Справа № 346/1766/13-ц
Провадження № 22-ц/779/782/2014
Головуючий у 1 інстанції Максимюка Р.Ю.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Шалаути Г.І.,

секретаря
Вилки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на
стороні позивача: Коломийська міська
рада Івано-Франківської області про
заборону будівництва за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Коломийського міськрайонного суду від
15 жовтня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року позивач звернувся з
позовом до суду, щоб ухвалити рішення,
яким заборонити відповідачу
будівництво та реконструкцію на
території біля буд. АДРЕСА_2,
зобов'язати відповідача здійснити
демонтаж котлованів, встановлених на
території будинку та зобов'язати
відповідача відновити стан земельної
ділянки, який існував до початку
встановлення котлованів.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що
після придбання квартири відповідачем
розпочато будівельні роботи на
прилеглій до квартири території з
метою перепланування придбаної
квартири без правовстановлюючих
документів та згоди інших жителів
будинку АДРЕСА_2, що порушує права та
інтереси всіх власників вказаних
квартир та суперечить вимогам чинного
законодавства.

У жовтні 2012 року відповідачем вирито
котловани для встановлення основи під
заплановане будівництво.

Запланована відповідачем
реконструкція призведе до порушення
міцності або руйнування конструкції
будинку, погіршення цілісності
будинку, порушення вимог протипожежної
безпеки і засобів протипожежного
захисту, оскільки даний будинок
знаходиться в аварійному стані та
являється суцільною конструкцією.

Котловани спричиняють шкоду квартирі
позивача, оскільки від атмосферних
опадів, які потрапляють в котловани
мокнуть стіни його квартири.

Відповідач продовжує завезення
будівельних матеріалів, добудову до
квартири розпочинає на відстані менше 3
метрів від вікна квартири позивача та
0,9 см від сусідньої межі належної йому
на праві власності земельної ділянки,
що призведе до затінення кімнат
будинку в якому проживає.

Реконструкція даху будинку та добудова
2 поверху може призвести до обвалу
всього даху, оскільки дах є спільним,
фундамент в будинку відсутній, а стіни
дерев'яні.

Згоди від власників та
квартиронаймачів сусідніх квартир
відповідач не отримував.

Справа розглядалась неодноразово в
різних інстанціях.

Оскаржуваним рішенням Коломийського
міськрайонного суду від 15 жовтня 2013
року позов задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_3 будівництво на
земельній ділянці по АДРЕСА_2. Стягнуто
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір
в розмірі 229 грн. 41 коп. У задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення, що
ухвалено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
за недоведеності обставин, які мають
значення для справи та невідповідності
висновків суду обставинам справи. У
зв'язку з цим, просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позовних вимог.

Апелянт свої вимоги обґрунтовує тим, що
після придбання квартири АДРЕСА_1 з
ОСОБА_2 в нього склалися неприязні
відносини. Для приведення заїзду до
будинку АДРЕСА_2 в нормальний стан за
власні кошти замовив гравій, провів
каналізацію та водопровід. Внаслідок
цього позивач почав скаржитись на
самочинне будівництво та незаконну
добудову до будинку. Перевірками
встановлено, що будівництво по АДРЕСА_2
не проводиться, а тому вимоги про
заборону будівництва є безпідставними.
Проектної документації на добудову до
квартири не виготовляв, тому й не
розпочинав будівельні роботи. Квартира
знята з балансу комунальної власності
та апелянт здійснює дії для подальшої
приватизації земельної ділянки для
будівництва та обслуговування житла.
Доводи позивача про початок
будівництва до уваги не може братися,
оскільки згідно долучених фототаблиць
не встановлено, з якою метою вирито
траншеї. Постановленим рішенням суд
першої інстанції позбавив його
можливості проводити будівництво в
майбутньому, що є неприпустимим.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
апелянта та його представника,
заперечення позивача та його
представника, перевіривши матеріали
справи колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції в
повній мірі не відповідає вимогам щодо
законності та обґрунтованості з
наступних підстав.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 у серпні 2012 року придбав
квартиру АДРЕСА_2 та розпочав
будівельні роботи як в належній йому
квартирі так і на прилеглій території.
ОСОБА_2 проживає в житловому будинку по
АДРЕСА_2. Даний житловий будинок
знаходиться на земельній ділянці
площею 0,0502 га, яка належить йому на
праві приватної власності. Тобто
сторони проживають по сусідству і між
ними виникли неприязні стосунки з
приводу будівельних робіт, що
проводить ОСОБА_3 на подвір'ї, а саме, з
приводу влаштування траншеї, яка
закидана камінням.

Кожна особа, як це передбачає ст.3
ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення.

Перелік способів захисту
цивільних прав наведено у ст.16 ЦК
України, зокрема у п.3 ч.2 цієї статті
одним із таких способів є припинення
дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 1, 3, ст. 386, 391 ЦК
України судовому захисту підлягають
лише порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси фізичних
осіб. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутись до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його права, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобіганню
такому порушенню. Власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ч.1, 4, 5, 7 ст.319
ЦК України, власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд, проте
одночасно власність і зобов'язує.
Власник не може використовувати право
власності на шкоду правам, свободам та
гідності громадян, інтересам
суспільства, погіршувати екологічну
ситуацію та природні якості землі.

Згідно до ст.391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Як роз'яснено в п.33 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав" від
07.02.2014 року, відповідно до положень
статей 391, 396 ЦК позов про усунення
порушень права, не пов'язаних із
позбавленням володіння, підлягає
задоволенню у разі, якщо позивач
доведе, що він є власником або особою,
яка володіє майном (має речове право) з
підстави, передбаченої законом або
договором, і що діями відповідача, не
пов'язаними з позбавленням володіння,
порушується його право власності чи
законного володіння. Такий позов
підлягає задоволенню і в тому разі,
коли позивач доведе, що є реальна
небезпека порушення його права
власності чи законного володіння зі
сторони відповідача. При цьому суди
повинні брати до уваги будь-які
фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на
підставі яких за звичайних умов можна
зробити висновок про наявність такої
небезпеки. Позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню
незалежно від того, на своїй чи на чужій
земельній ділянці або іншому об'єкті
нерухомості відповідач вчиняє дії
(бездіяльність), що порушують право
позивача.

В пункті 35 цієї ж постанови
зазначено, що задовольняючи позов про
захист права власності від порушень, не
пов'язаних із позбавленням володіння,
суд має право як заборонити
відповідачу вчиняти певні дії, так і
зобов'язати відповідача усунути
наслідки порушення права позивача.

Як вбачається з листів
Коломийської міської ради, рішення про
надання ОСОБА_3 у власність земельної
ділянки по АДРЕСА_2, а також рішення про
відведення земельної ділянки для
забудови чи передачу земельної ділянки
в оренду з правом забудови не
приймалось. ОСОБА_3 підтверджує, що на
даний час його квартира знята з балансу
комунальної власності і ним
проводяться дії для подальшої
приватизації земельної ділянки біля
квартири з цільовим призначенням: для
будівництва та обслуговування житла. В
той час, як ОСОБА_2 являється законним
власником земельної ділянки площею 0,0502
га на якій знаходиться житловий
будинок в якому він проживає.

Те що ОСОБА_3 проводив будівельні
роботи на спірному подвір'ї без
відповідної правової підстави
підтверджується фототаблицями (а.с.18-25,
149-154). Крім того, сам відповідач не
заперечує, що після купівлі квартири по
АДРЕСА_2 він за власні кошти замовив
гравій для впорядкування території
навколо будинку, проревів каналізацію,
водопровід сусідам та здійснював
будівельні роботи, які стосуються його
квартири. При цьому, ОСОБА_3 підтвердив,
що не має оформленого у встановленому
законом порядку дозволу на
реконструкцію (перепланування,
добудову) квартири по АДРЕСА_2, на що
також потрібно дозвіл всіх
співвласників будинку, зокрема ОСОБА_2
Як вбачається з листа №А-445
Коломийського відділу управління
комунальним майном від 21.11.2012 року
ОСОБА_3 направлено письмовий припис з
попередженням про незаконність
добудови квартири без нотаріально
завіреної згоди мешканців будинків
АДРЕСА_2 та виготовлення відповідної
проектної документації (а.с.15).

Також з листа інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю в
Івано-Франківській області №а-17/293/2 від
08.08.2013 року вбачається, що під час
проведення перевірки було встановлено
на території будинковолодіння ОСОБА_3
невідомими особами здійснювались
земляні роботи, а також влаштовано
фундамент під будівлю (споруду)
невизначеного призначення (а.с.82).

Згідно заключення про проведення
візуального обстеження забудови
земельної ділянки по АДРЕСА_2 на
відповідність вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
проведеної ДП "Державний
науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут "НДІ
Проектреконструкція"
Івано-Франківський філіал, згідно п.5.3.
якого, забудовник, ОСОБА_3 не мав права
на забудову земельної ділянки у
відповідності до ч.4 ст.26 ЗУ "Про
регулювання містобудівної діяльності",
що свідчить про те, що ОСОБА_3 все таки
почав будівництво, а не ремонтні
роботи, як про це вказував представник
відповідача в судовому засіданні. Крім
того, відповідно до п.5.4. заключення про
проведення візуального обстеження
забудови земельної ділянки по АДРЕСА_2
на відповідність вимогам державних
стандартів, будівельних норм і правил
проведеної Державним підприємством
"Державний науково-дослідний та
проектно-вишукувальний інститут "НДІ
Проектреконструкція"
Івано-Франківський філіал,
забудовником, ОСОБА_3, порушено вимоги
державних стандартів, будівельних норм
і правил, нормативних актів з пожежної
безпеки, санітарного законодавства,
оскільки земляні роботи по влаштуванню
фундаментів - віддаль від влаштованого
в землі фундаменту до житлового
будинку складає всього 2,40 м. З
фототаблиць також вбачається, що
відповідачем розпочато будівництво,
оскільки він викопав траншеї та
закидав їх камінням, що свідчить про
розпочаті будівельні роботи по
влаштуванню фундаменту.

Матеріали справи не містять доказів, ні
про те, що ОСОБА_3, як забудовником,
отримано дозвіл на будівництво
(реконструкцію), ні про те, що він
взагалі звертався за його отриманням
та затвердженням проекту будівництва.
Не надано відповідних доказів і суду
апеляційної інстанції.

Враховуючи все вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про те, що
відповідач своїми діями, пов'язаними з
риттям траншеї для фундаменту, порушує
права позивача і тому правомірно
погодився з способом захисту
порушеного права, який обрав позивач,
шляхом припинення відповідної дії.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з резолютивною частиною
рішення суду першої інстанції стосовно
заборони ОСОБА_3 проводити будівництво
на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

На думку колегії суддів, ухваливши
рішення таким чином, суд першої
інстанції позбавив відповідача права в
майбутньому використовувати таке
право у випадку дотримання ним норм
законодавства при оформленні
земельної ділянки та реконструкції
(перепланування, добудову) належної
йому квартири, за умови отримання
належних дозволів, затвердження
проекту та погодження з суміжними
власниками.

Згідно ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам.

Згідно з ч.1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Будь-якому будівництву повинна
передувати наступна процедура:
отримання дозволу на будівництво, що
передбачено ч.2 ст. 18 Закону України "Про
основи містобудування" від 16 листопада
1992р., п.9 ст. Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21 травня
1997р., розробка проекту та його
узгодження з відповідними службами.

Порядок затвердження проекту
об'єкта архітектури визначається
Законом України "Про архітектурну
діяльність" від 20 травня 1999 року.

Відповідно до вимог п.4, 5 ст.26, ст.27
ЗУ "Про регулювання містобудівної
діяльності", право на забудову
земельної ділянки виникає та
реалізується її власником за умови
використання земельної ділянки
відповідно до вимог необхідної
містобудівної документації, отриманої
забудовником до початку виконання
будівельних робіт, зокрема: вихідних
даних, технічних умов, будівельного
паспорта, розроблення та затвердження
проектної документації.

Враховуючи зазначені вимоги
закону та встановлені у судовому
засіданні обставини, які свідчать, що
ОСОБА_3, як власником земельної ділянки
здійснюється її забудова без
оформлення права власності чи
користування земельною ділянкою та без
отримання ним у передбаченому законом
порядку відповідної дозвільної
документації, у тому числі і
затвердженого проекту на таке
будівництво, колегія суддів вважає за
необхідне заборонити продовження
такого будівництва до оформлення права
власності чи користування земельною
ділянкою та отримання відповідної
дозвільної документації за умови
погодження з усіма співвласниками
будинковолодіння.

Враховуючи зазначені вимоги
закону та встановлені обставини
справи, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК
України, рішення суду першої інстанції
підлягає зміні шляхом заміни абзацу
другого резолютивної частини рішення
абзацом іншого змісту про заборону
проведення будівництва до виникнення
певних обставин.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2
про зобов'язання відповідача здійснити
демонтаж котлованів, встановлених на
земельній ділянці біля будинку та
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до початку встановлення
котлованів, то суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у їх
задоволенні.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданих відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.31 ЦПК України, позивач має
право протягом усього часу розгляду
справи збільшити або зменшити розмір
позовних вимог, відмовитися від позову.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції ОСОБА_2 просив задовольнити
позов частково, а саме в частині
позовних вимог про заборону проводити
будівництво, тобто позивач зменшив
розмір позовних вимог, а від решта
вимог відмовився, що ним не
заперечується.

При цьому, позивач у своєму запереченні
на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначив,
що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим, а
тому просив залишити його без змін
(а.с.113-114).

Керуючись ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду від 15 жовтня 2013 року змінити,
замінивши абзац другий резолютивної
частини рішення абзацом наступного
змісту:

Заборонити ОСОБА_3, жителю АДРЕСА_2,
проводити будівництво на земельній
ділянці по АДРЕСА_2 до отримання ним у
передбаченому законом порядку
відповідної дозвільної документації, у
тому числі затвердженого проекту на
таке будівництво за умови погодження
будівництва з усіма співвласниками
будинковолодіння.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Г.І. Шалаута