Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник
А.С.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до державної
установи «Державна інспекція з
карантину рослин по Одеській області»
про визнання незаконним і скасування
наказу про накладення дисциплінарного
стягнення, зобов'язання звільнити за
власним бажанням, стягнення премій,
вихідної допомоги та усіх належних при
звільненні виплат, відшкодування
моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 23 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
23 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із указаним позовом, посилаючись
на те, що наказом № 552-ОС від 5 грудня 2011
року його було прийнято на роботу до
державної установи «Державна
інспекція з карантину рослин по
Одеській області» (далі - ДУ «Державна
інспекція з карантину рослин по
Одеській області») на вакантну на час
відпустки ОСОБА_4 по догляду за дитиною
посаду техніка 2-ї категорії. Наказом №
212-ОС від 28 серпня 2012 року до
нього застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани за
несвоєчасне виконання доручення щодо
підготовки графіку чергування
державних інспекторів на вересень 2012
року. Посилаючись на те, що виконання
указаного обов'язку не входить до його
трудової функції, визначеної посадовою
інструкцією техніка 2-ї категорії,
ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним
та скасувати наказ від 28 серпня 2012 року
про оголошення догани; внести подання
до ДУ «Державна інспекція
з карантину рослин по Одеській
області» про притягнення до
дисциплінарної відповідальності в. о.
завідуючого Пункту карантину рослин
при Морському торговому порту «Южний»
(далі - ПКР МТП «Южний») ОСОБА_5;
зобов'язати відповідача звільнити його
(позивача) із займаної посади із 26
вересня 2012 року за власним бажанням у
зв'язку із порушенням роботодавцем
законодавства про працю на підставі ст.
39 КЗпП України та видати трудову
книжку; виплатити щомісячні премії із
дня винесення наказу про застосування
дисциплінарного стягнення по день
звільнення; виплатити вихідну
допомогу, провести розрахунок усіх
належних від установи сум відповідно
до ст. ст. 116, 117 КЗпП
України; відшкодувати завдану
неправомірними діями відповідача
моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 23 травня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 23 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалу апеляційного суду та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведені вимоги закону враховані
судами не повністю.

Згідно наказів № 61-О від 3 червня 2011
року та № 515-ОС від 18 листопада 2011 року
технік 2 категорії ОСОБА_4 перебуває у
відпустці для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку із 13
червня 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 28, 31).

Наказом № 552-ОС від 5 грудня 2011 року (а. с.
25) ОСОБА_3 прийнято на роботу до ДУ
«Державна інспекція з карантину рослин
по Одеській області» на вакантну
посаду техніка 2-ї категорії тимчасово
із 5 грудня 2011 року по 31 грудня 2011 року
(на час відпустки ОСОБА_4 по догляду за
дитиною).

28 серпня 2012 року йому оголошено догану
за несвоєчасне виконання доручення
щодо підготовки графіку чергування
державних інспекторів на вересень 2012
року (а. с. 36).

Відповідно до положень ст. 139 КЗпП
України, працівники зобов'язані
працювати чесно і сумлінно, своєчасно і
точно виконувати розпорядження
власника або уповноваженого ним
органу, додержувати трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника,
із яким укладено трудовий договір.

У разі порушення працівником трудової
дисципліни до нього застосовуються
стягнення, передбачені ст. 147 КЗпП
України (догана, звільнення).

Порушенням трудової дисципліни може
бути невиконання або неналежне
виконання працівником трудових
обов'язків, недотримання правил
внутрішнього трудового розпорядку чи
умов колективного договору.

Статтею 29 КЗпП України на власника
(уповноваженого ним органу) покладено
обов'язок щодо роз'яснення
працівникові до початку його роботи
прав та обов'язків, інформування щодо
умов праці.

