Справа № 459/5817/13
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2625/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, її представника -
ОСОБА_3, представника ДП «Львіввугілля»
- Радика А.В., представника Солонинки
П.І. - Лева Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 06 лютого 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Львіввугілля» з залученням третьої
особи - в.о. генерального директора ДП
«Львіввугілля» Солонинки Петра
Іляриновича про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач звернулась
до суду з позовною заявою, в якій
просила визнати незаконним та
скасувати наказ ДП «Львіввугілля» №
252-к від 7 листопада 2013 року «Про
звільнення ОСОБА_2», поновити її на
посаді заступника генерального
директора з правових питань ДП
«Львіввугілля», стягнути з відповідача
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 07 листопада 2013
року та моральну шкоду в сумі 100000
гривень, мотивуючи тим, що її незаконно
було звільнено із займаної посади на
підставі п.1 ст.41 Кодексу законів про
працю (далі-КЗпП) України.

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року у задоволенні вищезазначеного
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції при ухваленні оскарженого
рішення не досліджував того, чи мало
місце порушення трудових обов'язків і
чи було воно грубим в розумінні п. 1 ст. 41
КЗпП України.

Апелянт ОСОБА_2 вважає, що суд першої
інстанції також не врахував того, що в
її діях відсутній факт порушення
трудових обов'язків, оскільки нею
виконано вимоги наказу в.о.
генерального директора, який
передбачав лише надання керівнику в
одноденний термін довіреностей, що нею
було зроблено і такі довіреності було
підписано в.о. генерального директора.

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта та її представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги, представників відповідача та
третьої особи на заперечення скарги,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно задовольнити
частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України з врахуванням положень ст.57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої
ст.303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Вказаних вимог суд першої інстанції не
дотримав, не встановив дійсних
обставин справи.

Встановлено, що позивачка перебувала з
відповідачем у трудових відносинах з
08.09.1982 року, з 25.03.2005 року - на посаді
заступника генерального директора з
правових питань.

Наказом 252-к від 07.11.2013 року її було
звільнено з роботи за одноразове
грубе порушення трудових обов'язків за
п.1 ст.41 КЗпП України. Підставою
звільнення стало неналежне виконання
позивачкою наказу ДП «Львіввугілля» №
219 від 17.10.2013 року, що спричинило
порушення господарської діяльності
підприємства. Зазначеним наказом
передбачено укладення керівниками
відокремлених підрозділів договорів
на закупівлю товарів, робіт і послуг в
межах наданих повноважень на суму, що
не перевищує 12 тис.грн. та покладено
обов'язок на позивачку як заступника
генерального директора з правових
питань в одноденний термін з моменту
видання цього наказу надати в.о.
генерального директора на підпис
довіреності на право підписання
договорів керівниками відокремлених
підрозділів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
позивачка як заступник генерального
директора з правових питань, у наданих
на підпис керівнику підприємства
розроблених нею довіреностях від
17.10.2013 року діяла поза межами
повноважень та посадових обов'язків,
оскільки обмежила керівників
відокремлених підрозділів в
можливості укладення договорів на
поставку вугільної продукції, що
спричинило систематичне порушення
господарської діяльності
підприємства, відтак, є одноразовим
грубим порушенням трудових обов'язків
і підставою для звільнення її з роботи
за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Проте, з висновком суду першої
інстанції не можна погодитись,
оскільки він не ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України,
трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним
органу може бути розірваний у випадку
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків керівником
підприємства, установи, організації
всіх форм власності ( філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступниками, головним бухгалтером
підприємства, установи, організації,
його заступниками, а також службовими
особами митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службовими
особами державної
контрольно-ревізійної служби та
органів державного контролю за цінами.

Відтак, звільнення за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП
України є дисциплінарним стягненням і
допускається з додержанням правил,
встановлених для застосування таких
стягнень, зокрема ст.ст.148,149 цього
Кодексу.

Згідно з пунктами 22, 27 роз'яснень
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 року зі
змінами, у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясовувати, в чому конкретно
проявилось порушення, що стало
приводом до звільнення, чи могло воно
бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3,4, 7,8
ст.40 і п.1 ст.41 КЗпП України, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок і попередня робота
працівника. Вирішуючи питання про те,
чи є порушення трудових обов'язків
грубим, суд має виходити з характеру
проступку, обставин, за яких його
вчинено, яку ним завдано ( могло бути
завдано) шкоду.

Відповідно до п.4.2.3. ч.4.2 Положення про
юридичну службу, затвердженого
генеральним директором ДП
«Львіввугілля» 15.04.2005 року, заступник
генерального директора з правових
питань організовує виконання
розпоряджень Мінпаливоенерго України,
наказів ДП «Львіввугілля» з питань, що
входять в компетенцію юридичної
служби. Неналежне виконання або
невиконання своїх посадових
обов'язків, що передбачено цим
положенням, тягне відповідальність в
межах, визначених чинним
законодавством України про працю.

Як встановлено матеріалами справи і
вбачається із наявних довіреностей,
позивачка на виконання п.4 наказу в.о.
генерального директора ДП
«Львіввугілля» від 17.10.2013 року за № 219 в
цей же день підготувала і надала на
підпис останнього довіреності з
наданням повноважень керівникам
відокремлених підрозділів укладати та
підписувати від імені ДП
«Львіввугілля», змінювати та
розривати договори та інші угоди на
закупівлю товарів, робіт і послуг на
соціально-побутові потреби
підрозділів на суму, що не перевищує 12000
грн., брати участь в урегулюванні
розбіжностей, які виникають при
укладенні, розірванні господарських
договорів, підписувати протоколи
узгодження розбіжностей до цих
договорів та здійснювати розрахунки за
укладеними договорами та угодами,
підписувати акти звірки,
розпоряджатися коштами та майном,
закріпленими за підрозділами в межах
та у відповідності до чинного
законодавства. Цими довіреностями
також надано їм право представляти
інтереси в судах з вчиненням всіх
процесуальних дій, передбачених чинним
законодавством України.

Означені довіреності без будь-яких
застережень були підписані
керівником ДП «Львіввугілля» та
скріплені печаткою підприємства, що
свідчить про узгодження обсягу
повноважень, наданих керівникам
підрозділів та виконання позивачкою
п.4 наказу № 219 від 17.10.2013 року.

Та обставина, що у підготовлених та
наданих на підпис керівнику ДП
«Львіввугілля» довіреностях
регламентується лише закупівля
товарів, робіт та послуг і відсутні
повноваження щодо укладання інших
договорів, зокрема, договорів на
реалізацію відокремленими
підрозділами вугільної продукції та
договорів на надання послуг цими
підрозділами, не може бути підставою
для звільнення позивачки з роботи за
п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України як одноразове
грубе порушення трудових обов'язків,
що спричинило порушення господарської
діяльності ДП «Львіввугілля», оскільки
підготовлені позивачкою довіреності
були підписані керівником
підприємства, який відповідно до р.6
п.6.3. Статуту Державного підприємства
«Львіввугілля», затвердженого наказом
Міненерговугілля України 17.08.2011 року
за № 411, видає довіреності на вчинення
дій від імені підприємства у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Крім того, як вбачається зі змісту
наказу № 219 від 17.10.2013 року, за
неналежне виконання якого позивачку
було звільнено з роботи за п.1 ч.1 ст.41
КЗпП України, обсяг повноважень
керівників відокремлених підрозділів
був визначений лише укладенням
договорів на закупівлю товарів, робіт і
послуг на соціально-побутові послуги,
роботи за умови, що їх вартість не
перевищує 12 тис. грн., а не на укладення
інших договорів на реалізацію
вугільної продукції та договорів на
надання послуг цими підрозділами.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд залишив поза увагою
зазначені обставини, не дав їм належної
правової оцінки та не врахував, що
обов'язковою умовою для розірвання
трудового договору за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП
України є наявність факту
одноразового грубого порушення
трудових обов'язків, який у даному
випадку відсутній, а відтак, і
відсутні правові підстави для
звільнення позивачки за зазначеною
нормою трудового законодавства.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду, яке ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права в силу ст. 309 ЦПК
України необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в частині визнання
недійсним наказу № 252-к від 07.11.2013 року
та його скасування, поновлення на
роботі та стягнення 93089 грн. 28 коп.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який у відповідності до листів
Міністерства праці та соціальної
політики України "Про розрахунок норми
тривалості робочого часу" на 2013 та 2014
роки становить 124 робочих дні (з 08.11.2013
року - з наступного дня після
звільнення позивача, по день ухвалення
рішення апеляційного суду). Розрахунок
суми середнього заробітку зроблено
колегією суддів з урахуванням довідки
ДП «Львіввугілля» №7/124 від 20.12.2013р. про
те, що середньоденна зарплата ОСОБА_2 за
два останні місяці перед звільненням
(вересень - жовтень 2013 року) становила
750,72 грн. (750,72 грн. х 124 дні = 93089,28 грн.).

Крім того, з відповідача необхідно
стягнути в доход держави судовий збір,
визначений відповідно до пп.1 п.1 ч.2 ст. 4
Закону України «Про судовий збір», в
розмірі 930 грн. 89 коп., оскільки від
сплати такого позивача звільнено на
підставі ст.5 ч.1 п.1 цього Закону.

У відповідності до ст.237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди провадиться у разі, якщо
порушення його законних прав призвели
до моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У зв'язку з тим, що позивачем не
доведено заподіяння їй моральної
шкоди, не обґрунтовано її розмір,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди в розмірі 10000 гривень
необхідно відмовити.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч. 2
ст. 314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 06 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
ДП «Львіввугілля» № 252-к від 7 листопада
2013 року «Про звільнення ОСОБА_2».

Поновити ОСОБА_2 на посаді заступника
генерального директора з правових
питань ДП «Львіввугілля».

Стягнути з ДП «Львіввугілля» в користь
ОСОБА_2 93089 (дев'яносто три тисячі
вісімдесят дев'ять) грн. 28 коп.
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу.

В решті позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Стягнути з ДП «Львіввугілля» 930
(дев'ятсот тридцять) грн. 89 коп. судового
збору в доход держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.

З оригіналом згідно:

Судове рішення набрало законної сили
_______________

Суддя Апеляційного суду Львівської
області Курій Н.М.

Дата оформлення копії ________________

Помічник судді Олещук
М.М.