АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/70/14
Справа № 619/2287/13-ц
Категорія : право власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М.,
Даниленка В.М.,

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який
діє в інтересах ОСОБА_3

на рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 06 серпня
2013 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до
Русько-Лозівської сільської ради
Дергачівського району Харківської
області про визнання права власності
на самочинно збудований житловий
будинок , -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з вказаним позовом, в
обгрунтування якого посилався на те, що
він на підставі договору
купівлі-продажу від 24.08.1963 року придбав
у власність недобудоване
домоволодіння, яке розташоване на
земельній ділянці площею 0,27 га, за
адресою: АДРЕСА_1

У період з 1964 по 1995 рр. він самочинно,
без належно затвердженого проекту та
дозволу на будівництво, з метою
подальшого проживання у будинку, за
власні кошти та із власних матеріалів,
здійснив добудову придбаного ним
домоволодіння, а також побудував
надвірні господарські споруди. Під час
будівництва ним були дотримані
архітектурні, будівельні, санітарні та
екологічні норми, права інших осіб не
порушені. Будинок та господарські
будівлі в даний час закінчені
будівництвом, в експлуатацію не
прийняті, право власності на них
належним чином не оформлено.

ОСОБА_4 зазначив, що у зв'язку з тим, що
на вказане нерухоме майно відсутні
правовстановлюючі документи він не має
можливості оформити право власності на
добудований об'єкт нерухомості, а тому
змушений звернутися до суду.

За таких обставин, та посилаючись на ст.
376 ЦК України, відповідно до правової
норми якої право власності на
самочинне збудоване нерухоме майно
може бути визнано за рішенням суду за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво, ОСОБА_4 просив суд визнати
за ним право власності на самочинно
збудований житловий будинок АДРЕСА_2

Рішенням рішення Дергачівського
районного суду Харківської області від
06 серпня 2013 року - в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до
Русько-Лозівської сільської ради
Дергачівського району Харківської
області про визнання права власності
на самочинно збудований житловий
будинок - відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2, діючи в
інтересах ОСОБА_4 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права просить вказане
рішення скасувати та постановити нове
рішення, яким визнати за ОСОБА_4 право
власності на самочинно збудований
житловий будинок АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 23 вересня 2013 року було
задоволено клопотання ОСОБА_2 про
зупинення провадження по справі до
залучення до участі у справі
правонаступників ОСОБА_4

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 24 березня 2014 року було
відновлено апеляційне провадження по
справі та 12 травня 2014 року в якості
правонаступника ОСОБА_4 було залучено
ОСОБА_3, який звернувся до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини в порядку спадкування за
заповітом.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення відповідача у справі,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, що сторонами були
заявлені у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, районний
суд виходив з того, що збудовані
споруди є самовільними, за життя ОСОБА_4
в експлуатацію введені не були.

З таким висновком суду, судова
колегія погоджується з наступних
підстав.

Однак, згідно з вимогами ч. 2 ст. 6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження в
установлених Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Частина 3 ст. 376 Цивільного кодексу
України передбачає, що право власності
на нерухоме майно, збудоване на
земельній ділянці, яка не надавалась
для цієї мети особі, що здійснила таке
будівництво, у власність або у
користування, без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту
(самочинне будівництво) може бути
визнане у судовому порядку виключно за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно і за згодою
особи, якій належить на праві власності
дана земельна ділянка.

Згідно до змісту пп.1 п. «б» ч. 1 ст. 31
закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21 травня
1997 року прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об»єктів у
порядку, встановленому законодавством,
відноситься до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад.

Відповідно до ст. 30 Закону України „
Про планування і забудову територій,
ст. 18 Закону України „Про основи
містобудування" будівництво об"єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам, закінчені будівництвом
об"єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об"єктів, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2004 року № 1243, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об"єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об"єктів
нового будівництва, зокрема, як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, їх
інженерно-техничного оснащення
відповідно до проектної документації,
нормативних вимог, вихідних даних на
проектування.

Статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» передбачено,
що будівництво ( нове будівництво,
реконструкція, реставрація,
капітальний ремонт) об»єкта
архітектури здійснюється відповідно
до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил, місцевих правил забудови
населених пунктів

З матеріалів справи судом
встановлено, що ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі-продажу від 24.08.1963
року придбав у власність недобудоване
домоволодіння, яке розташоване на
земельній ділянці площею 0,27 га, за
адресою: АДРЕСА_1.У період з 1964 по 1995 рр.
він самочинно, без належно
затвердженого проекту та дозволу на
будівництво, з метою подальшого
проживання у будинку, за власні кошти
та із власних матеріалів, здійснив
добудову придбаного ним домоволодіння,
а також побудував надвірні
господарські споруди. Під час
будівництва ним були дотримані
архітектурні, будівельні, санітарні та
екологічні норми, права інших осіб не
порушені. Будинок та господарські
будівлі в даний час закінчені
будівництвом, в експлуатацію не
прийняті, право власності на них
належним чином не оформлено.

У відповідності до роз'яснень, що
містяться у постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» при вирішенні справ цієї
категорії та застосуванні статті 376 ЦК
суди повинні керуватися положеннями
законодавства України про
містобудування, яке складається,
зокрема, із Конституції України,
відповідних положень ЦК, Земельного
кодексу України, законів України від 16
листопада 1992 року № 2780-ХІІ "Про основи
містобудування", від 20 травня 1999 року №
687-XIV "Про архітектурну діяльність", від
16 вересня 2008 року № 509-VI "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо сприяння будівництву", від
25 грудня 2008 року № 800-УІ "Про
запобігання впливу світової
фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва", від 17 лютого 2011 року №
3038-УІ "Про регулювання містобудівної
діяльності", від 22 травня 2003 № 858-ІУ "Про
землеустрій", від 19 червня 2003 року №
963-ІУ "Про державний контроль за
використанням та охороною земель" та
інших нормативно- правових актів, що
видаються на їх виконання, з
дотриманням яких повинно
здійснюватися будівництво об'єктів
нерухомості.

Самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Крім того, позивачем на надано
правовстановлюючих документів, що
підтверджують право власності або
право користування позивачем
земельною ділянкою за адресою:
АДРЕСА_1.

Судова колегія приходить до
висновку, що суд першої інстанції
обгрнутовано відмовив позивачу у
задоволенні позовних вимог, оскільки
позивачем не правильно обраний спосіб
захисту свого порушеного права, т.я не
може бути визнано право власності на
самовільні забудови у судовому порядку
з вищевказаних підстав.

Що стосується посилання
представника позивача ОСОБА_2 в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції на той факт, що на теперішній
час можна визнавати право власності в
порядку спадкування на нерухоме майно,
яке не було зареєстровано на праві
власності за померлим, судова колегія
не бере до уваги, оскільки вказане
посилання не відноситься до предмету
вказаної справи.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий
будинок, споруду підтверджується
належними правовстановлюючими
документами на час виникнення права
власності на будівлі, споруди, органи
місцевого самоврядування зобов'язані
видати довідку про належність
житлового будинку на праві приватної
власності спадкодавцеві, а нотаріус
зобов'язаний прийняти таку довідку
разом із іншими правовстановлюючими
документами для видачі свідоцтва про
право на спадщину (п. 216 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України).

Так, п. 5 Постанови № 5 Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 07 лютого 2014 року « Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
передбачено, що вирішуючи питання про
правомірність набуття права власності,
суд має враховувати, що воно
набувається на підставах, які не
заборонені законом, зокрема на
підставі правочинів. При цьому діє
презумпція правомірності набуття
права власності на певне майно, яка
означає, що право власності на
конкретне майно вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини (частина п'ята
статті 1268 ЦК), проте право власності на
нерухоме майно у разі прийняття
спадщини виникає у спадкоємця з
моменту державної реєстрації речового
права на нерухоме майно (стаття 19
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень»). Разом із тим
суди повинні розмежовувати право на
спадщину як майнове право (об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як на
об'єкт нерухомого майна.

Суд першої інстанції повно і
всебічно з'ясував обставини по справі,
на які посилалися сторони як на
підставу своїх вимог і заперечень,
оцінив докази, які були досліджені в
судовому засіданні і дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту
цивільного права є його порушення,
невизнання або оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обгрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обгрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги не є суттєвими, і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи. Позивач будь яких
доказів, які б спростовували висновки
суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У
Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дергачівського районного
суду Харківської області від 06 серпня
2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою апеляційної інстанції
законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -