АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-494/11
Номер провадження 22-ц/786/518/14
Головуючий у 1-й інстанції Бугрій В.М.
Доповідач Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року м. Полтава Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого : судді Акопян В.І.

Суддів: Лобова О.А., Гальонкіна С.А.

При секретарі :Фадєйкіній Н.Б.

розглянувши у судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 28 травня 2013 року та
апеляційними скаргами ОСОБА_2 на
рішення і ухвалу Октябрського
районного суду м. Полтави від 28 травня
2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_1, публічне
акціонерне товариство «МарфінБанк»,
публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль», публічне
акціонерне товариство «Мегабанк», про
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Перша Полтавська
державна нотаріальна контора, про
визнання недійсним договору дарування,
поновлення права власності на
квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділ майна. Уточнивши
позовні вимоги, посилалася на те, що 20
жовтня 1984 року між нею та відповідачем
було зареєстровано шлюб, у якому вони
як подружжя придбали рухоме та
нерухоме майно. Шлюб розірвано за
рішенням Октябрьського районного суду
м. Полтави від 23 листопада 2010 року.
У порядку поділу майна подружжя
просила виділити їй: автомобіль
марки «Mitsubishi Lancer», д/н НОМЕР_1, 2008 року
випуску; квартиру АДРЕСА_1; земельну
ділянку площею 0, 15 га, що розташована у
с. Орлик Кобеляцького району
Полтавської області; виділити ОСОБА_3.:
автомобіль марки джип «Isuzu Trooper»,
д/н.НОМЕР_2; земельну ділянку площею 0, 25
га, розташовану у с. Соснівка
Полтавського району Полтавської
області; причіп, д/н НОМЕР_3 1994 року
випуску; рушницю мисливську
гладкоствольну МЦ 21-12, кл. 12, НОМЕР_5;
рушницю мисливську гладкоствольну
«Бенелі», кл. 12, НОМЕР_4; стягнути із
ОСОБА_3 на її користь 13 100 грн різниці у
вартості майна; поділити у рівній
частині боргові зобов'язання за
кредитним договором № 00543/PR від 5 травня
2008 року, укладеним між нею та ПАТ
«Марфін Банк»; за кредитним договором
№ 190/2006 від 8 вересня 2006 року, укладеним
між нею та ПАТ «Мегабанк»; за кредитним
договором № 14/6561/74/98700 від 25 січня 2008
року, укладеним між нею та ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль»; стягнути із
ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину
виконаних нею зобов'язань за
кредитними договорами у період після
припинення шлюбу по квітень 2013 року у
розмірі 147 445 грн; включити у майно, що є
спільною сумісною власністю подружжя
статутний капітал ТОВ
«Телерадіокомпанія «Квадрат», що
складає 18 500 грн, з усіма наявними
активами підприємства; стягнути з
ОСОБА_3 на її користь 1/2 частину
вартості корпоративних прав у
ТОВ «Телерадіокомпанія
«Квадрат».

ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, у якому просив поділити
набуте під час шлюбу майно у рівній
частині, у тому числі квартиру
АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом
ОСОБА_3, у якому просила визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між нею та ОСОБА_3 2
липня 1993 року, та визнати за нею право
власності на указану вище
квартиру.

Ухвалою Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 травня 2013 року закрито
провадження у справі у частині позову
про поділ причепу д/н НОМЕР_3, 1994 року
випуску, та майна ТОВ
«Телерадіокомпанія «Квадрат» з усіма
наявними активами підприємства,
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
12 частини вартості
корпоративних прав у ТОВ
«Телерадіокомпанія «Квадрат», що
включає в себе: 9 250 грн вартості
частки у статутному капіталі ОСОБА_3 та
12 частину від загальної вартості
активів підприємства.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 28 травня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено частково, позов
ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сумісно набуте
майно. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на: автомобіль марки «Mitsubishi
Lancer», д/н НОМЕР_1, 2008 року випуску;
земельну ділянку площею 0, 25 га,
розташовану у с. Соснівка Полтавського
району Полтавської області. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на: автомобіль
марки джип «Isuzu Trooper», д/н НОМЕР_2 ;
земельну ділянку площею 0, 15 га, що
розташована у с. Орлик Кобеляцького
району Полтавської області; рушницю
мисливську гладкоствольну МЦ 21-12, кл. 12,
НОМЕР_5; рушницю мисливську
гладкоствольну «Бенелі», кл. 12,
НОМЕР_4.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
різницю вартості часток розподіленого
майна у розмірі 101 900 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про визнання договору дарування
недійсним, поновлення права власності
на квартиру відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 1 серпня 2013 року скасовано
ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 травня 2013 року про
закриття провадження у справі, справу у
цій частині передано до суду першої
інстанції для розгляду по суті.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 1 серпня 2013
року рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 28 травня 2013 року
скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_2 задоволено частково,
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Розділено між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 сумісно
набуте майно. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на: автомобіль марки «Mitsubishi
Lancer», д/н НОМЕР_1 , 2008 року випуску;
земельну ділянку площею 0, 25 га,
розташовану у с. Соснівка Полтавського
району Полтавської області. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на: автомобіль
марки джип «Isuzu Trooper», д/н. НОМЕР_2;
земельну ділянку площею 0, 15 га, що
розташована у с. Орлик Кобеляцького
району Полтавської області; рушницю
мисливську гладкоствольну МЦ 21-12, кл.
12,30990; рушницю мисливську
гладкоствольну «Бенелі», кл. 12,
НОМЕР_4.

Стягнуто із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 144 195 грн у рахунок виконаних
зобов'язань за кредитними договорами.
Боргові зобов'язання за кредитними
договорами визнано спільним майном
подружжя.

Позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 2 липня 1993 року. Визнано право
власності на квартиру АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 Вирішено питання про судові
витрати.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 18
грудня 2013 року рішення апеляційного
суду Полтавської області від 1 серпня
2013 року скасовано , справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 1 серпня 2013 року скасовано,
передано питання про закриття
провадження у справі на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

У справі встановлено, що 20 жовтня
1984 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
зареєстровано шлюб, у якому вони як
подружжя придбали: автомобіль марки
«Mitsubishi Lancer», д/н НОМЕР_1, 2008 року випуску;
земельну ділянку площею 0, 15 га, що
розташована у с. Орлик Кобеляцького
району Полтавської області; автомобіль
марки джип «Isuzu Trooper», д/н.НОМЕР_2;
земельну ділянку площею 0, 25 га,
розташовану у с. Соснівка Полтавського
району Полтавської області; рушницю
мисливську гладкоствольну МЦ 21-12, кл. 12,
НОМЕР_5; рушницю мисливську
гладкоствольну «Бенелі», кл. 12, НОМЕР_4

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано за
рішенням Октябрьського районного суду
м. Полтави від 23 листопада 2010 року.

За положеннями ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором (ст. ст. 22, 28 КпШС).

При цьому відповідно до засад ч. 2 ст. 10
ЦПК України кожен із подружжя має рівні
права щодо подання доказів на
підтвердження вартості майна, яке
входить до їх часток, та їх
співвідношення.

Визнані сторонами обставини
доказуванню не підлягають (ч. 1 ст. 61 ЦПК
України).

У спільній заяві, поданій до суду 1
вересня 2011 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
дійшли згоди щодо вартості набутих у
шлюбі земельних ділянок, вартість
земельної ділянки площею 0, 25 га
визначено у 310 000 грн, вартість
земельної ділянки площею 0, 15 га, що
розташована у с. Орлик Кобеляцького
району Полтавської області, у 80 000 грн
(Т. 2, а. с. 161-162).

За заявою ОСОБА_2 ухвалою апеляційного
суду Полтавської області від 23 липня 2013
року у справі було призначено
земельно-технічну експертизу з метою
з'ясування ринкової вартості земельної
ділянки площею 0, 25 га, розташованої у с.
Соснівка Полтавського району
Полтавської області, яку експертом
визначено у 108 375 грн (Т. 6, а. с. 126).

На виконання ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвалами апеляційного суду
Полтавської області від 03 березня 2014
року були призначені судові експертизи
для визначення вартості спірних
земельних ділянок і автомобілів .

Згідно висновку судової
автотоварознавчої експертизи від 17
березня 2014 року ринкова вартість
автомобіля «Isuzu Trooper» станом на час
проведення експертизи становить 88
134грн.27 коп.,вартість автомобіля «Mitsubishi
Lancer 2.0» - 118 799,53 грн.(т.7 а.с.186-225).Сторони
погодились з висновком даної
експертизи.

Згідно висновку експерта від 18
березня 2014 року ринкова вартість
земельної ділянки в с. Орлик вул.
Набережна,23-а Кобеляцького району
становить 50 000грн., вартість земельної
ділянки в с. Соснівка Полтавського
району і області становить 136 875грн.
(т.8 а.с .49-61)

Колегія суддів вважає, що при
розподілі майна подружжя вартість
спірного майна необхідно взяти ту, яка
визначена експертами згідно ухвал
апеляційного суду станом на час
проведення експертизи. Вартість
рушниць сторони визначили добровільно,
тому колегія з нею погоджується.

В судовому засіданні експерт ОСОБА_7
підтвердила свій висновок про вартість
спірних земельних ділянок і
спростувала пояснення ОСОБА_2 про
більшу вартість земельної ділянки, яка
розташована в с.Орлик, оскільки дана
земельна ділянка знаходиться в менш
привабливому місці для будівництва і
до неї незручний під'їзд, ніж ті
земельні ділянки, які зазначені в
газетних оголошеннях, що були надані в
судовому засіданні ОСОБА_2

Представник банку «Марфінбанку», в
іпотеці якого знаходиться земельна
ділянка в с. Соснівка, погодився з
вартістю земельної ділянки ,що
визначена експертом.

Загальна вартість майна, яке
підлягає поділу між сторонами
становить 420 008,80грн.грн. Кожний із
подружжя має право на 12 частину майна
на суму 210 004,40грн.

Колегія вважає, що позивачці
ОСОБА_2 необхідно виділити із спільного
майна подружжя автомобіль «Mitsubishi Lancer»
державний номер НОМЕР_1,2008 року випуску,
вартістю 118 799грн.53коп, земельну
ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться в
с. Соснівка Полтавського району і
області, вартістю 136 875 грн. загальною
вартістю 255 674,53грн.;

ОСОБА_3 виділити автомобіль марки
джип Isuzu Trooper, державний номер НОМЕР_2,
вартістю 88 134,27 коп., земельну ділянку
площею 0,15 га, яка знаходиться в с.Орлик
Кобеляцького району Полтавської
області вартістю 50000грн., мисливську
рушницю гладкоствольну МЦ 21-12, кл.12,
НОМЕР_5 вартістю 1200 грн., мисливську
рушницю Benelli, кл.12, виробництва Італія,
вартістю 25000 грн., на загальну суму 164
334, 27 грн.

Оскільки ОСОБА_2 виділяється
майна на суму більшу ніж її 12 частка, з
неї на користь ОСОБА_3 необхідно
стягнути різницю в сумі 45 670,17 грн.

В позовній заяві ОСОБА_2 вказала,
що спільним майном подружжя є квартира
АДРЕСА_1, яку вона прохала при розподілу
виділити їй.

Згідно ст. 24 Кодексу про шлюб та
сім'ю майно, яке належало кожному з
подружжя до одруження, а також одержане
ним під час шлюбу в дар або в порядку
успадкування, є власністю кожного з
них.(п. 2 ч.1 ст. 57 СК України)

В матеріалах справи знаходиться
копія договору дарування від 02 липня 1993
року, згідно якого ОСОБА_1 подарувала, а
ОСОБА_3 отримав в дар квартиру АДРЕСА_1.
Спірна квартира не є спільним майном
подружжя, вона отримана ОСОБА_3 в дар
під час шлюбу, тому вона не підлягає
розподілу між подружжям.

