Центральний районний суд м.
Справа № 490/3855/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2014

Центральний районний суд міста
Миколаєва

У складі: головуючого - судді
Алєйнікова В.О.

при секретарі
Запалух А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Миколаєві
адміністративну справу за позовом

позивача
Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" ,

до

відповідача
ОСОБА_3,

суть позову
про звернення стягнення на
заставлене майно, -

В С Т А Н О В И В
:

3 квітня 2013 року Публічне Акціонерне
Товариство «Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК»» /надалі - банк/
звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3
про звернення стягнення на заставлене
майно.

У позові зазначив, що з 31 січня 2007 року
між ним та відповідачем ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір № NKH3GK04040003,
за яким відповідач отримав кредит у
розмірі 25.000 доларів США зі сплатою 12%
річних.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем умов договору станом на 15
березня 2013 року утворилась
заборгованість, яку банк визначив у
розмірі 498.130,88 грн..

Як зазначав далі банк, виконання
зобов'язань обвинуваченого за
договором було забезпечене договором
про іпотеку від 31 січня 2007 року №
NKH3GK04040003, відповідно до умов якого
відповідач передав у забезпечення
виконання своїх зобов'язань за
договором належну йому квартиру
АДРЕСА_1.

Спираючись про таке, позивач просив
звернути стягнення на вказану квартиру
шляхом її продажу банком з укладенням
від імені відповідача договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем та проведенням
інших необхідних для цього дій, а також
про виселення відповідача та членів
його сім'ї з вказаної квартири.

Під час судового розгляду справи
представник позивача позов
підтримувала та наполягала на його
задоволенні саме у такому вигляді, у
якому він заявлений.

При цьому у відповідь на наполегливі
роз'яснення суду вона пояснила, що
стягнення заборгованості у грошовій
сумі суперечить дійсному змісту
поданої позовної заяви, та наполягала
саме на зверненні стягнення на вказану
квартиру.

Підставами для такого вона зазначала
наявну в відповідача заборгованість у
сумі, що була визначена банком, а також
наявність в відповідача обов'язку
передати вказану квартиру у разі
неналежного виконання зобов'язань за
договором.

Судом позивачеві неодноразово
роз'яснювалось право уточнити підстави
та предмет позову та просити, зокрема,
про визначення дійсної суми
заборгованості відповідача,
дострокове стягнення суми кредиту за
договором, стягнення цієї суми тощо,
але, усвідомлюючи зміст роз'яснень
суду, позивач уточнити предмет та
підстави позову відмовилась.

Відповідач та його представник під час
судового розгляду справи позов визнали
частково.

Позивач пояснював, що на прохання
ОСОБА_4 дійсно уклав вказаний банком
договір кредиту, але відповідно до умов
договору між ним та ОСОБА_4 зобов'язання
за договором мала виконувати саме вона.

Він же, будучи певним у тому, що
зобов'язання ОСОБА_4 виконує належним
чином та у встановлений строк, виплати
за договором не здійснював; про
неналежне виконання ОСОБА_4 своїх
зобов'язань він дізнався лише після
отримання копії позовної заяви суду.

Спираючись про таке, про те, що строк
виконання зобов'язань за договором не
сплинув, він має намір належним чином
виконувати зобов'язання за договором
до моменту закінчення строку його дії,
те, що по частині вимог банку сплинули
строки позовної давності, зокрема,
спеціальної, а частина вимог не є
обґрунтованою, відповідач просив про
відмову у задоволенні позову.

Будучи притягнутою до участі у справі,
як третя особа, ОСОБА_4 у судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду справи двічі сповіщалась у
встановленому законом порядку, про
причини неявки у судове засідання суд
не повідомила.

Зважаючи про те, що у справі є наявними
достатні докази про права та взаємини
сторін, та немає необхідності в
особистих поясненнях третьої особи для
прийняття рішення по суті справи, суд
ухвалив про розгляд справи за її
відсутності.

Після вислуховування сторін та
дослідження письмових матеріалів
справи судом встановлено таке.

І……Матеріали справи свідчать, та
сторони не заперечують того, що 31 січня
2007 року ОСОБА_3 /надалі - позичальник/
уклав із банком кредитний договір №
NKH3GK04040003, відповідно до умов якого
позивач надав відповідачу кредит у в
розмірі 25.000 доларів США на строк до 30
січня 2027 року (на 20 років) за умови
сплати за його користування щомісячних
процентів у розмірі 1 % від суми залишку
кредиту на місяць та погашення кредиту
щомісячними платежами, що складаються
з частини заборгованості та
нарахованих за попередній місяць
відсотків й комісії. /а.с. _____/.

У забезпечення виконання зобов'язань
за цим договором в той же день між
банком та позичальником був укладений
договір іпотеки квартири, відповідно
до умов якого відповідач надав в
іпотеку позивачеві належну ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1.

Окрім того, у забезпечення виконання
зобов'язань за цим же договором між
банком, позичальником та ОСОБА_4 був
укладений договір поруки, відповідно
до умов якого ОСОБА_4 зобов'язалась
забезпечити виконання зобов'язань
відповідачем.

ІІ……Матеріали справи також свідчать,
що на виконання своїх зобов'язань за
договором банк видав обумовлену у
договорі суму.

Відповідач посилається про те, що
особисто він суму кредиту банку не
отримував.

Але ці його посилання спростовуються
доказами, що були надані самим
відповідачем.

Так, відповідно до залученої до
матеріалів справи за його ж
клопотанням розписки ОСОБА_4 від 31
січня 2007 року вбачається, що 31 січня 2007
року ОСОБА_4 взяла в борг в ОСОБА_3 кошти,
отримані ним /ОСОБА_3/, як кредит.

Наведене свідчить, що в дійсності
ОСОБА_3 кредит від банку отримав та у
подальшому розпорядився їм на свій
розсуд, передавши його в борг іншій
особі.

Це, в свою чергу, свідчить, що
зобов'язання перед банком мав особисто
виконувати, зокрема, ОСОБА_3

Посилання відповідача про те, що
сплачувати кредит мала ОСОБА_4
відповідно до договору між ним та
третьою особою юридичного значення для
розгляду цієї справи не мають, адже
стосуються відносин, у яких банк не є
стороною.

За такого ці посилання не можуть бути
покладеними у підґрунтя судового
рішення.

При цьому суд погоджується із
посиланнями позивача про те, що
пред'явлення вимог до поручителя є
правом, але не обов'язком банку, через
що посилання відповідача про інакше
також не може покласти у підґрунтя
судового рішення.

ІІІ……Дослідження виконання
зобов'язань кредитором за цим
договором дозволяє дійти такого.

1. З залученого до матеріалів справи
витягу по рахунку № 7167
вбачається, що щомісячні платежі на
виконання зобов'язань за вказаним
договором здійснювались за період до 11
лютого 2009 року; до цієї дати
зобов'язання перед банком за договором
в цілому виконувались належним чином.

2. Протягом періоду з 11 лютого 2009 року до
2 квітня 2010 року обов'язки за вказаним
договором позичальник не виконував,
через що за цей період утворилась
заборгованість, яка, як свідчать
відомості наданих позивачем витягів по
рахункам ОСОБА_3, становить:

· заборгованість по тілу кредиту -
597,03 доларів США (витяг з рахунку №
НОМЕР_1; НОМЕР_2);

· заборгованість по процентах за
користування кредитом - 3.653,16 доларів
США (витяг з рахунку НОМЕР_3; НОМЕР_4);

· заборгованість по пені за
користування кредитом - по 50 доларів
щомісячно за 13 місяців - 650 доларів США;

Загальна сума заборгованості за цей
період становила (579,03 + 3,653,16+650) - 4.882,19
доларів США.

3. Протягом періоду з 3 квітня 2010 року до
теперішнього часу обов'язки за
вказаним договором позичальник не
виконував, через що за цей період
утворилась заборгованість, яка, як
свідчать відомості наданих позивачем
витягів по рахункам ОСОБА_3, становить:

· заборгованість по тілу кредиту -
2.495,15 доларів США (витяги з рахунків №
НОМЕР_1; НОМЕР_2)

· заборгованість по процентах за
користування кредитом - 12.838,94 доларів
США (витяг з рахунку НОМЕР_3; НОМЕР_4);

· заборгованість по комісії за
користування кредитом - по 50 доларів
щомісячно за 60 місяців, а загалом - 3.000
доларів США.

Загальна сума заборгованості за цей
період становила (2.495,15 + 12.838,94+3.000) - 18.334,09
доларів США.

4. Відповідач просить під час розгляду
цієї справи застосувати строки
позовної давності.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється у три
роки.

Письмового договору про зміну позовної
давності, як то прямо передбачено
статтею 257 ЦК України, між сторонами не
укладалось.

Поважних причин, що могли б слугувати
підставами для поновлення позивачеві
строку позовної давності, судом не
встановлено, та позивач на наявність
таких причин не посилається.

За такого суд вважає за необхідне під
час розрахунку заборгованості за
кредитним договором застосувати
строки позовної давності.

Як зазначено вище, кредитор звернувся
до суду із цим позовом 3 квітня 2013 року.

За такого під час розрахунку
заборгованості за кредитним договором
суд виходе з сум такої заборгованості,
що виникла за період з квітня 2010 року.

Як доведено у пункті « 3» цього рішення,
розмір такої заборгованості становить
18.334,09 доларів США.

Наведені докази у їх сукупності
свідчать про те, що зобов'язання за
кредитним договором виконувались
позивачем неналежним чином, в зв'язку
із чим в позивача виникла
заборгованість у розмірі 18.334,09 доларів
США.

IV……Позивач стверджує, що в
відповідача є заборгованість перед
банком в іншій сумі, яка є значно
більшою.

Але ці посилання позивача не
відповідають фактичним обставинам
справи та іншим вимогам діючого
законодавства.

5. Так, банк стверджує, що кредитор на
виконання зобов'язань за договором має
сплатити також суми, зазначені у пункті
« 2» цього рішення.

Але, як доведено у пункті « 4» цього
рішення, таке суперечить вимогам
діючого законодавства.

6. Позивач також стверджує, що має право
вимагати дострокового повернення
всієї суми кредиту, сплати винагороди,
комісії, відсотків та виконання інших
зобов'язань в повному обсязі.

Але ці посилання банку суперечать
обставинам справи та дійсним умовам
укладеного між сторонами договору.

Так, відповідно до підпункту «а)»
пункту 2.3.3 укладеного між сторонами
договору банк дійсно має право у разі
неналежного виконання зобов'язань
кредитором змінити умови договору та
зажадати від відповідача дострокового
виконання зобов'язань у повному обсязі.
Разом з цим, у цьому пункті зазначено:
«При цьому, згідно ст..212, 611, 651
Цивільного кодексу України, щодо
зобов'язань, строк виконання яких не
настав, вважається, що строк настав у
зазначену в повідомленні дату. На цю
дату Позичальник /кредитор/
зобов'язується повернути Банку суму
кредиту в повному обсязі, винагороду й
відсотки за фактичний строк його
користування, у повному обсязі
виконати інші зобов'язання за
договором».

Позивачем до матеріалів справи
залучене повідомлення № 30.1.0/2-672 від 1
лютого 2013 року про необхідність
дострокового виконання зобов'язання
щодо повернення кредиту у повному
обсязі та виконання інших зобов'язань
за договором, у якому зазначено, що таке
виконання має бути здійснене: «В
тридцяти денний строк з дня отримання
цієї вимоги» /а.с. _____/.

При цьому матеріали справи не містять
відомостей про отримання відповідачем
цієї вимоги /повідомлення/; факт її
отримання відповідач заперечує,
доказів на спростування таких
заперечень позивачем не надано.

Факт неотримання відповідачем
вказаного повідомлення опосередковано
підтверджується матеріалами цієї
справи, зокрема, тим, що за вказаною у
повідомленні адресою - АДРЕСА_2
відповідач не зареєстрований,
направлене судом на цю адресу
повідомлення також не отримав, мешкає
за адресою: АДРЕСА_1.

Наведені вище докази у їх сукупності
свідчать про те, що строк виплати,
зокрема, кредиту у повному обсязі, на
цей час не настав.

7. Позивач просить врахувати під час
прийняття рішення обов'язок
відповідача щодо сплати пені.

Але пеня є наслідком невиконання
зобов'язань, але не самою сумою
заборгованості.

V……Позивач стверджує, що дійсні
фактичні обставини справи дають йому
право задовольнити свої вимоги шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
- квартиру АДРЕСА_1.

Під час вирішення цих вимог суд виходе
з такого.

8. Як доведено вище /розділ «ІІІ» цього
рішення/ розмір заборгованості
позивача за кредитним договором
становить 18.334,09 доларів США.

В той же час відповідно до умов
укладеного між сторонами договору
іпотеки вартість предмету іпотеки
становить 25.000 доларів США, тобто - на
36,36% відсотки вищою, за розмір
заборгованості.

В той же час, як доведено вище (пункт « 6»
цього рішення) строк виконання
зобов'язань за договором відповідачем
не настав, до закінчення цього строку
лишилось ще 13 років.

Суд враховує також, що предмет іпотеки
використовується позивачем для
власного проживання, іншого житла
відповідач не має.

9. Оцінюючи наведені вище обставини у їх
сукупності, суд виходе як з норм
національного законодавства (зокрема,
вимог частини 1 статті 33 Закону України
«Про іпотеку»), так й - на підставі
імперативних вказівок Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», відповідно до яких суд
зобов'язаний застосовувати практику
Європейського Суду з прав людини, як
джерело право (стаття 17) - прецедент не
право Конвенції, яке відповідно до
статті 8 Конституції України мають
пріоритетне значення.

Прецедентне право Конвенції
визначило загальний підхід для
вирішення подібних питань, в якій
передбачає встановлення :

· наявності /відсутності
власності ;

· наявності втручання у
власність ;

· правомірності такого втручання:

· справедливості такого
втручання.

В зв'язку із цим суд відзначає, що в
відповідача безспірно є право
власності на квартиру АДРЕСА_1, Банк
просить про втручання у таке право та
має правові підстави для такого
втручання.

Разом із цим, як зазначено у пункті 28
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Федоренко проти
України», яке є обов'язковим для
застосування на території України,
відповідно до встановленого
прецедентного права органів, що діють
на підставі Конвенції, втручання має
підтримувати «справедливий баланс»
між загальними інтересами суспільства
та вимогами фундаментальних прав
окремих осіб. При цьому мають бути
витримані розумні пропорції між
використаними засобами і досягнутими
цілями. За такого суд повинен
впевнитись, чи було доктрину ultra vires
(хоча і законну саму по собі)
застосовано у цій справі з урахуванням
принципу пропорційності.

В цьому ж випадку справедливі вимоги
банку, як доведено вище, є меншими за
обсягом, ніж вартість заставленого
майна кредитора.

До того ж, як неодноразово зазначав
Європейський Суд з прав людини у своїх
рішеннях, житло має не тільки
матеріальне, але й соціальне значення,
таке значення є значно більшим, ніж
значення грошових зобов'язань, в
зв'язку із невиконанням яких поданий
цей позов.

До того ж, банком не наведено міркувань
та не надано доказів на підтвердження
того, що протягом 13 років - строку,
обумовленого сторонами для
остаточного виконання зобов'язань за
договором, відповідач не виконає їх
належним чином та у повному обсязі із
меншими обмеженнями, ніж ти, про
застосування яких просить позивач.

Не надано банком доказів й того, що він
зможе реалізувати предмет іпотеки
таким чином, зоб повністю відшкодувати
збитки від невиконання зобов'язань, а
також витрати, пов'язані із виконанням
цього рішення.

В той же час матеріали справи свідчать,
що відчуження предмету іпотеки для
відповідача є суттєвим, під час
судового розгляду справи від засвідчив
свою можливість належним чином
виконувати зобов'язання, навів мотиви
неналежного виконання зобов'язань, що
заслуговують на увагу (наявність
належним чином встановленого
зобов'язання поручителя щодо виконання
кредиту)

Наведене дозволяє дійти висновку про
те, що задоволення цього позову не
відповідає засадам справедливості та
пропорційності.

Наведені вище обставини не дають
підстав для задоволення позову, отже - у
задоволенні цього позову слід
відмовити.

Керуючись ст.10, 174, 213-215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на заставлене
майно- відмовити. .

Рішення може бути оскарженим до
Миколаївського апеляційного суду
через Центральний районний суд міста
Миколаєва протягом 10 днів.

СУДДЯ
=АЛЄЙНІКОВ В.О.=

Мотивоване рішення виготовлене22.04.2014