдана,
а стосовно заподіяння їй відповідачем
ОСОБА_4 - така не доведена.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 15 серпня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей М.М.