Власник або уповноважений ним орган не
має права вимагати від працівника
виконання роботи, не обумовленої
трудовим договором (ст. 31 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання незаконним та скасування
наказу від 28 серпня 2012 року про
оголошення догани, суд першої
інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що на ОСОБА_3 було покладено
обов'язки працівника, якого він заміняв
на час відпустки, тому, враховуючи те,
що ОСОБА_4 виконувала функції із
оформлення графіків чергувань, що
передбачено посадовою інструкцією
техніка, затвердженої 8
вересня 2008 року, відповідач вправі
вимагати виконання цього обов'язку від
ОСОБА_3 Посадову інструкцію техніка 2
категорії, якою не передбачено
оформлення графіків чергувань
техніком 2 категорії, як доказ у справі
суд не взяв до уваги, посилаючись на те,
що згідно вказаної на ній дати ОСОБА_3
ознайомився із її змістом лише 5 грудня
2012 року. Крім того, на ній відсутня дата
затвердження.

Разом з тим, суд не встановив, із якими
посадовими обов'язками було
ознайомлено ОСОБА_3 при прийнятті на
тимчасову посаду техніка 2 категорії
5 грудня 2011 року, відповідно до якої
посадової інструкції, зважаючи на те,
що його підпис під текстом посадової
інструкції техніка, затвердженої 8
вересня 2008 року, на яку посилається суд,
відсутній.

26 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернувся із
письмовою заявою про звільнення його
із посади відповідно до ст. 39 КЗпП
України у зв'язку із порушенням умов
трудового договору та законодавства
про працю, а саме: примус до виконання
обов'язків, не передбачених посадовою
інструкцією, неправомірне
застосування дисциплінарного
стягнення та погіршення умов праці як
інваліду ІІ групи (а. с. 5). Із
направленого відповідачем на адресу
ОСОБА_3 листа від 6 листопада
2012 року № 16-1718 вбачається, що після
закінчення 3 жовтня 2012 року
строку перебування позивача у
відпустці він не виходить на роботу без
поважних причин (а. с. 44).

З огляду на указані обставини, суд не
перевірив доводи позивача щодо помилки
у зазначенні ним дати ознайомлення із
посадовою інструкцією техніка 2
категорії - «5 грудня 2012 року» замість
«5 грудня 2011 року».

Зі змісту службової записки головного
спеціаліста зовнішнього карантину
Приходько Н.В. (а. с. 46), доповідної
записки в. о. завідуючого ПКР МТП
«Южний» ОСОБА_5 (а. с. 48) вбачається, що в.
о. завідуючого ПКР МТП «Южний» ОСОБА_5 21
серпня 2012 року дав позивачеві завдання
підготувати графік чергувань
працівників ПКР МТП «Южний» на
вересень 2012 року, однак він виконав
його невчасно лише 23 серпня 2012 року, що
мало наслідком несвоєчасне подання
графіку чергувань до інспекції.

Суд не встановив, чи було формування
графіку чергувань разовим завданням,
чи ОСОБА_3 виконував його починаючи із
дня призначення на посаду, яким
документом визначаються строки
виконання указаного завдання та які
обставини свідчать про його
прострочення (невиконання у визначений
термін).

У своїх поясненнях щодо невиконання
завдання ОСОБА_3 посилався на те, що
йому не було надано необхідних даних
про дату виходу працівників на зміни,
лікарняних, відпусток тощо (а. с. 50).

Таких обставин суд не досліджував.

Крім того, у порушення вимог ст. ст. 214, 215
ЦПК України суд не навів мотивів
відмови у позові про виплату
щомісячних премій із дня винесення
наказу про застосування
дисциплінарного стягнення по день
звільнення, виплату вихідної допомоги,
проведення розрахунку усіх належних
від установи сум відповідно до ст. ст.
116, 117 КЗпП України.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд доводів
апеляційної скарги належним чином не
перевірив.

Враховуючи те, що внаслідок порушення
судами норм процесуального права
істотні для правильного вирішення
справи обставини не встановлені, а
позовні вимоги про звільнення згідно
ст. 39 КЗпП України та відшкодування
моральної шкоди мають залежний
характер від обґрунтованості вимог
щодо неправомірності застосування
дисциплінарного стягнення, ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню у повному обсязі із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції відповідно до ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 23 травня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
23 жовтня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С. Олійник

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко