Справа № 369/2113/14-ц
провадження 2/369/1380/14
18.04.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
Києво-Святошинський районний суд
Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Сохань Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_1, комунальне підприємство
«Боярське головне виробниче
управління житлово-комунального
господарства» Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
У березні 2014 року позивач звернувсь до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивував тим, що вона є наймачем
квартири за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідач по справі є її колишнім
чоловіком, шлюб з яким розірвано в 1996
році. В даному помешканні відповідач не
проживає з 1992 року, добровільно залишив
помешкання. За час відсутності
відповідач квартирою не цікавитися,
комунальні послуги не сплачує.
Оскільки відповідач не проживає без
поважних причин тривалий час, причини
відсутності є не поважними, тому
просила суд визнати ОСОБА_3, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
У судове засідання позивач та її
представник не з'явились. Подали суду
заяву про розгляд справи за їх
відсутності, позовні вимоги
підтримали. Просили задоволити позов.
У судове засідання ОСОБА_3, ОСОБА_1 та
представник КП «Боярське головне
виробниче управління
житлово-комунального господарства»
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області не з'явилися. Про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Причини неявки суду не
повідомили. Клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.
За таких обставин та за відсутності
заперечень позивача, суд ухвали
провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.
За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.
При розгляді справи судом встановлено,
що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1987 року по 25
З довідки форми 3 №278 від 20 грудня 2013
року вбачається, що власником квартири,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, - є
КП БГВУЖКГ. За даною адресою
зареєстровані: ОСОБА_2, 1968 року
народження (власник особового рахунку),
ОСОБА_1, 1986 року народження (син), ОСОБА_3,
1964 року народження (колишній чоловік).
Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64
Житлового кодексу України, члени сім'ї
наймача, які проживають разом з ним,
користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
Таким чином, відповідач до моменту
залишення будинку була членом сім'ї
наймача та мав право користування
Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового
кодексу України припинення сімейних
відносин з наймачем будинку не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.
За правилом ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.
З матеріалів справи встановлено, що з
січня 1992 року ОСОБА_3 виїхав з
помешкання, з того часу він не
намагався вселитись до спірного житла
та не проживав у спірному помешканні.
Ст.ст. 47, 48 Конституції України
гарантоване кожному право на житло,
ніхто не може бути позбавлений житла.
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як на підставі і в порядку,
передбаченому законом.
За ст. 71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.
П.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» визначає,
що у справах про визнання наймача або
членів його сім'ї такими, що втратила
право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.
Факт не проживання з 1992 року ОСОБА_3
також підтверджується актом депутата
Боярської міської ради
Києво-Святошинського району Київської
області від 26 листопада 2013 року. Даний
акт складений на підставі свідчень
сусідів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Судом встановлено, що з 1992 року
відповідач ОСОБА_3 не проживає у
житловому приміщенні за адресою:
АДРЕСА_1, не мав перешкод в користуванні
і спірним житловим будинком, своїх
речей там не зберігає, житловою площею
не цікавиться, витрати по його
утриманню не несе, дій які б свідчили
про намір та бажання зберегти за собою
право користування жилим приміщенням,
не вчинив, з заявами про вселення на
спірну житлову площу не звертавсь.
Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що відповідач ОСОБА_3 втратив
право користування спірним жилим
приміщенням, добровільно залишивши
спірне жиле приміщення і без поважних
причин в ньому не проживав понад шість
місяців, що відповідно до вимог ст.ст. 29
ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України дає
підстави суду визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право користуватись житловим
приміщенням, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а тому позов підлягає
Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_2 задоволити.
Визнати ОСОБА_3, 1964 року народження,
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1
Копію заочного рішення негайно
направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуто
Києво - Святошинським судом Київської
області за письмовою заявою
відповідачів протягом 10 днів з моменту
отримання копії рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич