Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1444/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Панкеєва О.В.,

Мануйлова Ю.С.,

При секретарі: Бурима В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 02 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_3 як спадкоємець
ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення матеріальної
шкоди, який згодом уточнила, в якому
зазначила, що 10.11.2006 р. ОСОБА_4 придбала
будинок у ОСОБА_5, розташований по
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу будинку,
зареєстрований приватним нотаріусом
Мелітопольського нотаріального округу
ОСОБА_6 Земельну ділянку площею 600,14
кв.м., яка зареєстрована за ОСОБА_5 за
державним актом про право власності
від 05.06.2007 р., розташовану за цією ж
адресою ОСОБА_4 не купила у ОСОБА_5
відповідно до вимог ст. 120 ЗК України,
дійсної в редакції, яка діяла на час
укладання угоди по будинку від 10.11.2006 р.

З 10.11.2006 р. до 20.11.2012 р. ОСОБА_4 незаконно
фактично користувалась та утримувала
земельну ділянку її батька ОСОБА_5,
займалась городом та садом, незаконно
користувалась та утримувала її сусідню
земельну ділянку площею 461,92 кв.м. без
правовстановлюючих документів на ці
дві земельні ділянки, що
підтверджується проведенням
комунікацій газовідведення та
водовідведення без згоди власників
земельних ділянок. За весь цей час
тягнулась судова тяганина між ОСОБА_4
та ОСОБА_5 та з нею більш 6 років та
продовжується.

Тільки тепер постановлено рішення суду
від 20.11.2012 р., яким визнано за ОСОБА_4
право власності на земельну ділянку
площею 600 кв.м. та встановлено право на
постійний земельний сервітут на
земельну ділянку площею 461,92 кв.м. з дня
придбання будинку з 10.11.2006 р., що є
доказом відповідно до вимог ст.ст. 57, 60,
64 ЦПК України незаконного користування
та утримання ОСОБА_4 земельних ділянок
без правовстановлюючих документів за
вказаний період більше 6 років.

Відповідно державного акту від 05.06.2007 р.
право власності на земельну ділянку
зареєстровано за ОСОБА_5 та визнано
дійсним за рішенням Апеляційного суду
Запорізької області від 09.06.2009 р. на
теперішній час.

ІНФОРМАЦІЯ_1 р. її батько, ОСОБА_5, помер.
Вона є спадкоємицею та правоприємником
ОСОБА_5, тому звертається з позовною
заявою про відшкодування матеріальної
шкоди, понесеної її батьком за життя,
незаконним позбавленням права
власності її батька після смерті за
життя нею, незаконним користуванням
ОСОБА_4 двома земельними ділянками за
період з 10.11.2006 р. до 20.11.2012 р.

За рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 20.11.2012 р.
примушено позбавили ОСОБА_5 після
смерті за життя права власності на
земельну ділянку, в зв'язку з чим
відповідно до вимог п. З ст. 321 ЦК
України, повинно бути відшкодування
вартості земельної ділянки в повному
обсязі на її користь спадкоємця з
застосуванням вимог ст.201 ЗК України.

Крім того, з порушенням ОСОБА_4 її прав
власності на земельну ділянку площею
461,92 кв.м., не допуском її на земельні
ділянки за весь час судових проваджень
з 10.11.2006 р. до теперішнього часу. Для
визначення стягнення матеріальної
шкоди за період незаконного фактичного
користування земельними ділянками,
необхідно застосувати вимоги ст. 201 ЗК
України, стягненням з ОСОБА_4 визначену
матеріальну шкоду в розмірі 178731 грн.
ОСОБА_4 самовільно зайняла та
утримувала без достатньо правової
підстави земельну ділянку площею 600,14
кв.м., розташовану по АДРЕСА_1, вартістю
100 996 грн. та земельну ділянку площею 461,92
кв.м., розташовану по АДРЕСА_1, вартістю
77 735 грн. за період з 10.11.2006 р. до 20.11.2012 р.,
яка складає в сумі: 100 996 грн. + 77 735=178 731
грн.. Таким чином, відповідачка повинна
відшкодувати їй, як спадкоємиці,
матеріальну шкоду в повному обсязі,
заподіяну незаконним фактичним
користуванням земельними ділянками на
її користь 178 731 грн. за період з 10.11.2006 р.
по 20.11.2012 р.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про стягнення з
ОСОБА_4 на її користь 6701 грн. 29 коп, з
яких: 1530 грн. штраф за невжиті заходи з
боротьби з бур"янами, 1 713 грн. за
виконавчі дії, 2 922,09.грн. за рішенням
суду від 10.07.2008р., 549,20 грн. судові
витрати за рішенням суду від 20.11.2012р., 1
700 грн. за юридичні послуги.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 як спадкоємця ОСОБА_5 про
стягнення матеріальної шкоди, суд
обгруновно виходив із недоведеності
заявлених вимог останньої.