Колегія суддів вважає ,що позов ОСОБА_2
про визнання спільним майном подружжя
і поділ квартири АДРЕСА_1 задоволенню
не підлягає.

Не підлягає задоволенню і позов ОСОБА_3
щодо розподілу квартири АДРЕСА_2,
оскільки на даний час право власності
на квартиру не оформлено, кредитором
дольової участі на будівництво
квартири є ОСОБА_1

Колегія судді не погоджується з
висновками місцевого суду у частині
вирішення спору про поділ кредитних
зобов'язань

Судом встановлено, що 8 вересня 2006 року
між ОСОБА_2 та ПАТ «Мегабанк» було
укладено кредитний договір № 190/2006, за
умовами якого позичальник отримала
кошти на споживчі цілі, 25 січня 2008 року
між ОСОБА_2 та ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» було укладено кредитний договір
№ 14/6561/74/98700, умови якого передбачають
іпотечне кредитування, на суму
200 000грн. За кредитним договором № 00543/PR
від 5 травня 2008 року, укладеним із ПАТ
«Марфін Банк», ОСОБА_2 отримала на
придбання земельної ділянки та сплату
страхових платежів 33 000 доларів США (Т.
2, а. с. 15-23, 26-37).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя в разі, якщо його
укладено в інтересах сім'ї, а одержане
за цим договором майно фактично
використано на задоволення потреб
сім'ї.

Відповідно до вимог ст. ст. 60, 214 ЦПК
України обов'язковою умовою при
розгляді справи та ухвалення судового
рішення, є цільове використання
отриманих за кредитом коштів.

У порушення наведених норм закону
місцевий суд не з'ясував, чи
використані отримані за кредитними
договорами кошти на задоволення потреб
сім'ї та чи створили укладені із ОСОБА_2
кредитні договори обов'язки щодо
повернення кредиту для ОСОБА_3

Матеріалами справи підтверджується, що
8 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Мегабанк» було укладено кредитний
договір № 190/2006, за умовами якого
позичальник отримала кошти на споживчі
цілі. Відповідач ОСОБА_3 не надавав
згоди на отримання даного кредиту, але
13 липня 2009 року в забезпечення
виконання даного кредитного договору
він уклав з банком договір застави
майна (автомобіля). Під час шлюбу він
вносив періодичні платежі для
погашення даного кредиту. Суду не було
надано доказів того, що кредитні кошти,
які були отримані на споживчі цілі,
були використані одним із подружжя не в
інтересах сім'ї, тому колегія суддів
вважає, що даний кредит був отриманий
для потреб сім'ї і відповідач повинен
сплатити позивачці 12 частину коштів,
які були сплачені одноособово ОСОБА_2
після припинення шлюбних відносин з
01.07.2009 року по 25 січня 2013 року (12 від 17
773,94 доларів США та 734,75 грн. (а.с.1 том 8).

Доводи ОСОБА_3 та його представника, що
дані кошти були використані на
придбання нежитлового приміщення на
ім'я матері позивачки по АДРЕСА_3
спростовуються довідкою банку, з якої
вбачається, що банком була відкрита
кредитна лінія, кошти знімалися
невеликими сумами на протязі тривалого
часу, під час знаходження сторін у
шлюбі.

Колегія суддів вважає, що кредит,
який отримала ОСОБА_2 в ПАТ «Марфін
Банк» 5 травня 2008 року сумі 33 000 доларів
США на придбання земельної ділянки та
сплату страхових платежів, був також
використаний на потреби сім'ї, оскільки
на ці кошти була придбана земельна
ділянка в с. Сосновці, яка визнана
спільним майном подружжя. В рахунок
погашення даного кредиту з 01.07.2009 року
по 25 січня 2013 року позивачкою
сплачено 125 доларів США, з яких
відповідач повинен відшкодувати
позивачці 12 частину.

Колегія суддів розглядає позов
про стягнення коштів сплачених
позивачкою з 01.07.2009 року (часу
припинення шлюбних відносин) по 25 січня
2013 року,оскільки в уточненій позовній
заяві від 29 квітня 2013 року позивачка не
надала розрахунку і про сплату по
кредитах на 11 квітня 2013 року, належні і
допустимі докази про сплату кредитів
на 11 квітня 2013 року в матеріалах справи
відсутні.

25 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ
«Райффайзен Банк «Аваль» було укладено
договір № 700, згідно якого
позивачка отримала 200 000 грн. на
придбання квартири - житло на
первинному ринку, квартира була
передана в іпотеку. ОСОБА_3 згоди на
отримання кредиту не надавав. Кошти за
заявою ОСОБА_2 були перераховані до ВАТ
«Мегабанк» згідно договору про
відступлення прав вимог ,що був
укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відносно
квартири АДРЕСА_2, який в майбутньому
було розірвано. Дана квартира не є
спільним майном подружжя, кредитором
договору дольової участі на
будівництво квартири на час розгляду
справи є ОСОБА_1., право власності на
дану квартиру не оформлено. Оскільки
судом встановлено, що кошти згідно
даного кредитного договору були
отримані ОСОБА_2 без згоди
ОСОБА_3 і були використані не на потреби
сім'ї, даний договір не створює
обов'язки для ОСОБА_3

Зобов'язання за кредитними договорами,
які не виконані не можуть бути визнані
спільними зобовязаннями подружжя,
оскільки боржником за кредитними
договорами є ОСОБА_2, норми ст. 520 ЦК
України зміну боржника у зобов'язанні
іншою особою (переведення боргу)
передбачають лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

В матеріалах справи відсутні згоди
банків на переведення боргу за
кредитними договорами на відповідача,
тому в задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання боргових зобов'язань за
кредитними договорами на майбутнє
спільним майном подружжя необхідно
відмовити.

За договором від 2 липня 1993 року ОСОБА_1
подарувала ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1.

Договір дарування від 2 липня 1993 року
був укладений в період дії ЦК України в
редакції 1963 року, тому правовідносини
щодо визнання недійсним оспорюваного
правочину регулюються ЦК України
редакції 1963 року.

ОСОБА_1 обґрунтовувала позов тими
обставинами, що вона уклала договір на
прохання відповідача, який скористався
тяжкими життєвими обставинами і обіцяв
довічно опікуватися нею, вона
підписала договір не читаючи, думала що
укладала договір про довічне
утримання.

Оскільки в позовній заяві ОСОБА_1
посилалась на норми права, що регулюють
укладення договору довічного
утримання (ст.744ЦК України) і наслідки
укладення одного договору сторонами
для приховання іншого правочину
(удаваного договору, ст. 235 ЦК України),
колегія суддів вважає, що позивачкою
пред'явлено позов про удаваність
договору.

Місцевий суд помилково застосував до
даних правовідносин норми ЦК України,
не звернув уваги що дані
правовідносини регулюються нормами
ст.58 ЦК України в редакції 1963 року.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачка ОСОБА_1 не надала належних
доказів того, що між нею та
відповідачем існувала домовленість
про укладення договору довічного
утримання і вони укладали удавану
угоду. Доказами у справі
підтверджується, що позивачка
власноручно підписала договір
дарування в присутності нотаріуса, що
свідчить про її вільне волевиявлення
на укладення договору саме дарування.
Договір нотаріально посвідчений і
пройшов державну реєстрацію.

Застосування місцевим судом до спірних
правовідносин положення ЦК України не
відповідає вимогам матеріального
права, тому рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1
необхідно змінити, застосувавши норми
ЦК України 1963 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують висновків суду, вони
співпадають з підставами позову і були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

На підставі вищезазначеного колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню
не підлягає.

Щодо оскарження ухвали Октябрського
районного суду м. Полтави від 28
травня 2013 року необхідно зазначити
таке.

Ухвалою Октябрьський районний суд м.
Полтави від 13 лютого 2008 року закрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3про розірвання шлюбу та поділ
майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя, у тому числі за
вимогами щодо причепу д/н НОМЕР_3, 1994
року випуску й 50 % частки у статутному
фонді та майні ТОВ «Телерадіокомпанія
«Квадрат».

Дійшовши висновку про те, що підстави
вимог щодо причепу д/н НОМЕР_3, 1994 року
випуску, та майна ТОВ
«Телерадіокомпанія «Квадрат» з усіма
наявними активами підприємства,
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12
частини вартості корпоративних
прав у ТОВ «Телерадіокомпанія
«Квадрат», що включає в себе: 9 250 грн
вартості частки у статутному капіталі
ОСОБА_3 та 12 частину від загальної
вартості активів підприємства, є тими
самими, які Октябрьський районний суд
м. Полтави розглянув 13 лютого 2008 року і
провадження у справі закрив ухвалою
суду, місцевий суд закрив провадження.

Висновки суду не відповідають вимогам
закону. Місцевий суд не врахував, що
ухвалою суду від 13 лютого 2008 року
закрито провадження у справі за
позовом про розірвання шлюбу і
розподіл майна подружжя в зв'язку з
примиренням сторін і відновленням
шлюбних відносин, а даний позов
пред'явлено уже після розірвання шлюбу
і виникнення спору про поділ майна .

Крім того, суд не звернув увагу, що
ОСОБА_2 в даній позовній заяві
зазначала, що відповідач розпорядився
статутним капіталом товариства і
прохала не визнати за нею право
власності на 12 частину статутного
фонду і активів товариства, як в
попередній заяві, а прохала стягнути
на свою користь 12 частину їх вартості.

За таких обставин, коли змінені
підстави і предмет позову,
постановлена судом ухвала підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.3
ст. 312 ЦПК України, із передачею питання
на новий розгляд до місцевого суду.

Керуючись ст. ст. 303, п 3, 4 ст. 309, п. 3 ст. 312,
ст. 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І
Ш И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду
м.Полтави від 28 травня 2013 року в частині
визнання майна спільною сумісною
власністю та поділу майна скасувати, в
цій частині ухвалити нове рішення.

Виділити із спільного майна подружжя
ОСОБА_2 та визнати за нею право
власності:

на легковий автомобіль Mitsubіshi Lancer
державний номер НОМЕР_1, 2008 року
випуску, вартістю 118 799 грн. 53коп;

на земельну ділянку площею 0,25 га.,
кадастровий номер :11:002:0106, яка
знаходиться в с. Соснівка Полтавського
району Полтавської області вартістю 136
875 грн.;

на загальну суму 255 674 грн. 53 коп.

Виділити із спільного майна подружжя
ОСОБА_3 та визнати за ним право
власності :

на автомобіль марки джип Isuzi Trooper
державний номер НОМЕР_2, вартістю 88
134,27 грн;

на земельну ділянку площею 0,15 га,
кадастровий номер :01:001:0827, яка
знаходиться с. Орлик Кобеляцького
району Полтавської області вартістю 50
000грн.;

на мисливську рушницю гладкоствольну
МЦ 21-12.кл.12, НОМЕР_5, вартістю 1200грн.;

на рушницю мисливську гладкоствольну
«Benelli», кл.12, НОМЕР_4, виробництва Італія
,вартістю 25 000 грн.

на загальну суму 164 334, 27 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
різницю в вартості виділеного майна - 45
670.17 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12
коштів сплачених ОСОБА_2 за кредитами
(ПАТ «Мегабанк» та ПАТ «Марфін Банк») з
01.07.2009 року по 25.01.2013року 8 949,47 доларів
США (при курсі 1 до 11,46) + 367.38 грн. -
всього 102 928,30 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення місцевого суду в частині
відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування, поновлення права власності
на квартиру змінити, застосувавши
норми ЦК України 1963 року.

Ухвалу Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 травня 2013 року про
закриття провадження у справі
скасувати, справу у цій частині
передати на розгляд суду першої
інстанції.

Рішення апеляційного суду
вступає в законну силу з моменту його
проголошення, на нього може бути подана
касаційна скарга безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з часу набрання законної
сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий суддя:
Акопян В.І.

/підписи/

Судді:
Лобов О.А.

Гальонкін С.А.

копія

вірно: