УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л. , Кадєтової
О.В., Мостової Г.І., Наумчука
М.І.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Територіальної
громади м. Полтави в особі Полтавської
міської ради, Першої Полтавської
державної нотаріальної контори, про
визнання спадкоємцем четвертої черги,
визначення часток у праві спільної
сумісної власності, зміну черговості
отримання права на спадщину, визнання
заповіту недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 11 жовтня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 09 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2006 року ОСОБА_5 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_6,
Територіальної громади м. Полтави в
особі Полтавської міської ради, Першої
Полтавської державної нотаріальної
контори та просила визначити розмір
ідеальних часток у праві спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1
по Ѕ частині кожному із
співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_8,
змінити черговість отримання права на
спадщину на вказану квартиру, визнати
її спадкоємцем четвертої черги після
смерті ОСОБА_8 , визнати недійсним
заповіт від 30 травня 2005 року складений
ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6, а також
визнати за нею право власності на
квартиру АДРЕСА_1, як за спадкоємцем
четвертої черги.

Вимоги за позовом обґрунтовувала тим,
що квартира АДРЕСА_1 належала на праві
власності ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. З вказаним подружжям у неї
склались дружні стосунки, тому коли
вони постаріли і стали часто хворіти, у
зв'язку з чим стали потребувати
сторонньої допомоги, вона з 2000 року
стала проживати разом з ними вести
спільне господарство, здійснювати
оплату всіх комунальних послуг та
господарських потреб. За це вони
обіцяли оформити вказану квартиру на
неї, однак не встигли.

Заповіт складений ОСОБА_8 30 травня 2006
року на ім`я ОСОБА_6 вважає
недійсним, оскільки підписаний під
психологічним тиском, коли ОСОБА_8 була
хвора і не розуміла значення своїх дій.
У зв'язку з чим вважає, що є всі підстави
для зміни черговості.

Справа розглядалась судами
неодноразово.

Рішенням Октябрського районного суду
м. Полтави від 11 жовтня 2013 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Полтавської області від 09 жовтня
2013 року в задоволенні позовних
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5
просить зазначені рішення першої та
апеляційної інстанції скасувати,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені у скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої та апеляційної
інстанцій відповідають вимогам
матеріального й процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_5 не надано достовірних доказів
на підтвердження факту проживання з
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 однією сім`єю не менш
як п'ять років, а тому не набула права на
спадкування після смерті спадкодавців
згідно ст. 1264 ЦК України як спадкоємець
четвертої черги та не має права на
зміну черговості на спадкування на
підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України. У зв'язку
з тим, що ОСОБА_5 не є спадкоємцем
будь-якої черги після смерті
заповідача, позовні вимоги про
визначення часток у праві спільної
сумісної власності та визнання
заповіту недійсним не підлягають
задоволенню, оскільки вона не є
належним позивачем, а також те, що
позивачкою не надано достовірних
доказів того, що волевиявлення
ОСОБА_9 при складенні заповіту не було
вільним.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належала подружжю ОСОБА_7. та ОСОБА_8 на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 31 березня 1993 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який
заповіту не залишив, тому єдиним
спадкоємцем була його дружина ОСОБА_8,
яка не встигла оформити на себе
спадщину, оскільки через три місяці -
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після їх смерті
відкрилась спадщина на вказану вище
квартиру.

30 травня 2006 року ОСОБА_8 було складено
заповіт, згідно з яким усе своє майно
вона заповіла ОСОБА_6

Судом встановлено, що заповіт
складався нотаріусом за місцем
проживання ОСОБА_8 у присутності
свідків, у зв'язку з її поганим зором.
Підпис на ньому поставлено власноручно
заповідачем.

Згідно комплексної
судово-почеркознавчої експертизи та
судово-технічної експертизи від 05
червня 2009 року вбачається, що у
заповіті від 30 червня 2006 року від
імені ОСОБА_8 у рядку «підпис» виконані
ОСОБА_8 під впливом збиваючих факторів
(як відносно постійних так і
тимчасових), серед яких могли бути
вікові зміни, хворобливий стан,
незвична поза і т.п.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на
спадкування за законом у четверту
чергу мають особи, які спільно
проживали із спадкодавцем однією
сім`єю не менше п'яти років.

За таких обставин, висновки судів
відповідають вимогам матеріального і
процесуального права. Фактичні
обставини встановлені судами повно та
об'єктивно, підтверджуються
матеріалами справи, які не містять
належних доказів того, що ОСОБА_5
проживала однією сім`єю з ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 не менш як п'ять років, а тому
суди прийшли до правильного висновку,
що вона не набула права на спадкування
згідно ст. 1264 ЦК України як спадкоємець
четвертої черги та не має права на
зміну черговості на спадкування на
підставі ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Так як
ОСОБА_5 не є спадкоємцем після смерті
заповідача, тому не підлягають
задоволенню позовні вимоги про
визнання заповіту недійсним та
визначення часток у праві спільної
сумісної власності, оскільки вона не є
належним позивачем по справі.

Вказаним обставинам та наданим доказам
судом першої та апеляційної інстанцій
наданий належний правовий аналіз, що
обґрунтовано відображено в
мотивувальній частині оскаржуваних
заявником судових рішень.

Оскільки висновки судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
встановленим у справі обставинам,
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, касаційну скаргу необхідно
відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 11 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Полтавської
області від 09 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О. Кузнєцов

Судді:
Т.Л. Ізмайлова

О.В.
Кадєтова

Г.І.
Мостова

М.І.
Наумчук