- АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/6038/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Шаховніна М.О. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Кулікової С.В, Болотова Є.В.

при секретарі:
Гречка Т.В.

за участю: позивача
ОСОБА_4

представника відповідача
Трохимчук П.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» - Трохимчук
Павла Леонідовича на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 12 березня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «РОДОВІД
БАНК», третя особа: ОСОБА_6 про визнання
поруки за договором порук припиненою.

в с т а н о в
и л а :

Позивач звертаючись у листопаді 2013
року до суду з позовом до ПАТ «РОДОВІД
БАНК» про визнання договору поруки
припиненим. Зазначала, що 07 травня 2008
року між нею та ВАТ « РОДОВІД БАНК» було
укладено договір поруки з метою
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_6 за договором про надання
споживчого кредиту № 37.3/ АА - 00032.08.2 від
07 травня 2008 року. Після уточнення
позовних вимог просила визнати договір
поруки припиненим, посилаючись на те,
що 15 жовтня 2008 року між позичальником
та банком було укладено додаткову
угоду за якою до основного договору
було внесено зміни, внаслідок чого
збільшився обсяг її поручителя,
відповідальності.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 12 березня 2014 року, позов
було задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_4 за договором
поруки від 07 травня 2008 року між ОСОБА_4
та Публічним акціонерним товариством
«РОДОВІД БАНК» припиненою.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник відповідача подав
апеляційну скаргу. Де ставив питання
про його скасування та постановлення
нового про відмову у задоволенні
позову. Вказуючи при цьому, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Позивач у судовому засіданні не
визнала подану апеляційну скаргу,
просила відмовити у її задоволенні.

Представник апелянта підтримав подану
апеляційну скаргу та просив суд її
задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом при розгляді справи було
встановлено, що між ПАТ «Родовід Банк»(
правонаступник ВАТ «Родовід Банк») та
ОСОБА_6 07 травня 2008 року був укладений
кредитний договір.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
банк відкрив позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму 25 569, 11 доларів США,
терміном до 07 травня 2015 року включно з
відсотковою ставкою у розмірі 12,50 %
річних.

У якості забезпечення зобов'язань за
кредитним договором 07 травня 2008 року
між банком та ОСОБА_4 був укладений
договір поруки.

15 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та ВАТ
«Родовід Банк» було укладено
додаткову угоду до договору
споживчого кредиту, а саме п. 1.5
кредитного договору та 7 розділ
договору було викладено в новій
редакції ( встановлено процентну
ставку за кредитом в розмірі 16% річних,
наслідки та порядок зміни облікової
ставки, умов договору, порядок
вирішення спірних питань, списання
коштів, набрання договором чинності,
наслідки невиконання договору та його
підписання).

Згода ОСОБА_4, на внесення вказаних
змін і доповнень до основного договору
отримана не була, це питання банк із
поручителем не погоджував.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов виходив з того, що сторони
кредитного договору змінили умови
договору зі збільшення обсягу
відповідальності без згоди поручителя,
за відсутності у договорі вказівки на
те, що такі зміни можливі без
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди. А так як у договорі
поруки такі умови сторонами не
узгоджені то з урахуванням положень ч. 1
ст. 559 ЦК України, суд вважав вимоги
позивача доведеними та такими що
підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду, апелянт вказував
на те, що судом першої інстанції при
постановленні судового рішення не було
взято до уваги положення п.1.1 договору
поруки за яким, поручитель
зобов'язується солідарно відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором, а також усіх додаткових
угод, які можуть бути укладені до
закінчена строку його дії, що укладені
між банком та позичальником. А тому
висновки суду, щодо відсутності у
договорі поруки положень щодо зміни
кредитного договору без їх узгодження
(додаткового повідомлення) поручителя,
не відповідають дійсним обставинам
справи.

На думку колегії суддів зазначені вище
доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства та матеріалах справи.

Так ст. 559 ЦК України передбачає
підстави припинення відносин поруки,
зокрема встановлює, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Апелянтом не було взято до уваги, що до
припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі підвищення
розміру процентів.

А відтак, у зобов'язаннях, у яких беруть
участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Як вбачається із п. 5.5 договору поруки
зміни до даного договору відбуваються
в порядку укладення додаткових угод.

Згода ОСОБА_4, на внесення вказаних
змін і доповнень до основного договору
отримана не була, це питання банк із
поручителем не погоджував, а відтак
висновки суду узгоджуються із
матеріалами справи та нормами діючого
законодавства.

Також не заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги в частині того, що
апелянтом не визнається факт укладення
з позичальником додаткової угоди до
кредитного договору. Так як у
відповідності до вимог ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказів того, що між
ОСОБА_6 та банком було укладено
кредитний договір за № 37.3/ АА - 00032.08.2 (
аналогічним за угодою 2008 року) у 2007
році, банком надано не було.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«РОДОВІД БАНК» - Трохимчук
ПавлаЛеонідовича відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: