Провадження№2/369/450/14
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області у
складі: головуючого судді
Медвідь Н.О.,

при секретарі Ткаченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулась з
даним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на
те, що вона та ОСОБА_2 є суміжними
землекористувачами належних їм
земельних ділянок в с. Крюківщина, вул.
Київська.

02 червня 2013 року ОСОБА_2 зруйнувала
належний їй паркан, який слугував межею
між земельними ділянками, у
присутності її сина ОСОБА_3 , який
викликав наряд міліції на місце події.

Відповідач і раніше неодноразово
руйнувала паркан на межі земельних
ділянок, з приводу чого вона зверталась
до Голови Крюківщинської сільської
ради, Начальника Києво-Святошинського
РВ ГУ МВС України у Києво-Свяшинському
районі.

Незважаючи на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 07 вересня 2011
року, яким ОСОБА_2 відмовлено в
задоволенні позову до неї про усунення
перешкод у користуванні земельної
ділянки, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, ОСОБА_2 продовжує
неправомірні дії по відношенню до
належного їй майна. Цими діями їй
завдано матеріальний збиток в розмірі 5
822 грн.

Крім того, їй заподіяно також моральну
шкоду, яку вона оцінює в розмірі 5 000
грн., оскільки протиправні дії ОСОБА_2
носять тривалий характер.

У зв'язку з цим просила стягнути з
ОСОБА_2 заподіяну матеріальну та
моральну шкоду відповідно 5 822 грн. та 5000
грн.

У судовому засіданні представник
позивачки підтримала заявлений позов
та просила його задовольнити.

Відповідач та її представник позов не
визнали, просили відмовити в його
задоволенні. При цьому посилались на
те, що паркан було зруйновано не ОСОБА_2,
а посадовими особами комісії з питань
врегулювання земельних відносин
Крюківщинської сільської ради. Крім
того відповідач та її представник
стверджували, посилаючись на висновок
інженера-геодезиста ОСОБА_4 від 12.06.2013
року, що фактична площа земельної
ділянки ОСОБА_1 збільшилась і складає
0,2384 га замість 0,1796 га., а земельна
ділянка ОСОБА_2 зменшилась з 0,112 га до
0,1007 га.

Суд, заслухавши осіб, що брали участь у
справі, та дослідивши письмові докази,
наявні в матеріалах справи, дійшов
висновку про задоволення частково
позовних вимог, виходячи з наступних
підстав.

Як встановлено судом 02 жовтня 2013 року
відповідач ОСОБА_2, яка є суміжним
землекористувачем земельної ділянки
ОСОБА_1, по АДРЕСА_1 зруйнувала паркан,
який розмежовує їх земельні ділянки.

Ця обставина підтверджується
висновком за результатами перевірки
звернення сина позивача ОСОБА_3 від
09.10.2013 року, із якого вбачається, що
ОСОБА_2, будучи допитана з цього приводу
повідомила, що дійсно 02.10.2013 року
близько 13 години вона зняла паркан,
оскільки він знаходиться на її
земельній ділянці.

Як вбачається із матеріалів справи
ОСОБА_2 неодноразово руйнувала паркан
на межі земельних ділянок, що
підтверджується заявою ОСОБА_1 на
адресу Голови Крюківщинської
сільської ради від 28.10.2008 року, листом
начальника Києво-Святошинського РВ ГУ
МВС України у Києво-Святошинському
районі від 09.06.2010 року, Постановою про
відмову в порушенні кримінальної
справи від 10.05.2010 року.

Судом встановлено, що спір між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 з приводу порушення меж
земельних ділянок був предметом
розгляду судом. Рішенням від 07 вересня
2011 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні
позову до ОСОБА_1 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 не
порушувала меж земельних ділянок
ОСОБА_2 Існуюча огорожа на межі
земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_1
була встановлена ще колишніми
власниками земельних ділянок ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, між якими було погоджено межі
земельних ділянок.

У зв'язку з цим суд не бере до уваги
наданий ОСОБА_2 висновок від 12.06.2013 року
щодо відновлення меж земельної
ділянки, виконаний ФОП ОСОБА_4 та
Рішення Крюківщинської сільської ради
від 27.08.2013 року щодо зобов'язання ОСОБА_1
встановити межі земельної ділянки та
паркан згідно державного акта на право
власності на земельну ділянку.

Відповідно до ст.. 1166 ЦК України шкода,
завдана неправомірним рішенням, діями
чи бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається із звіту з незалежної
оцінки рухомого майна: секції
дерев'яної огорожі в АДРЕСА_1 дійсна
(ринкова) вартість огорожі та робіт по
встановленню складає 5 822, 00 грн.

Отже, суд стягує з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 за завдану майнову шкоду 5 822, 00
грн.,

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній особі або юридичній
особі неправомірними рішеннями діями,
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Суд відмовляє в позові щодо
відшкодування моральної шкоди,
оскільки відповідно роз'яснень даних
в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.95 року № 4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної шкоди " обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні справ про
відшкодування моральної шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діяннями її
заподіювача, та вина останнього в її
заподіянні. Зокрема суд повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або витрат
немайнового характеру, за яких
обставин, та якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій
грошовій сумі позивач оцінює заподіяну
шкоду та з чого він виходив при цьому.

Позивач та представник її не довели
позову щодо стягнення моральної шкоди,
не доведено з яких міркувань визначена
ця сума, які саме протиправні дії
заподіяні відповідачем дають підстави
для відшкодування моральної шкоди, та
чим підтверджена сума моральної шкоди.
Тобто позивачем , також представником
її не надано вагомих доказів завдання
моральної шкоди.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст.. 1 Протоколу № 1
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном . Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах , передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Статтею 386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 152 ЗК України держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Аналізуючи вище перелічені правові
норми, суд в розрізі наданих суду
матеріалів, вважає, що в судовому
засіданні доведено факт наявності
порушення права та законних інтересів
позивача, доведено факт протиправної
поведінки відповідачки , та причинний
зв»язок між протиправними діями
відповідачки та наявним матеріальним
збитком , про що зазначено вище.

Тобто, представник позивача довела ті
обставини на які посилалася як на
підставу позовних вимог в частині
матеріальної шкоди , надала докази в
обґрунтування цих вимог, натомість
відповідачка та представник її не
спростували тих обставин на які
посилалася представник позивача в
обґрунтування позовних вимог в частині
матеріальної шкоди , не надали докази в
обгрунтування своїх заперечень в цій
частині , що є їх обов»язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст.. 10 ЦПК України . При
цьому суд створив всі умови для
змагального процесу , роз»яснював
позивачу та їх представнику їх права
та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
часткову обґрунтованість та
доведеність вимог позивача, оскільки
вони частково відповідають вимогам
ст.ст.57-59 ЦПК України

За правилами ст.. 88 ЦПК України судові
витрати суд покладає на відповідачку.

Керуючись ст. ст. 23, 1166,1167 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 822
грн. матеріальної шкоди та 229, 40 грн.
судового збору, а всього 6051, 40 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Київської області
через Києво-Святошинський районний суд
Київської області в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя: