АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3536/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О. В. Доповідач -
Демченко Е.Л. Категорія 45
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 25 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Самарської районної в місті
Дніпропетровську ради, ОСОБА_3,
Управління Держземагенства України у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області,
Дніпропетровської міської ради про
визнання рішення
недійсним,відновлення межі та усунення
перешкод в приватизації земельної
ділянки, -

в с т а н о в
и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з уточненим позовом
до Самарської районної в
м.Дніпропетровську ради, ОСОБА_3,
Управління Держземагенства України у
Дніпропетровському районі
Дніпропетровської області,
Дніпропетровської міськради про
визнання рішення недійсним,
відновлення межі та усунення перешкод
в приватизації земельної ділянки,
мотивуючи тим, що їй на праві власності
на підставі рішення Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
19 грудня 1996 року належить
домоволодіння АДРЕСА_1, яке розташоване
на земельній ділянці площею 800 кв.м, що
була надана її батьку ОСОБА_4
відповідно до договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
праві особистої власності від 31 травня
1957 року.

Зазначала, що з користувачами
земельної ділянки АДРЕСА_2 у її батьків
були родинні стосунки, а тому паркану
між спірними земельними ділянками вони
не зводили. На даний час власником
домоволодіння НОМЕР_1 є відповідач
ОСОБА_3 В листопаді 2008 року на прохання
останнього про узгодження меж, вона
підписала акт узгодження меж, при цьому
відповідач запевнив її, що розмір площі
земельних ділянок буде відповідати
площі земельних ділянок відповідно до
документів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3
самостійно змінив розташування
земельної ділянки, через що виник
земельний спір, який був розглянутий
комісією з питань розгляду земельних
спорів Самарської районної в
м.Дніпропетровську ради та було
прийнято рішення запропонувати ОСОБА_2
та ОСОБА_3 вирішувати питання у
відповідності до ст.103 ЗК України, а
питання щодо можливості відновлення
меж відповідно до первинних наділів
земельних ділянок повинно
вирішуватися в судовому порядку, а тому
просить визнати недійсним рішення ІХ
сесії VI скликання Самарської районної
в м.Дніпропетровську ради від 08 червня
2012 року №10/9 «Про вирішення спору з
питань суміжного користування по
вул.Дитинства,29,31»; відновити межу між
земельними ділянками НОМЕР_1 та АДРЕСА_1
та встановити її відповідно до плану
земельної ділянки АДРЕСА_1, складеної
на підставі рішення виконкому
Дніпропетровської районної ради
депутатів трудящих ся від 10 травня 1957
року №216; усунути їй перешкоди в
приватизації земельної ділянки
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання Управління
Держземагенства України у
м.Дніпропетровську виключити
відомості про земельну ділянку площею
0,0939га та анулювати кадастровий номер.

Рішенням Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2013
року ОСОБА_2 в задоволені позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на те, що рішення
постановлене з порушенням норм
матеріального й процесуального права,
просить рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом встановлено і це
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 є власником домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

З довідки про землекористування,
яка видана Дніпропетровським
міжміським бюро технічної
інвентаризації, вбачається, що ділянка
АДРЕСА_3 перебуває у користуванні
ОСОБА_4 на підставі рішення виконкому
Дніпропетровської райради від 10/V-1957
року №216, ділянка має площу 800 кв.м (а.с.7).

Статтею 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Будь-яких документів на підтвердження
правомірності володіння чи
користування земельною ділянкою
позивачем до суду не надано.

Листом від 06 березня 2012 року №8/22-137
виконавчий комітет Дніпропетровської
міськради повідомив позивача, що
земельні спори, відповідно до вимог
чинного законодавства, щодо меж
земельних ділянок, які перебувають у
власності і користуванні громадян по
фактичному розміщенню приватних
домоволодінь та додержання
громадянами правил добросусідства, з
урахуванням розташування земельних
ділянок на територіях відповідних
районів, вирішують районні у місті ради
на підставі висновків районних комісій
по вирішенню земельних спорів (а.с.8).

З протоколу засідання комісії з питань
земельних спорів Самарської районної у
місті Дніпропетровську ради від 16
травня 2012 року видно, що комісією
запропоновано ОСОБА_2 та ОСОБА_3
вирішувати питання у відповідності до
ст.103 ЗК України. Питання щодо
можливості відновлення між відповідно
до первинних наділів земельних ділянок
повинне вирішуватися у судовому
порядку (а.с.11).

Рішенням Самарської районної у
м.Діпропетровську ради від 08 червня 2012
року №10/9 рада погодилась з висновками
комісії з питань розгляду земельних
спорів (а.с.12).

Відповідно до рішення
Дніпропетровської міської ради від 06
листопада 2002 року № 41/4 «Про визначення
повноважень районних у місті рад з
питань вирішення земельних спорів»
земельні спори відповідно до вимог
чинного законодавства щодо меж
земельних ділянок, які перебувають у
власності і користуванні громадян по
фактичному розміщенню приватних
домоволодінь та додержання
громадянами правил добросусідства з
урахуванням розташування земельних
ділянок на територіях відповідних
районів вирішують районні у місті ради
на підставі висновків районних комісій
по вирішенню земельних спорів. Крім
того, комісія є дорадчим органом, її
висновки носять рекомендаційний
характер і є підставою для прийняття
рішення із зазначеного питання
районною у місті радою або для розгляду
питання у судовому порядку.

В матеріалах справи відсутня відмова
Дніпропетровської міської ради щодо
вирішення земельного спору, а
міститься лише лист з роз`ясненням.

Відповідно до приписів ст.ст.81,116 ЗК
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки,
зокрема, на підставі безоплатної
передачі із земель державної та
комунальної власності, приватизації
земельних ділянок, що були раніше
надані їм у користування.

Частиною 3 ст.158 ЗК України передбачено,
що органи місцевого самоврядування
вирішують земельні спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності і
користуванні громадян, та додержання
громадянами правил добросусідства, а
також спори щодо розмежування меж
районів у містах.

Згідно із ст.158 ЗК України суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користуванні громадян -
заявників, які не погоджуються з
рішенням органу місцевого
самоврядування чи органу виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.
Зазначені спори підлягають розгляду
судами незалежно від того,
розглядалися вони попередньо органом
місцевого самоврядування або органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів чи ні. Рішення цих органів
щодо такого спору не може бути
підставою для відмови в прийнятті
заяви чи для закриття провадження в
порушеній справі.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що
власник земельної ділянки має право
вимагати від власника сусідньої
земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістилися, або
стали невиразними. Порядок відновлення
меж визначається центральним органом
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

Проте позивачем не надано належних
доказів того, що вона на відповідній
правовій підставі має право на
користування чи володіння спірною
земельною ділянкою. З наданих ОСОБА_2
документів видно, і це не заперечується
позивачем, що земельна ділянка АДРЕСА_1
в 1957 році була надана у користування її
батьку ОСОБА_4, з заявою до відповідного
компетентного органу про виділ їй
земельної ділянки, вона не зверталася.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що з'ясувавши в
достатньо повному об'ємі права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм правову
оцінку, суд першої інстанції ухвалив
правильне рішення.

Апеляційна скарга є необґрунтованою та
безпідставною, приведені в ній доводи
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
а тому колегією суддів до уваги не
приймаються.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Судді: