Справа № 499/177/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

"24" квітня 2014 р.
смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Погорєлова І.В. при секретарі
Іваницькій І.Р. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди .

В судовому засіданні відповідно до
ухвали суду від 25.03.2014 року позивачу
було надано термін для усунення
недоліків виявлених після відкриття
провадження недоліків .

В порушення п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України
позивачем не зазначено доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування, а саме:

- позивачем зазначено, що відповідачка
по справі переслідуючи корисливі
мотиви у вигляді незаконного
збагачення за рахунок позивача, а також
з метою завдання позивачу
неприємностей та приниження його
гідності, безпідставно звинуватила
позивача у її побитті та заподіянні
тілесних ушкоджень. Позивачем на
підтвердження цієї обставини не було
зазначено жодного доказу.

Фактично позивач свої позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди
обґрунтовував постановою слідчого
Іванівського РВ від 11.09.2013 року якою
закрито кримінальне провадження
відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України та
фактично посилався ту обставину, що
відповідачка неправдиво повідомила
про злочин у відношенні позивача , чим
завдала йому моральну шкоду, при цьому
позивачем не зазначено жодного доказу
на підтвердження обставини надання
відповідачкою безпідставних
звинувачень та завданням моральної
шкоди, клопотань про витребування
доказів також не заявляв.

Судом при дослідженні
доказів по справі , на які посилається
позивач встановлено, що він докази
які підтверджують його посилання в
обґрунтування позовних вимог не
зазначено, тому позивачу надано строк
для усунення недоліків та роз'яснено
положення ч.1 п.8 ст.207 , ЦПК України .

У судове засідання призначенні на
14.04.2014 року та 24.04.2014 року сторони по
справі будучи належним чином
сповіщенні про час та місце розгляду
справи не зявилися, у встановлений
судом строк позивач по справі надав
через канцелярію суду лише уточнену
позовну заяву в якій посилаючись на ті
ж самі обставини просив встановити
факт, того що ОСОБА_2 розповсюджувала
неправдиві свідчення, які порочать
честь і гідність як чоловіка та
громадянина, та зобов'язати її в
подальшому не розповсюджувати
неправдиві свідченя того, що він нібито
наніс їй тілесні ушкодження та
стягнути моральну шкоду в розмірі 10000
гривень та заявив клопотання про
виклик свідків. Інших належних та
допустимих доказів з урахуванням
роз'яснень в ухвалі від 25.03.2014 року
позивач не надав, тому вважати, що
позивачем усунуті недоліки зазначені в
ухвалі не можна , оскільки в своєму
уточненому позові позивач просить
установити той факт, який ухвалою суду
його зобов'язано довести, при цьому
доказів на підтвердження цих обставин
позивач не надає.

В уточненій позовній заяві
посилається на розмови односельців,
колег по роботі (ходять чутки нібито
він ОСОБА_2 побив дружину), при цьому
слід зазначити що розмови односельців
на які посилається позивач у позовній
заяві, та свідки на яких він
посилається у позовній заяві - не
являється поширенням неправдивої
інформації, являються розмовами
односельців, колег по роботі позивача,
ухвала суду від 06 листопада 2013 року та
протокол допиту, який позивач надав в
уточненній позовній заяві, не можуть
вважатися поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
особи. Заява про виклик свідків не
відповідає вимогам ст.. 136 ЦПК України -
не зазначено обставини які можуть
підтвердити свідки, на яких
посилається позивач.

Позивачем, при поданні позовної
заяви не взято до уваги що відповідно
до рішення Конституційного суду
України від 10 квітня 2003 року по справі
№ 8-рп/2003 визнано, що звернення громадян
до правоохоронних органів та державних
органів, що містять відомості про
недодержання законів передаються чи
повідомляється не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами, не можуть
вважатися поширенням відомостей, які
порочать честь, гідність чи ділову
репутацію або завдають шкоди інтересам
особи.

Постановою Пленуму Верховного
суду України від 27.02.2009 року № 1 Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи, п.14 передбачено, що
при вирішенні питання про відкриття
провадження у справі судам слід
звертати увагу на відповідність
позовної заяви (заяви) вимогам статті 119
ЦПК. Така заява має містити, зокрема,
відомості про те, в який спосіб була
поширена інформація, що порушує
особисті немайнові права позивача
(заявника), яка саме інформація
поширена відповідачем (відповідачами),
із зазначенням часу, способу й осіб,
яким така інформація повідомлена,
інші обставини, які мають юридичне
значення, посилання на докази, що
підтверджують кожну з таких обставин,
а також зазначення способу захисту, в
який позивач бажає захистити своє
порушене право. Позивачем зазначених
вимог не додержано.

Також відповідно до зазначеної
постанови п.16 ч.3 передбачено, що у
випадку звернення особи із заявою до
правоохоронних органів судам слід
враховувати висновки, викладені у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 на яке було
посилання вище.

Тому враховуючи вищенаведене , суд
вважає, що ухвала суду від 25.03.2014 року не
виконана, а позовна заява не відповідає
вимогам ст. 119-120 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.1 п.8 ст.207 ,
ЦПК України суд залишає заяву без
розгляду , якщо провадження у справі
відкрито за заявою, поданою без
додержання вимог, викладених у ст..119-120
ЦПК України, та не було сплачено
судовий збір і позивач не усунув цих
недоліків у встановлений законом
строк.

Що стосується уточненої позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
моральної шкоди, до неї слід
застосувати вимоги ст. 121 ЦПК України,
вважати не поданою та повернути
позивачеві, так як він не виконав
вимоги ухвали суду від 25.03.2014 року про
залишення позовної заяви без руху.

Керуючись п.8 ч.1 ст.207 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди - залишити
без розгляду.

Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди -
вважати не поданою та повернути
позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена до
Одеського апеляційного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
5-денний строк з дня винесення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя: І. В. Погорєлов