інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/622/14 Суддя-доповідач -
Лузан Л. В. Категорія - 26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Маслова В. О., Сибільової Л. О.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, подану
через представника ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
"Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе"

третя особа - відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми,

про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 24 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе" на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 2550
гривень 00 коп.

Стягнуто з ПАТ "Сумське НВО ім. М.В.
Фрунзе" на користь держави судовий
збір в сумі 243 гривні 60 коп.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду і
постановлення нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі з тих підстав, що судом неповно
з'ясовані обставини, що мають значення
для справи, що у справі не були доведені
обставини, що мають значення для
справи, які суд визнав встановленими,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи та що судом були
порушені норми матеріального і
процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів
справи вбачається наступне.

ОСОБА_3 перебував в трудових відносинах
із відповідачем з 01 листопада 1967 року
по 05 жовтня 2009 року, працював
електрозварником ручної зварки У
розряду управління по монтажу, наладці
і сервісному обслуговуванню
обладнання (а.с. 4-8).

Стаж роботи ОСОБА_3 в умовах впливу
шкідливих факторів складає 33 роки, його
умови праці відповідали ІІІ класу 2
ступеню шкідливих умов праці (а.с. 9).

З акту № 154 про нещасний випадок на
виробництві від 29 липня 1976 року
вбачається, що ОСОБА_3 отримав травму на
виробництві - компресійний перелом 12
грубного хребця без пошкодження
спинного мозку. Забій правої п'яткової
кістки.

Відповідно до пункту 15.1.
вищезазначеного акту, причиною
нещасного випадку стало
невідповідність драбини вимогам
безпеки для даних робіт (відсутність
гумових накінечників). Недостатній
контроль зі сторони майстра Калашника
за безпечною організацією та
виконанням робіт з використанням
драбини (підйом по драбині без
страхуючого знизу) (а.с. 48).

Висновком МСЕК м. Суми від 26 березня 1996
року ОСОБА_3 було встановлено 20 % втрати
професійної працездатності у зв'язку з
виробничою травмою (а.с.36-39).

17 березня 2010 року складене
повідомлення про професійне
захворювання ОСОБА_3 за формою П-3. З
названого повідомлення вбачається, що
під час обстеження ОСОБА_3 був
встановлений :

- Основний діагноз : хронічне
обструктивне захворювання легень
(ХОЗЛ) І-II ступеня токсико-пилової
етиології у фазі нестійкої ремісії.
Дискинезія бронхів І ст. Емфізема
легень І ст. Легенева недостатність II
ст. Захворювання професійне.
Нейросенсорна туговухість з помірним
ступенем зниження слуху (ІII ст.)
професійного характеру.

- Супутній діагноз. ІБС.
Атеросклеротичний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба I ст. СН I.
Розповсюджений остеохондроз хребта з
переважним ураженням
попереково-крижового відділу хребта з
сенсорними порушеннями. Хронічний
фарингіт, ремісія (а.с.10).

Відповідно до Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 28 від 08 квітня 2010 року професійне
захворювання виникло у зв'язку з
недосконалістю технологій,
неефективністю використання засобів
індивідуального захисту, тривалої
роботи в шкідливих умовах праці.
Причиною професійного захворювання
стало проведення робіт в умовах
підвищеного рівня виробничого шуму,
загазованості, а також, що
адміністрація УМН СОО не в повній мірі
виконала вимоги :

ГОСТу 12.1.005-88 «Санітарно гігієнічні
вимоги до повітря робочої зони» п.п.1.11,
3.1., 4.2.5;

ДСН 3.3.6-037-99 «Державні санітарні норми
виробничого шуму, ультразвуку і
інфразвуку» п.1.3-1,4;

ГОСТу 12.1.003-83 «ССБТ. Шум. Загальні вимоги
до повітря робочої зони» п.2.3;

«Інструкції по утриманню виробничих
приміщень» № 658-66 п.66, 78 (а.с. 9).

