У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі
суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В.,
Григоренко М.П.,

секретар судового засідання: Демчук
Ю.Ю.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Радивилівського
районного суду Рівненської області від
04 березня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися у судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Радивилівського
районного суду від 04 березня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено:
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
борг за договором позики у розмірі 86000
доларів США, що відповідно до курсу НБУ
становить 687398 грн. 00 коп.

Вирішено питання розподілу
судових витрат: стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі
3655 грн. 00 коп.

В поданій апеляційній скарзі на
це рішення ОСОБА_1 покликається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду першої інстанції, яке
ухвалене без повного дослідження
доказів.

Вважає, що під час розгляду справи
суд не взяв до уваги та не надав
належної оцінки запису телефонної
розмови між його дружиною - ОСОБА_4 та
позивачем, в якій сам позивач визнав, що
сума в розмірі 86 000 доларів США виникла
за 6 років, тобто ніякого договору
позики 04.12.2012 року не укладалося, ніяких
грошей не отримував.

Судом не взято до уваги показання
свідків, які підтвердили, що від ОСОБА_2
кошти він не отримував, розписки не
писав, а розписка, можливо, була
написана ним у травні 2012 року, коли він
перебував у стані алкогольного
сп'яніння.

Зазначає, що в період, яким
датовано розписку, він фізично не міг
знаходитися в м. Радивилів, оскільки
відповідно до медичної довідки від
05.12.2012 року перебував на обстеженні у м.
Києві в ДУ "Центр дитячої кардіології
та кардіохірургії МОЗ України".

Просить ухвалити нове рішення,
яким скасувати рішення
Радивилівського районного суду від 04
березня 2014 року і відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і
це встановлено в судовому засіданні, що
згідно розписки від 04 грудня 2012 року
ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 86000 доларів США,
зобов'язується повернути кошти до 31
листопада 2013 року.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до положень ч.2 ст.1046
Цивільного кодексу України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей, на підтвердження чого
відповідачем було надано розписку.

Згідно ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства (ст.526
ЦК України).

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції вірно керувався
зазначеними нормами матеріального
права та доказами, наданими сторонами і
вірно встановив, що між сторонами
існують невиконані грошові
зобов'язання, отримана сума
відповідачем позивачу не повернута, а
тому суд обґрунтовано дійшов висновку
про порушення права позивача на
повернення суми.

Допитані в суді першої інстанції
свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили, що
ОСОБА_1 отримував від ОСОБА_2 кошти в
розмірі 86000 доларів США та підписав
розписку у їх присутності.

Вимог щодо оспорювання
укладеного договору як такого, що
укладений під впливом обману,
насильства або під впливом тяжкої
обставини ОСОБА_1 не заявляв.

Рішення суду першої інстанції
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують викладених в ньому
висновків.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 323-325
Цивільного процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Радивилівського
районного суду Рівненської області від
04 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку сторонами та
особами, які беруть участь у справі,
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: Малько О.С.
Бондаренко Н.В.
Григоренко М.П.