Справа № 212/7256/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року
м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Пустовіт О.Г.

при секретарі: Конопліній С.І.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Кривому Розі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення від спадкування за
законом, зустрічною позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
приватний нотаріус Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
про визнання права на ? обов'язкову
частку в спадщині в порядку
спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року позивачка
звернулась до суду з позовною заявою, в
якій просила усунути ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 від права на спадкування
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що вона проживала на одній
квартирній площадці разом з ОСОБА_6 за
адресою: АДРЕСА_2 та кв.АДРЕСА_1.
Відповідач по справі - дочка ОСОБА_6.
Сталося так, що батько відповідачки, у
2009 році тяжко захворів. Спочатку він
був деякий час на лікуванні у
Молодіжненській районній лікарні
Долинського району Кіровоградської
області. Йому був встановлений діагноз
- Геміпарез. У ОСОБА_6, згідно виписки з
Молодіженської районної лікарні
Долинського району Кіровоградської
області був встановлений геміпарез
лівої частини тіла. 25 грудня 2009 року
відповідач по справі забрала свого
батька з лікарні та привезла у АДРЕСА_1
за адресою його постійного проживання.
Їхні квартири знаходяться через
стінку. Коли відповідачка привезла
батька додому, вони з чоловіком
затягнули його у квартиру, поклали на
ліжко та покликали позивачку. Вона з
ОСОБА_6 були давніми сусідами, знали
одне одного та відповідачка знала її.
Коли вона прийшла у квартиру ОСОБА_6, їй
відповідачка сказала, що вони зараз
їдуть додому, про батька їй турбуватися
немає часу та бажання, у неї свої
турботи та хазяйство, його безпорадний
стан для неї не причина змінювати своє
життя та приїхати у Кривий Ріг. Потім
вона сказала, що «як батько помре, лише
тоді дзвоніть». Вона запитала, як же
вона може покинути батька у такому
безпорадному стані, адже йому потрібно
готувати їжу, прати одяг, допомагати
ходити до туалету.... Відповідачка
розвернулася та поїхала додому.

3 25 грудня 2009 року усі турботи по
догляду за паралізованим ОСОБА_6 вона
взяла на себе. Їй допомагала її онука.
Кожного дня на протязі 4 років вона та
її онука дбали про сусіда. Інколи час
від часу, коли вона повинна була
виїхати у справах, вона просила свого
сусіда - ОСОБА_7, щоб він на протязі
декількох годин приглянув за ОСОБА_6.
Одного разу, приблизно у серпні 2012 року
стався серцевий напад у ОСОБА_6. ОСОБА_7
викликав швидку допомогу, прихав лікар,
відразу запитав про родичів хворого,
йому дали номер відповідачки, він
(лікар) сам дзвонив відповідачці,
сказав, що батько у нерухомому стані,
потрібно забрати у лікарню та
доглядати за ним. На що відповідачка
сказала, що там є кому за ним доглядати,
про його паралізованість їй відомо, але
вона не приїде. Мабуть, ще з самого
початку хвороби, знаючи характер своєї
дочки, ОСОБА_6 неодноразово казав їй, що
він не хоче, щоб після його смерті, вона
щось отримала. В адрес відповідачки,
яка залишила його нерухомого одного у
своїй квартирі, він ніколи після її
вчинку гарно не висловлювався.

У квітні 2010 року він сам сказав, що
хоче скласти на її ім'я заповіт. Вона
привезла його до нотаріуса, нотаріус
залишився сам на сам з ОСОБА_6, вони про
щось спілкувалися, потім запросили її і
повідомили про заповіт на її ім'я. У
відношенні до ОСОБА_6 це нічого не
змінило для неї, вона, як і раніше не
покидала його і щоденно про нього
турбувалася. Бували навіть випадки
коли вночі йому ставало погано, він
грюкав у стіну, вона це чула та
прибігала щоб йому допомогти.

На протязі усіх цих років,
відповідачка не тільки не допомагала
батькові, вона, знаючи про його похилий
вік, хворобу, необхідність догляду
взагалі ухилялася від надання йому
посильної допомоги, навіть не
цікавилася ані в неї, ані в сусідів про
стан батька. Усі люди які проживали
поруч, були обурені такою поведінкою
відповідачки.

На протязі 2010 - 2012 років хвороба
ОСОБА_6 розвивалася. Йому ставало гірше.
Двічі на рік він попадав у лікарні.
Кожного разу вона та її онука
турбувалися про нього, купували йому
ліки, возили у лікарню продукти,
забирали його з лікарні.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер у
лікарні. Вона взяла на себе усі турботи
по його похованню та організації
поминальних обрядів. Відповідачка,
з'явилася лише на кладовище. Там люди
навіть не хотіли її пускати до могили
батька.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина, яка складається з квартири,
яку він приватизував 14 грудня 2000 року.
Відповідач по справі не бажає визнати
того фату, що лише вона має право на
спадкування цієї квартири, вона своїм
батьком позбавлена права на
спадкування.

Не погоджуючись з позовними
вимогами відповідачка подала
зустрічну позовну заяву, де просить
визнати за нею право на ? частину
спадкового майна в порядку спадкування
за законом, як на обов'язкову частку у
спадщині, після смерті батька - ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яка складається
із спадкового майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 кв.м.
Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 сплачений судовий збір в
розмірі - 390 грн. 35 коп. та витрати на
правову допомогу в розмірі - 1147,00 грн.

Зустрічний позов, на задоволенні
якого наполягає відповідачка ОСОБА_3
обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
її батько, ОСОБА_6, про що Жовтневим
відділом ДРАЦС Криворізького МУЮ в
Дніпропетровській області 08.01.2013 року
зроблено актовий запис № 49. Вона є
єдиною рідною донькою померлого, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, а зміна нею дошлюбного
прізвища «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» -
свідоцтвом про укладення шлюбу. За
життя її батьком, 06.04.2010 року було
складено заповіт, посвідчений
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
згідно якого на випадок смерті усе своє
майно, а також майнові права та
обов'язки, які йому належали на час
посвідчення заповіту та ті, що
належатимуть йому на день смерті, він
заповідав ОСОБА_1 - відповідачеві по
справі. Після смерті батька відкрилася
спадщина у вигляді нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва
про право власності на житло № ж 1717 від
14.12.2000 року належала йому на праві
приватної власності. Не знаючи про
наявність заповіту, 14.01.2013 року вона
звернулася до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини в межах
встановленого законом 6-місячного
строку. Проте у видачі свідоцтва про
право на спадщину їй було відмовлено з
підстав наявності заповіту на ім'я
ОСОБА_1, що призводить до наявності
спору про право між ними. Згідно копії
паспорту та пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого Пенсійним
фондом України 21.06.2012 року - вона
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, а в 2012 році
пішла на пенсію за віком, тобто на
момент смерті її батька їй було 56 років,
а отже вона досягла пенсійного віку, у
зв'язку з чим в силу ст. 26 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
вважається непрацездатною особою, а,
отже, підпадає під дію положень ст. 1241
ЦК України та має право на обов'язкову
частку спадкового майна померлого
батька за законом, незалежно від змісту
заповіту. Вказала, що вона є єдиною
спадкоємицею першої черги за законом, у
зв'язку з чим має право на половину
обов'язкової частки у спадщині, тобто
на ? частку квартири - спадкового майна.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2, позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
задовольнити, посилаючись на ті самі
підстави. Зустрічні позовні вимоги не
визнали, просили відмовити у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
проти позову заперечували, надали суду
усні та письмові пояснення, відповідно
до яких просять у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.
Зустрічний позов підтримали, просили
задовольнити у повному обсязі.

Третя особа - приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу у в судове засідання проти не
з'явився, повідомлений належним чином,
причину неявки суду не повідомив.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з
ОСОБА_1 мешкає в одному будинку, з
померлим ОСОБА_6 була знайома, часто
спілкувалась. Їй відомо, що ОСОБА_6
проживав по сусідству з ОСОБА_1, яка
надавала йому необхідну допомогу,
оскільки він тривалий час хворів,
купувала продукти харчування, ліки. В
2009 році бачила, як карета швидкої
допомоги забирала ОСОБА_6 у зв'язку з
погіршенням стану здоров`я. Донька
померлого - ОСОБА_3 приходила до батька
один раз, але його не було вдома, вона
залишила сумку з продуктами
харчування, та просила передати
батькові.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9
(сусід) пояснив, що за померлим ОСОБА_6
доглядала лише позивачка ОСОБА_1, він,
по проханню позивачки, допомагав
довести ОСОБА_6 до карети швидкої
допомоги. Відповідачку ОСОБА_3 не бачив.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7
(сусід) пояснив, що часто бував в
квартирі позивачки ОСОБА_1, був
знайомий з померлим ОСОБА_6 В 2009 році
викликав карету швидкої допомоги
ОСОБА_6 у зв'язку з погіршенням стану
здоров`я, після чого зателефонував
відповідачці ОСОБА_3, та повідомив, що
її батько майже паралізований, його
забирає карета швидкої та йому
потрібна допомога, на що відповідачка
відповіла: «нехай забирає».
Відповідачку ОСОБА_3 він ніколи не
бачив.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_10
(донька позивачки ОСОБА_1) пояснила, що
вони з позивачкою ОСОБА_1 постійно
доглядали за ОСОБА_6, оскільки він
потребував щоденної допомоги, купували
продукти харчування, ліки, готовили
їжу, прали його білизну. Відповідачка
ОСОБА_3 знала, що її батько хворів. В 2009
році ОСОБА_3 забравши батька з лікарні
привезла його в квартиру ОСОБА_1, та
залишила його там, після чого, батька
більше не навідувала, не телефонувала,
станом здоров'я не цікавилась. Померлий
виявив бажання залишитися проживати в
АДРЕСА_1, говорив, що «вдома і стіни
лікують». Він не бажав жити з донькою,
оскільки вона проживає в сільській
місцевості, де для нього не було
належних умов для проживання. В 2010 році
змінився номер телефону ОСОБА_6, про що
відповідачці не було відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_11
(сусідка) пояснила, що померлий ОСОБА_6
часто хворів, періодично перебував у
лікарні на лікуванні. За ОСОБА_6
піклувалась та доглядала лише
позивачка ОСОБА_1, яка надавала йому
необхідну допомогу, купувала продукти
харчування, ліки. Зазначила, що за життя
у ОСОБА_6 були заощадження, за які він
придбав шпалери та оплатив роботу
ОСОБА_12 щодо проклейки шпалер у
кімнаті, а також засклив балкон.
Родичів померлого вона ніколи не
бачила. ОСОБА_6 говорив, що не
спілкується зі своєю донькою, ОСОБА_1
надає йому кращий догляд.

Допитана в суді в якості свідка ОСОБА_13
(онука померлого, донька відповідачки)
пояснила, що в період з 08.12.2009 року по
24.12.2009 рік ОСОБА_6 знаходився на
стаціонарному лікуванні
Молодіжненської районної лікарні
Долинського району Кіровоградської
області. ОСОБА_3 навіщала його у лікарні
весь час перебування його в лікарні,
купувала ліки та доглядала. Після того,
як стан здоров'я батька покращився і
він міг самостійно пересуватись,
батька відвезли до дому на його
прохання. ОСОБА_3 пропонувала своєму
батькові залишитись у неї, але він
відмовився. В 2010 році змінився номер
телефону ОСОБА_6, про що ОСОБА_3 не було
відомо.

Допитавши сторін, їхніх представників,
свідків, суд прийшов до висновку що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
від спадкування за законом не підлягає
задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_3
до ОСОБА_1, третя особа - приватний
нотаріус Криворізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5, про
визнання права на ? обов'язкову частку в
спадщині в порядку спадкування за
законом слід задовольнити у повному
обсязі. До даного висновку суд дійшов з
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим
Жовтневим відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Криворізького
міського управління юстиції у
Дніпропетровській області від 08 січня
2013 року, актовий запис №49 (а.с.12).

Згідно заповіту, посвідченого 04
квітня 2010 року приватним нотаріусом
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, на випадок своєї
смерті зробив розпорядження, згідно
якого, все належне йому майно, де б воно
не було та з чого б воно не складалося,
заповідав ОСОБА_1, що підтверджується
копією заповіту (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина у вигляді нерухомого майна -
квартири АДРЕСА_1, яка згідно свідоцтва
про право власності на житло № ж 1717 від
14.12.2000 року належала йому на праві
приватної власності. Згідно технічного
паспорту квартира загальною площею 38,1
кв.м. розташована на І поверсі
10-поверхового будинку та складається з
однієї кімнати житловою площею 17,6 кв.м.,
кухні - 10,3 кв.м., ванної кімнати - 2,6 кв.м.,
вбиральні - 1,2 кв.м., коридору - 5,2 кв.м.,
вбудованої шафи - 0,4 кв.м., обладнаної
балконом - 0,8 кв.

Відповідно ст.1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1241 ЦК України повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
спадкують незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом ( обов'язкова частка).

Судом встановлено, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною донькою
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, а зміна дошлюбного
прізвища «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3» -
свідоцтвом про укладання шлюбу, та на
час смерті досягла 60 річного віку, що
підтверджується копією паспорта та
копією пенсійного посвідчення ( а.с.52,50).

Згідно акту складеного мешканцями
будинку АДРЕСА_7, затвердженого
директором ПП ОСОБА_14 - М.І. Йошан,
ОСОБА_6 мешкав в квартирі АДРЕСА_1. З
24.12.2009 року по день смерті постійно
доглядала за ним та турбувалась його
сусідка ОСОБА_1. Донька померлого
ОСОБА_3 батька не навідувала, не
цікавилась станом його здоров'я,
матеріальної допомоги не надавала.
Похованням ОСОБА_6 займалась ОСОБА_1 за
свої кошти.

З повідомлення Молодіжненської
дільничної лікарні Долинського району
Кіровоградської області, яке надійшло
на запит суду, вбачається, що ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно знаходився на
стаціонарному лікуванні в
Молодіжненській лікарні з 08 грудня по 24
грудня 2009 року з діагнозом Де11 ст.
гостре порушення мозкового кровообігу
по ішемічному типу в системі каротин
праворуч, лівобічний помірно виражений
геміпарез. За час лікування стан
хворого покращився, легше став рухати
лівою рукою та ногою, самостійно
пересуватися не міг, потребував
стороннього догляду ( а.с. 86).

З повідомлення КЗ «Криворізька
міська лікарня № 16» вбачається, що
ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному
лікуванні у КЗ «Криворізька міська
лікарня № 16» ДОР у неврологічному
відділенні, діагноз: ДЕП Шст.,
атеросклеротична, гіпертонічна,
наслідки ГПМК/2010р./ у вигляді помірно
вираженого лівобічного геміпарезу,
зниження когнітивних функцій
головного мозку, елементів моторної
афазії, судомним синдромом. Виписаний з
покращенням, але потребує постійного
стороннього догляду. З 03.01. хворий
ОСОБА_6 поступив у неврологічне
відділення. Діагноз: ДЕП Шст. важкого
ґенезу, наслідки ГПМК /201 Ор/ у вигляді
помірного лівобічного геміпарезу,
судомного синдрому. Стан після
епінападу. У відділенні у хворого
почалася гангрена середньої та
основної фаланг П-Ш пальців лівої
кисті, у зв'язку з чим хворий
переведений до хірургічного
відділення №2. 25.01.12 р. проведена
операція: Екзартикуляція П та Ш пальців
лівої кисті. 06.02.12р. виписаний з
відділення під нагляд терапевта та
невролога за місцем проживання; з
01.01.13р. був доставлений швидкою
допомогою в неврологічне відділення.
Діагноз: Повторний атеротромботичний
інфаркт головного мозку в басейні ПСМА
у вигляді лівобічного легкого
геміпарезу на фоні ГХ Ш, ЦА. Набряк
легень, набряк головного мозку. Кома.
ІНФОРМАЦІЯ_2 стан хворого погіршився, о
13.20 год. була констатована смерть.

Листом від 22.03.2014 року №171/01-16, на
запит суду, приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу (а.с.81), повідомив, що 14 січня 2013
року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 звернулась до
нього з заявою про прийняття спадщини
за заповітом, посвідченим ним 06 квітня
2010 року за реєстровим № 675, від імені
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, на усе
його майно, де б воно не знаходилося та
з чого б воно не складалося, усі майнові
права та обов'язки, які належали йому на
час посвідчення заповіту, а також ті
майнові права та обов'язки, які
належали йому на день смерті. Була
заведена спадкова справа. А 05 лютого 2013
року до нього звернулась з заявою про
прийняття спадщини за законом, як
непрацездатна за віком - на обов'язкову
частку спадщині, відповідно до ст. 1241
Цивільного кодексу України, донька
спадкодавця ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Станом на 22 березня 2014 року свідоцтва
про право на спадщину за законом та за
заповітом не видані. Вищевказаний
заповіт від імені ОСОБА_6 на день його
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 не скасований та не
змінений.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялась від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми,
суд повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

При цьому під безпорадним станом слід
розуміти безпомічність особи,
неспроможність її своїми силами через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
фізично та матеріально самостійно
забезпечувати умови свого життя, у
зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Згідно роз'яснень п. 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року № 7 "Про судову практику
у справах про спадкування", безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду, допомоги
та піклування.

Ухилення особи від надання
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_8. За життя, та
до часу смерті, батько проживав в
АДРЕСА_1, відповідачка періодично
приїжджала до нього, привозила
продукти, що підтверджено поясненнями
свідка ОСОБА_8, яка підтвердила той
випадок, коли ОСОБА_6 не було вдома, його
донька залишила сумки з продуктами у
неї з проханням передати їх батькові. В
грудні 2009 року коли батько захворів,
відповідачка відвезла його до
Молодіжненської районної лікарні за
своїм місцем проживання, та протягом
часу його перебування в лікарні в
період з 08.12.2009 року по 24.12.2009 року
перебувала поряд з ним, купувала ліки
та доглядала, що підтвердили в суді
свідки. Крім того свідок ОСОБА_12, яка
разом з позивачкою доглядали за ОСОБА_6,
зазначила, що останній виявив бажання
залишитись в АДРЕСА_1 після лікарні. Він
не бажав жити з донькою, оскільки вона
проживає в сільській місцевості, де для
нього не було належних умов для
проживання.

Разом з тим, наявність доказів
періодичного стаціонарного лікування
не може свідчити про його перебування у
безпорадному стані та про умисне
ухилення відповідача від надання
допомоги своєму батькові.

У судовому засіданні не надано
безспірних доказів, які свідчать про
ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх
обов'язків щодо утримання батька, у
чому полягає її винна поведінка, чи
була необхідність такого утримання для
існування спадкодавця, а також чи
свідомо та умисно вона нехтувала
своїми обов'язками та ухилялася від їх
виконання.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Отже, ухилення характеризується
умисною формою вини.

Проте позивачкою не доведено в
судовому засіданні перебування ОСОБА_6
у безпорадному стані за декілька років
перед смертю, звернення до відповідача
у цей період з проханням про надання
будь-якої допомоги батьку, також не
надано суду доказів в підтвердження
необхідності допомоги спадкодавцю від
відповідача за умови надання її та
умисного ухилення відповідача від
надання такої допомоги, ураховуючи, що
за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК України лише при
одночасному настанні цих обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину, а самі
по собі пояснення допитаних в судовому
засіданні свідків про надання цієї
допомоги лише позивачкою, про таке не
свідчать.

Враховуючи зазначені обставини, суд
вважає, що передбачених законом
підстав для усунення ОСОБА_3 від права
на спадкування після померлого батька
ОСОБА_6 не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог про визнання права на ?
обов'язкову частку в спадщині в порядку
спадкування за законом суд зазначає
наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_6. Після його смерті
відкрилася спадщина у вигляді
нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1,
яка на праві власності належала
померлому. При житті ОСОБА_6 склав
заповіт, яким заповідав своє майно
ОСОБА_1 Після відкриття спадщини,
ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини. Окрім цього, судом також
встановлено, що в свою чергу з метою
отримання обов'язкової частки у спадку
до нотаріальної контори звернулась і
ОСОБА_3 донька померлого ОСОБА_6, проте у
видачі свідоцтва про право на спадщину
їй було відмовлено з підстав наявності
заповіту на ім'я ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України
спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути фізичні особи, які є живими
на час відкриття спадщини, а також
особи, які були зачаті за життя
спадкодавця і народжені живими після
відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1241 ЦК України
визначено, що малолітні, неповнолітні,
повнолітні непрацездатні діти
спадкодавця, непрацездатна вдова
(вдівець) та непрацездатні батьки
спадкують, незалежно від змісту
заповіту, половину частки, яка належала
б кожному з них у разі спадкування за
законом (обов'язкова частка).

Згідно довідки, виданої Виконкомом
Березівської сільської ради
Долинського району Кіровоградської
області вбачається, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно прописана та
проживає в АДРЕСА_8 (а.с. 34). Згідно
побутової характеристики, ОСОБА_3
позитивно характеризується за місцем
проживання (а.с.35).

Відповідно до копії пенсійного
посвідчення, виданого Пенсійним фондом
України на ім'я ОСОБА_3, остання
являється пенсіонеркою з 21.06.2012 р.(а. с 9).

Згідно ст.1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", непрацездатні громадяни -
особи, які досягли встановленого
законом пенсійного віку або визнані
інвалідами, у тому числі діти-інваліди,
а також особи, які мають право на пенсію
у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
ОСОБА_3, будучи непрацездатною особою
має право на обов'язкову частку у
спадковому майні після смерті батька
ОСОБА_6

Тому, з огляду на вищевказане, суд
вважає, що позовні вимоги за зустрічним
позовом, щодо визнання права на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті її батька, в розмірі 1/2 частини
спадкового майна є обгрунтованими та
підлягають задоволенню, оскільки на
час відкриття спадщини вона була
непрацездатною особою, і мала право на
обов'язкову частку у спадщині.

Необхідно також стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені
судові витрати на правову допомогу в
розмірі - 1147 грн., та витрати по сплаті
судового збору в розмірі - 390,35 грн. які
находять підтвердження в матеріалах
справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,60,61,88,209,212,213,215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
1222, 1224, 1241, 1259, 1261, 1268, 1301, Цивільного
кодексу України, Постанови Пленуму
Верховного суду України " Про практику
у справах про спадкування" від 30 травня
2008 року №7, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про усунення від спадкування
за законом - відмовити у повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа - приватний нотаріус
Криворізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, про визнання права на ?
обов'язкову частку в спадщині в порядку
спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження право на ? частину
спадкового майна в порядку спадкування
за законом, як на обов'язкову частку у
спадщині, після смерті батька - ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, яка складається
із спадкового майна, а саме квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 38,1 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір в розмірі - 390
грн. 35 коп. та витрати на правову
допомогу в розмірі - 1147,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення усіма учасниками
процесу в Апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О. Г.
Пустовіт