З виписки із історії хвороби ОСОБА_3 під
час його знаходження на обстеженні в
Харківському науково-дослідному
інституті гігієни праці і
профзахворювань в період часу з 02
квітня 2012 року по 26 квітня 2012 року
вбачається, що за наслідками
обстеження у нього був встановлений
наступний діагноз:

- Основний діагноз. ХЛОЗ II-III ступеня
токсико-пилової етиології у фазі
нестійкої ремісії. Дискинезія бронхів
І ст. Емфізема легень ІI ст. ЛН II-III ст.
Хронічне легеневе серце НК I ступені.
Захворювання професійне (встановлене
на ППВЕК у клініці НДІ ГП та ПЗ 17.03.2010 р.).

Нейросенсорна туговухість з значним
ступенем зниження слуху (IY) ступінь.
Захворювання професійне (встановлене
на ППВЕК у клініці НДІ ГП та ПЗ 17.03.2010 р.).

- Супутній діагноз. ІБС.
Атеросклеротичний кардіосклероз.
Гіпертонічна хвороба II ст. СН IIА ст.
Розповсюджений остеохондроз хребта з
переважним ураженням
попереково-крижового відділу хребта з
сенсорними порушеннями. Хронічний
фарингіт, ремісія. Хронічний
коньюнктевіт, пресбіопія, гіпертонічна
ангіопія сітківки, часткова атрофія
зорового нерву правого ока (а.с. 11).

Висновком Фтизіатричної МСЕК м. Суми
від 06 травня 2010 року ОСОБА_3 встановлена
III група інвалідності безтерміново;

ступінь втрати професійної
працездатності становить 65 %, в т.ч. :

первинно - 40 % ( з них ХОЗЛ- 25 %,
туговухість- 15 %) + виробнича травма - 25 %
-встановлено безтерміново (а.с.40-43).

При подальшому переогляді з довідки
Фтизіатричної МСЕК м. Суми від 16 травня
2012 року вбачається, що ОСОБА_3
встановлено II групу інвалідності
безтерміново;

ступінь втрати професійної
працездатності становить 85 %, в т.ч.:

ХОЗЛ 40%, туговухість 20%, виробнича
травма 25%- встановлено безтерміново
(а.с.12, 44-47).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що право на
відщкодування моральної шкоди виникло
у позивача з дня встановлення йому
висновком МСЕК від 26.03.1996 р. вперше
стійкої втрати працездатності, тобто
до набрання чинності Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, які спричинили втрату
працездатності", а тому зазначені норми
названого закону, за висновком суду, не
можуть бути застосовані до спірних
правовідносин.

Суд першої інстанції виходив з того, що
на момент виникнення спірних
правовідносин ( 1996 р.) діяли "Правила
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків", затв. постановою
КМУ від 23.06.1993 р. № 472. Згідно з абзацем 5
пункту 11 цих Правил розмір
відшкодування моральної шкоди не може
перевищувати 150 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян. Оскільки
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян з 02.09.1996 р. й по даний
час становить 17 грн., то суд першої
інстанції прийшов до висновку про те,
що розмір відшкодування моральної
шкоди не може перевищувати 2550 грн.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна, оскільки суд
дійшов їх без повного і всебічного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін в даних
правовідносинах та належної правової
оцінки зібраних у справі доказів. При
цьому колегія суддів виходить з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06
травня 2010 року висновком Фтизіатричної
МСЕК м. Суми ступінь втрати професійної
працездатності ОСОБА_3 була
встановлена 65 %, в т.ч. 40 % у зв'язку із
професійними захворюваннями, які були
виявлені у нього вперше : хронічне
обструктивне захворювання легень
(ХОЗЛ) -25% та туговухість- 15 %. (а.с.40-43).

При подальшому переогляді, 16 травня 2012
року Фтизіатричною МСЕК м. Суми ступінь
втрати професійної працездатності
ОСОБА_3 була встановлена 85 %, в т.ч. у
зв'язку із професійними
захворюваннями, які були виявлені у
нього вперше у 2010 році : ХОЗЛ - 40%,
туговухість - 20% (а.с.12, 44-47).

Таким чином, вбачається, що спірні
правовідносини виникли з часу
встановлення ОСОБА_3 втрати
професійної працездатності 60 % у
зв'язку із професійними
захворюваннями, які були виявлені у
нього вперше у 2010 році : хронічне
обструктивне захворювання легень - 40 %
та туговухість - 20 %.

Саме на ці обставини посилався позивач
як на підставу для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженого ним органу чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноваженого ним
органу чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що
шкода, заподіяна працівникам каліцтвом
або іншим ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди.
Відшкодування такої шкоди провадиться
у разі, якщо порушення його законних
прав призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

З названої норми права вбачається, що
моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» (зі змінами,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України від 25 травня 2001
року), відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
за наявності порушення прав працівника
у сфері трудових відносин, зокрема,
виконання робіт у небезпечних для
життя і здоров'я умовах, яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
охорону праці» відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я, здійснюється
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
відповідно до Закону № 1105-XIV.

Однак Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
згідно з п.27 ст.77 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2006 рік» не
відповідає за завдану моральну шкоду,
оскільки зупинено дію абз.4 ст.1, підп.
«є» п.І ч.1 ст.21, ч.3 ст.28, ч.3 ст.34 Закону №
1105-XIV у частині відшкодування моральної
шкоди застрахованим особам і членам
їхніх сімей.

Крім того, із Закону № 1105-XIV Законом
України від 23 лютого 2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
який набрав чинності з 30 березня 2007
року, виключена ч. 3 ст. 34.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
при вирішенні спірних правовідносин
суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку про те, що спірні
правовідносини регулюються "Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків", затв. постановою
КМУ від 23.06.1993 р. № 472, оскільки на час
виникнення спірних правовідносин ( 2010
рік) названий нормативний акт стратив
чинність.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3
просив суд відшкодувати заподіяну йому
моральну шкоду, яку він отримав від
негативних наслідків професійного
захворювання, вперше виявленого у
нього у 2010 році : хронічного
обструктивного захворювання легень та
туговухості. При цьому посилався на те,
що вплив шкідливих виробничих факторів
призвів до виникнення у нього
професійних захворювань, які завдають
йому моральні страждання. Зокрема.
Порушилися його нормальні життєві
зв'язки; він став інвалідом ІІ групи,
перебуває під наглядом пульманолога,
лора, невропатолога, кардіолога; має
значні обмеження в життєдіяльності,
звичках, бажаннях; стан його здоров'я
вимагає від нього додаткових зусиль в
організації його життя, призводить до
моральних страждань.

Приймаючи до уваги характер
професійних захворювань позивача,
колегія суддів вважає, що його доводи
про заподіяння моральної шкоди є
переконливими і заслуговують на увагу,
його доводи про обсяг моральних
страждань також заслуговують на увагу,
так як вони узгоджуються з тим
переліком професійних захворювань, які
у нього виявлені.

Ураховуючи характер і обсяг моральних
страждань, які зазнає позивач як
наслідок вищеназваних професійних
захворювань, а також виходячи з
роз'яснень, наданих у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року №4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», засад розумності,
виваженості та справедливості, колегія
суддів вважає, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 10
000 грн. в рахунок відшкодування
заподіяної йому моральної шкоди.

Постановлене у справі рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

З ПАТ "Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе" на
користь держави підлягає стягненню
судовий збір у сумі 365,40 грн.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, пп. 1, 2, 3, 4
ч.1 ст.309, ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану через
представника ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 24 лютого 2014 року скасувати в
ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе" на користь ОСОБА_3 в рахунок
відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
(десять тисяч грн.).

У задоволенні іншої частини позову
відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе" на користь держави судовий збір
в сумі 365 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
рішенням апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -