У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Маляренка А.В.,Нагорняка
В.А.,Савченко В.О.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Управління МВС
України в Черкаській області про
скасування наказу про звільнення з
роботи та поновлення на роботі, за
касаційною скаргою ОСОБА_7, подану в
інтересах ОСОБА_6, на рішення
апеляційного суду Черкаської області
від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до УМВС України в
Черкаській області про скасування
наказу про звільнення з роботи та
поновлення на роботі.

В обгрунтування позову посилався на те,
що відповідно до наказу № 241 о/с
від 11 вересня 2013 року, управління МВС
України в Черкаській області ОСОБА_6
звільнено з займаної посади п. 1 ч. 1 ст. 41
КЗпП України з одноразове грубе
порушення трудових обов'язків з 11
вересня 2013 року.

Вважає свої звільнення незаконним,
оскільки його було звільнено в період
тимчасової непрацездатності та крім
цього, він вважає, що не допустив грубе
порушення трудових обов'язків.

Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 04 грудня 2013
року позов задоволено.

Наказ начальника Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Черкаській області № 241 о/с від 11
вересня 2013 року в частині звільнення
ОСОБА_6 за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України -
скасовано.

ОСОБА_6 поновлено на роботі на посаді
начальника центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Ватутіне,
Звенигородського, Катеринопільського
та Тальнівського районів Черкаської
області при УДАІ УМВС України в
Черкаській області з 11 вересня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 15 січня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, діючи в
інтересах ОСОБА_6, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
місцевого суду залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
із таких підстав.

Судами встановлено, що наказом № 127 о/с
від 18 червня 2013 року УМВС України в
Черкаській області ОСОБА_6 призначено
начальником центру надання послуг,
пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів, з
обслуговування м. Ватутіне,
Звенигородського, Катеринопільського
та Тальнівського районів Черкаської
області при УДАІ УМВС України в
Черкаській області.

Наказом начальника УМВС України в
Черкаській області № 241 о/с від 11
вересня 2013 року ОСОБА_6 був звільнений з
роботи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41
КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи
підставою для видачу наказу ОСОБА_6 про
його звільнення передував рапорт
Старшого інспектора Голуба С.В., в
якому він зазначив про відсутність на
робочому місці ОСОБА_6 у період
роботи з 09:10 по 09:30, а також відсутності
на робочому місці працівника Центру
ОСОБА_8 з 09:10 по 09:25, створення перешкод у
здійсненні перевірки діяльності
Центру.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що з 15 серпня 2013
року по 14 вересня 2013 року ОСОБА_6
перебував на лікарняному, що
підтверджено листком непрацездатності
(а.с. 28).

Відповідно до ч. 2 ст. 41 КЗпП України
розірвання договору у випадках,
передбачених частинами першою і другою
цієї статті, провадиться з додержанням
вимог ч. 3 ст. 40, а у випадках,
передбачених п.п. 2 і 3 частини першої
цієї статті, - також вимог ст. 43 цього
Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 40 КЗпП України, не
допускається звільнення працівника з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Таким чином правильним є висновок
місцевого суду, що ОСОБА_6 було
звільнено в період його тимчасової
непрацездатності, що є незаконним.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни
може бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
врахувати ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяну ним шкоду,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередню роботу працівника.

Суд першої інстанції дійшов правильних
висновків, що у ОСОБА_6 не були
відібрані пояснення з приводу
допущеного ним проступку.

Скасовуючи рішення суду місцевого суду
та відмовляючи у задоволенні позову,
суд апеляційної дійшов висновку про те,
що ненадання лікарняного листка
відповідачу та фактичне виконання
позивачем своїх службових обов'язків
свідчить про те, що ОСОБА_6 фактично
безпідставно посилається на те, що його
звільнено у період тимчасової
непрацездатності.

Проте такі висновки суду апеляційної
інстанції є помилковими, оскільки
періодичний вихід працівника на роботу
не скасовує обмеження для роботодавця
та гарантій для працівника
встановлених ч. 3 ст. 40 КЗпП України щодо
недопущення звільнення з роботи в
період його тимчасової
непрацездатності.

Таким чином, оскільки суд апеляційної
інстанції фактично вийшов за межі
предмету доказування у справі
відповідно до ст. 179 ЦПК України,
здійснив переоцінку доказів у справі,
при цьому нових доказів не здобув,
судове рішення апеляційного суду не
може залишатися без змін, а тому
підлягає скасуванню із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції з
підстав, передбачених ст. 339 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7, подану в
інтересах ОСОБА_6 , задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 15 січня 2014 року скасувати.

Залишити в силі рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 04 грудня 2013 року

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук А.В. Маляренко В.А. Нагорняк
В.О. Савченко