За нормами ст., ст. 1218, 1166 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов"язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Майнова шкода, завдана діями чи
бездіяльністю майну фізичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Пунктом 2 Пленуму Верховного Суду
України „Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 року
роз"яснено, що майнова шкода, завдана
неправомірними діями чи бездіяльністю
майну фізичної особи відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала
за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв"язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно до вимог норм ст., ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін, на яких покладено
обов"язок подати докази та довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Проте ОСОБА_3 не було доведено, що
спадкодавцю ОСОБА_5 було завдано
матеріальну шкоду незаконним
користуванням ОСОБА_4 земельними
ділянками розміром 600,14 кв.м та 461,92 кв.м.
у період часу з 10.11.2006р. до 29.03.2010р., часу
його смерті, а також що мались вимоги
спадкодавця про відшкодування цієї
матеріальної шкоди і вони ввійшли до
складу спадщині.

Позовні вимоги ОСОБА_3 як спадкоємця
ОСОБА_5 обгрунтовані тим, що з 10.11.2006 р.
до 20.11.2012 р. ОСОБА_4 незаконно фактично
користувалась та утримувала земельну
ділянку її батька ОСОБА_5 площею 600,14
кв.м., займалась городом та садом,
незаконно користувалась та утримувала
її сусідню земельну ділянку площею 461,92
кв.м. без правовстановлюючих
документів на ці дві земельні ділянки,
що підтверджується проведенням
комунікацій газовідведення та
водовідведення без згоди власників
земельних ділянок.

Також позивач вважала, що рішенням суду
від 20.11.2012 р. визнано за ОСОБА_4 право
власності на земельну ділянку площею 600
кв.м. та встановлено право на постійний
земельний сервітут на земельну ділянку
площею 461,92 кв.м., що на її думку є
доказом незаконного користування та
утримання ОСОБА_4 земельних ділянок без
правовстановлюючих документів за
період з 2006р.по 2012 р., більше 6 років.

Однак згідно до ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов"язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Цивільні права та обов"язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

У випадках встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов"язки можуть виникати з
рішення суду.

З матеріалів справи слідує, що 10.11.2006 р.
ОСОБА_4 придбала будинок у ОСОБА_5,
розташований по АДРЕСА_1 на підставі
договору купівлі-продажу будинку, який
було зареєстровано приватним
нотаріусом Мелітопольського
нотаріального округу ОСОБА_6 та який
було розташовано на земельній ділянці
площею 600,14 кв.м..

За нормами ч.1 ст. 377 ЦК України( в
редакції на момент укладенні договору
купівлі продажу будинку) зазначено, що
до особи, яка придбала житловий будинок
переходить правов власності на
земельну ділянку, на якій його
розміщено, без зміни її цільового
призначення, у розмірах встановлених
договором.

Також рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду від 20.11.2012 року,
залишеним без змін, апеляційною
інстанцією від 28.03.2013 року,
підтверджено, що при придбанні 10.11.2006 р.
ОСОБА_4 будинку ОСОБА_5 за адресою:
АДРЕСА_1 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу,
земельна ділянка площею 600,14 кв.м.
перейшла у власність ОСОБА_4 з моменту
укладення договору купівлі - продажу
цього будинку, а тому ОСОБА_5 не мав
права розпоряджатись цією земельною
ділянкою після продажу будинку ОСОБА_4.

З вищенаведеного слідує, що ОСОБА_4 за
життя ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року, матеріальної шкоди останньому
спричинено не було, бо ОСОБА_4 на
законних підставах отримала і
користувалась земельною ділянкою
розміром 600,14 к.в.м. за адресою АДРЕСА_1.

Також за свої життя, 05.05.2001 року, ОСОБА_5
подарував земельну ділянку розміром
461,92 кв.м. ОСОБА_3, на той час ОСОБА_3,
внаслідок чого після смерті ОСОБА_5
спадщина на вказану земельну ділянку
не відкривалася.

Отже до спадщини після смерті ОСОБА_5
право на відшкодування матеріальної
шкоди за незаконне, на думку позивача,
користування ОСОБА_4 вказаними
земельними ділянками не ввійшло.

Відносно вимог про відшкодування
матеріальної шкоди за незаконне, на
думку позивача, користування
земельними ділянками розміром 600,14 кв.м.
та 461,22 кв.м. після смерті ОСОБА_5, а саме
у період з 30.03.2010 року по 20.11.2012 року,
мається рішення Мелітопольського
міськрайонного суду від 20.11.2012 року,
залишеним без змін, апеляційною
інстанцією від 28.03.2013 року про відмову у
їх задоволенні.

Таким чином підстав вважати, що рішення
суду про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3 у цій справі ухвалено з
порушенням норм матеріального чи
процесуального законодавства судова
колегія не вбачає.

Доводи апелянта не грунтуються
на вимогах норм діючого законодавства,
а вимоги апеляційної скарги про
ухвалення нового рішення про стягнення
з ОСОБА_4 на користь апелянта 6701,29 грн, з
яких: 1530 грн. штраф за невжиті заходи з
боротьби з бур"янами, 1 713 грн. за
виконавчі дії, 2 922,09.грн. за рішенням
суду від 10.07.2008р., 549,20 грн. судові
витрати за рішенням суду від 20.11.2012р., 1
700 грн. за юридичні послуги виходять за
межі позовних вимог, які були предметом
спору у суді першої інстанції.

Керуючись ст., ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 02 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: