Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/4216/13-ц
Головуючий у 1-й інст. Потапова
Доповідач Забродський М. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді:
Забродського М.І.

суддів: Шевчук А.М.,
Заполовського В.Й.

з участю секретаря

судового засідання
Малахової О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті
Житомирі на рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 07 лютого 2014 року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії ПАТ
«Укрексімбанк» в місті Житомирі до
ОСОБА_2, малолітнього ОСОБА_3, законний
представник якого ОСОБА_4, Управління
Державної міграційної служби у
Житомирській області,орган опіки та
піклування Бердичівської міської ради
про виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті
Житомирі (надалі Банк) звернувся до
суду з позовом про виселення ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 та
зобов'язати Управління Державної
міграційної служби у Житомирській
області зняти з реєстраційного обліку
відповідачів. Судові витрати покласти
на ОСОБА_4.

В обґрунтування позову зазначав, що у
зв'язку з невиконанням ОСОБА_4 своїх
зобов'язань по кредитному договору,
який укладений з ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» 24
жовтня 2007 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 26 вересня 2012
року вимоги задоволені в повному
обсязі та стягнуто з ОСОБА_4
заборгованість по кредитному договору
в сумі 258694,87 грн. та судові витрати у
розмірі 1700 грн.

В процесі виконання судового рішення
державним виконавцем розпочата
процедура звернення стягнення на
предмет іпотеки, яким є спірна
квартира. Проте в ній без згоди Банку
виявлено зареєстрованим сина
відповідача ОСОБА_3.

У січні 2014 року Банк уточнив свої
позовні вимоги та просив виселити з
спірної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 і

ОСОБА_3, які мешкають та зареєстровані
в ній, зобов'язати Управління Державної
міграційної служби у Житомирській
області зняти з реєстраційного обліку
зазначених осіб, витрати по сплаті
судового збору покласти на ОСОБА_2
(а.с.62) .

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 07 лютого 2014 року в
задоволенні позову відмовлено за
безпідставністю.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії ПАТ
«Укрексімбанк» в місті Житомирі
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове про
задоволення позову.

Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції є незаконним,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що суд
першої інстанції не прийняв до уваги
той факт, що ОСОБА_4 умисно без
погодження з Банком 31 серпня 2012 року,
під час розгляду позову про стягнення з
його боргу, зареєстрував в іпотечній
квартирі ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Це свідчить
про намір боржника уникнути
відповідальності перед Банком та в
подальшому утруднити виконання
законного рішення суду.

Крім того, суд першої інстанції під час
розгляду справи та ухвалення рішення
не звернув увагу на те, що на момент
укладення іпотечного договору
малолітній ОСОБА_3 не мав права
власності на предмет іпотеки або права
користування ним.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга є обґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
Банк не повідомив письмово про
добровільне виселення зі спірної
квартири відповідачку ОСОБА_2
та її малолітнього сина, що є
порушенням ст. 40 Закону України «Про
іпотеку».

Проте з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 24
жовтня 2007 року між ВАТ «Укрексімбанк»
та ОСОБА_4 в забезпечення кредитного
договору в сумі 31450 доларів США був
укладений договір іпотеки (а.с.5-7).

За його умовами ОСОБА_4 передав в
іпотеку Банку двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, власником якої він є на
підставі договору купівлі-продажу з
відстроченням платежу від 24 жовтня 2007
року та витягу з реєстрації права
власності на нерухоме майно з
Державного комунального підприємства
Бердичівське міжміське бюро технічної
інвентаризації(а.с.49-50).

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 26 вересня 2012 року стягнуто
з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Укрексімбанк»
258694,87 грн. заборгованості за кредитним
договором, що забезпечений іпотечним
договором.

02 листопада 2012 року постановою
державного виконавця відкрито
виконавче провадження по виконанню
зазначеного рішення суду та надано
строк до 08 листопада 2012 року самостійно
виконати судове рішення. Проте він його
не виконує, внаслідок чого розпочато
процедуру звернення стягнення на
предмет іпотеки.

18 травня 2013 року Банк направив ОСОБА_4
лист в якому просив останнього
протягом місяця звільнити в
добровільному порядку квартиру,
передану в іпотеку та зняти з
реєстраційного обліку усіх громадян,
які зареєстровані у ній(а.с.10).

07 червня 2013 року ОСОБА_4 направив
відповідь позивачу зі змісту якої
вбачається, що він не має можливості
виконати такі вимоги, оскільки іншого
житла немає(а.с.11).

Такі ж пояснення він надав у суді
апеляційної інстанції.

Проте з ними погодитися не можливо.

Відповідно до п.1.1.іпотечного договору
передбачено, що ОСОБА_4 передав спірну
квартиру саме в забезпечення виконання
кредитного договору.

Згідно п.1.4 цього договору ОСОБА_4
підтвердив що внаслідок укладання
договору не буде порушено прав та
законних інтересів неповнолітніх,
малолітніх дітей, непрацездатних та
інших осіб, яких Іпотекодавець
зобов'язаний утримувати за законом чи
договором.

Пунктом 2.4.5 іпотечного договору
передбачено, що ОСОБА_4 зобов'язувався
без згоди Іпотекодаржателя не
проводити реєстрацію малолітніх,
неповнолітніх дітей та осіб похилого
віку, що є предметом іпотеки.

Проте 31 серпня 2012 року він зареєстрував
у квартирі АДРЕСА_1 без письмової згоди
Банку ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою
Бердичівського МКВЖРЕП №7 від 16
листопада 2013 року №1259(а.с.55).

Доводи ОСОБА_4 про те, що позивач
повинен був повідомити про виселення в
добровільному порядку ОСОБА_2 та ОСОБА_3
є безпідставні, оскільки відповідно до
п.1.4 іпотечного договору передбачено,
що у випадку звернення стягнення на
предмет іпотеки саме ОСОБА_4.
зобов'язується звільнити предмет
іпотеки, а також виконати усі необхідні
дії, пов'язані зі зняттям з
реєстрації(випискою) себе та будь-яких
інших осіб, які проживатимуть чи
користуватимуться Предметом іпотеки
на будь-яких підставах.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що Банком дотриманий порядок
повідомлення, передбачений частиною 3
статті 109 ЖК України, про звільнення
мешканців житлового приміщення
переданого в іпотеку і позов про
виселення відповідачів з квартири є
обґрунтований.

Проте суд першої інстанції неправильно
застосував норми матеріального права,
а тому на підставі ст. 309 ЦПК України
його рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового про часткове
задоволення позову.

Позовні вимоги про зобов'язання
Управління Державної міграційної
служби у Житомирській області зняти з
реєстраційного обліку осіб
зареєстрованих у спірній квартирі є
безпідставні.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, прийняте рішення суду про
виселення особи із житлового
приміщення, відповідно є підставою для
зняття з реєстрації.

Виходячи з наведеного в цій частині
позову слід відмовити

Судові витрати, які складаються із
судового збору за подачу позову та
апеляційної скарги у розмірі 351,20 грн.,
на підставі ст. 88 ЦПК України,
підлягають стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України колегія суддів,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» в
особі філії ПАТ «Укрексімбанк» в місті
Житомирі задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 07 лютого
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири
АДРЕСА_1 без надання іншого житлового
приміщення.

В задоволенні решти вимог відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» в особі філії ПАТ
«Укрексімбанк» в місті Житомирі 351 грн.
20 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Судді: