АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І.,
Нежури В.А.,

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 26.03.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві про
скасування постанови про накладення
арешту на майно та скасування арешту, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 26.03.2014 у відкритті
провадження за позовом ОСОБА_1 до
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві про скасування
постанови про накладення арешту на
майно та скасування арешту -
відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою,
08.04.2014 представником позивача подано
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосуванням норм
процесуального права, що призвело до
постановлення незаконної та
необґрунтованої ухвали, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.
Зазначає, що суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про те, що
дані позовні вимоги не підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки відносно нього
немає жодного виконавчого провадження,
що в свою чергу вказує на незаконність
наявного арешту на транспортний засіб.
А тому відповідно до ст. ст. 49, 50 ЗУ «Про
виконавче провадження» у разі
закінчення строку передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення, виконавче провадження
підлягає закінченню, а арешт
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення.

Виходячи з вищевказаного апелянт
вважає, що даний спір має вирішуватися
в порядку цивільного судочинства.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлялися у встановленому
законом порядку, причини неявки суду не
повідомили, а тому, враховуючи
положення ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 ЦПК України ,
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
ухвали суду в межах апеляційного
оскарження, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 293 ЦПК
України окремо від рішення суду можуть
бути оскаржені в апеляційному порядку
ухвали суду першої інстанції щодо
відмови у відкритті провадження у
справі.

Справа № 755/8471/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц-796/6640/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Марфіна
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Постановляючи
ухвалу про відмову у відкритті
провадження у цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського

районного управління юстиції у м.
Києві, суд першої інстанції виходив із
того, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, а відноситься до
компетенції адміністративного суду,
оскільки на виконанні ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві перебувала
постанова суду винесена в межах норм
КУпАП (при здійсненні примусового
виконання якої було винесено
оскаржувану постанову про арешт майна
боржника), а не відповідно до норм ЦПК
України.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України,
суддя відмовляє у відкритті
провадження, якщо заява не підлягає
розгляду в судах у порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
у листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС
під час виконання судового рішення у
цивільній справі» від 28.01.2013 № 24-152/0/4-13,
юрисдикційність розгляду скарг на
рішення, дії чи бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС залежить від
спеціалізації суду, який ухвалив
рішення, що підлягає примусовому
виконанню органами ДВС. У порядку
цивільного судочинства скарги на
рішення, дії та бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи ДВС підлягають
розгляду, якщо підлягає виконанню
рішення суду загальної юрисдикції,
ухвалене відповідно до ЦПК України.
Учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС
порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законодавством
не встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності таких осіб.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до п. 3,8 Інструкції з
діловодства в місцевому загальному
суді, яка діяла до 01.01.2014, для реєстрації
та обліку судових справ у суді
встановлюється перелік індексів,
зокрема, індекс «3» - матеріали про
адміністративне правопорушення.

Отже перша цифра виконавчого документу
№ 3 - 1161 вказує на те, що на виконанні ДВС
знаходиться постанова суду у справі
про адміністративне порушення, в межах
виконання якої було винесено
оскаржувану постанову державного
виконавця про накладення арешту на
майно боржника.

Відповідно до ч.1 ст. 181 КАС України,
учасники виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням,дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи ДВС
порушено їхні права, свободи чи
інтереси, а також якщо законом не
встановлено інший порядок судового
оскарження рішень, дії чи
бездіяльності таких осіб.

Оскільки на виконанні ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві перебувала
постанова суду ухвалена в межах КУпАП
(при здійсненні примусового виконання
якої було винесено оскаржувану
постанову про арешт майна боржника), а
не відповідно до норм ЦПК України та
враховуючи, що в даному випадку
законодавством не встановлено інший
порядок оскарження рішень, дій чи
бездіяльн6ості ДВС, у відкритті
провадження за позовною заявою в
порядку цивільного судочинства слід
відмовити.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що дана
справа не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, а повинна
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

Окрім того, судом першої
інстанції роз'яснено позивачеві право
на звернення до суду з даним позовом в
порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи наведене, підстав для
скасування оскаржуваної ухвали з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 26.03.2014 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: