АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/333/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Ф.Ф. Доповідач - Слоквенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

"27" березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_6, третя особа
- ОСОБА_7, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, передання майна в
управління, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк", ОСОБА_7 про визнання
договору іпотеки недійсним за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" на рішення
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року ПАТ КБ «Приват Банк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_7
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, з урахуванням подання заяви
про заміну первісного відповідача
ОСОБА_7 належним - ОСОБА_8, та залучення
третьої особи - ОСОБА_7, а також зміни
предмету позову. В обґрунтування
позову банк посилався на те, що, ОСОБА_7
на підставі укладеного з позивачем
кредитного договору №DNHDGK00000282 від 21
лютого 2006 року отримав кредит в розмірі
52000 доларів США, зобов'язавшись його
повернути до 19 лютого 2021 року на умовах
кредитного договору. Зобов'язання
позичальника за цим кредитним
договором забезпечено договором
іпотеки від 21 лютого 2006 року, предметом
якої є майнові права позичальника на
отримання у власність нерухомого майна
- квартири будівельний номер 12.3 на 12
поверсі в будинку АДРЕСА_1, яка буде
належати позичальнику на підставі
договору №03/583 від 10 січня 2006 року.
Станом на 30 серпня 2012 року
заборгованість позичальника склала
126815,19 доларів США і частково - в розмірі
61414,48 доларів США була присуджена до
стягнення за рішенням Жовтневого
районного суду від 02 листопада 2009 року.
Вказуючи, що зазначене рішення суду про
стягнення кредитної заборгованості не
виконане, а позивачу стало відомо про
передачу позичальником належних йому
майнових прав (предмету іпотеки) іншій
особі - відповідачу ОСОБА_6 без згоди
позивача, останній просив суд звернути
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 шляхом її продажу позивачем із
укладенням договору купівлі-продажу
позивачем від свого імені з іншою
особою покупцем із встановленням
початкової ціни продажу на рівні,
визначеному договором іпотеки - 383040
гривень, з правом замовляти технічну
інвентаризацію та брати участь у її
проведенні, з правом замовлення та
отримання витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно для
відчуження, з правом отримання
технічного паспорту на нерухомість,
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з правом
замовлення та отримання витягів з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, Державного
реєстру обтяжень рухомого майна,
Державного реєстру обтяжень рухомого
майна про податкові застави,
Державного реєстру іпотек, Державного
реєстру правочинів щодо нерухомості, з
правом направлення грошових коштів по
договору купівлі-продажу на погашення
заборгованості за кредитним договором
та з можливістю здійснення позивачем
всіх передбачених законом дій,
необхідних для продажу предмета
іпотеки. Також банк просив суд передати
йому в управління, шляхом вилучення у
відповідача спірної квартири на період
до її реалізації( т.1 а.с.159-160, 165-171).

У червні 2013 року ОСОБА_6 подав зустрічну
позовну заяву, в якій просив суд
визнати недійсним договір іпотеки від
21 лютого 2006 року, укладений між
іпотекодержателем, правонаступником
якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7,
як іпотекодавцем, з тих підстав, що
чинне законодавство, на час укладення
спірного договору іпотеки, не
передбачало можливості передання в
іпотеку майнових прав на нерухоме
майно, хоча це було фактично здійснено
у спірному договорі ( т.1 а.с.194-196).

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Приват Банк» було відмовлено. Позовні
вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_6
було задоволено, визнано недійсним
договір іпотеки №DNHDGK00000282 від 21 лютого
2006 року, укладений між ОСОБА_7 та
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського округу
ОСОБА_9, реєстровий номер №269( т.2, а.с.
90-96).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват
Банк», посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
рішення суду від 24 жовтня 2013 року та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог за первісним позовом та
відмову в задоволенні позовних вимог
за зустрічним позовом( т. 2, а.с. 102-108).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
10 січня 2006 року між ТОВ «К енд Фд» та
ОСОБА_7 було укладено договір №03/583, за
умовами якого ОСОБА_7 зобов'язався
прийняти участь в дольовому
фінансуванні будівництва житлового
будинку по АДРЕСА_1, а ТОВ «К енд Фд» -
здійснити його будівництво та після
прийняття до експлуатації передати
ОСОБА_7 його долю в будівництві у
вигляді квартири будівельний номер 12.3
на 12 поверсі в будинку АДРЕСА_1 21 лютого
2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як
кредитодавцем, правонаступником якого
є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_7, як
позичальником, укладено кредитний
договір №DNHDGK00000282, за умовами якого
позичальник отримав кредит в розмірі
52000 доларів США, зобов'язавшись його
повернути до 19 лютого 2021 року
щомісячними платежами, сплативши 12%
річних за користування кредитом та
інші обов'язкові платежі відповідно до
умов договору. При порушенні
позичальником строків та порядку
погашення кредиту, він зобов'язався
сплатити кредитодавцю пеню в розмірі
0,15% від суми простроченого платежу, але
не менше 1 гривні за кожен день
прострочення. Виконання позичальником
своїх договірних зобов'язань із
повернення кредиту забезпечено
договором іпотеки №DNHDGK00000282 від 21
лютого 2006 року, укладеним між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», як іпотекодержателем,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_7, як
іпотекодавцем. Предметом договору
іпотеки визначено майнові права
іпотекодавця на отримання у власність
згідно договору №03/583, укладеного 10
січня 2006 року між ТОВ «К енд Фд» та
ОСОБА_7, нерухомого майна - квартири
будівельний номер 12.3 на 12 поверсі,
розташованої в будинку АДРЕСА_1, яка
(квартира) буде належати позивачу на
праві власності на підставі вказаного
договору №03/583 від 10 січня 2006 року. 27
вересня 2007 року між ТОВ «К енд Фд» та
ОСОБА_6 було укладено аналогічний
зазначеному вище договору №03/583 від 10
січня 2006 року договір №3/1001 про дольову
участь ОСОБА_6 у будівництві, предметом
якого також стала квартира будівельний
номер 12.3 на 12 поверсі, розташованої в
будинку АДРЕСА_1. В доповнення до цього
договору в той же день 27 вересня 2007 року
складено тристоронній акт, підписаний
ТОВ «К енд Фд», ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
відповідно до якого останній здійснив
повний розрахунок з ОСОБА_7 за спірну
квартиру в розмірі 91920 доларів США, в
зв'язку із чим договір №03/583 від 10 січня
2006 року втратив свою силу, і того ж дня
ОСОБА_7 на адресу ТОВ «К енд Фд»
направлено заяву про розірвання
договору №03/583 від 10 січня 2006 року та
переведення внесених ОСОБА_7 коштів на
ім'я ОСОБА_6 із укладенням з ним
договору. 28 вересня 2007 року на
виконання договору №3/1001 від 27 вересня
2007 року між ОСОБА_6 та ТОВ «К енд Фд»
укладено акт приймання-передачі,
згідно якого ОСОБА_6 прийняв від ТОВ «К
енд Фд» квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2009 року,
залишеним в силі ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року, за ОСОБА_6
визнано право власності на квартиру
АДРЕСА_1. 14 квітня 2011 року ОСОБА_6
здійснено державну реєстрацію права
власності на зазначену квартиру, в якій
він і проживає.

ОСОБА_7, як позичальник за кредитним
договором №DNHDGK00000282 від 21 лютого 2006
року, не виконував належним чином взяті
на себе кредитні зобов'язання,
внаслідок чого утворилась
заборгованість, розмір якої станом на 30
серпня 2012 року становить 126815,19 доларів
США (за курсом НБУ 1013633,81 гривень). 02
листопада 2009 року заочним рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська, яке набрало законної
сили 05 січня 2010 року, вирішено стягнути
з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№DNHDGK00000282 від 21 лютого 2006 року в розмірі
61414,48 доларів США. Відомості щодо
виконання даного рішення в матеріалах
справи відсутні. 11 вересня 2013 року
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
визнано протиправними дії приватного
нотаріуса ДМНО ОСОБА_9 щодо накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна, а саме спірної квартири
будівельний номер 12.3, розташованої в
будинку АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приват Банк» та
задовольняючи вимоги зустрічного
позову ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що за ст. 5 Закону
України «Про іпотеку» в редакції
чинної на час укладення договору
іпотеки не передбачалась можливість
укладення іпотечного договору,
предметом іпотеки за яким були б
майнові права, а саме майнові права на
об'єкт незавершеного будівництва,
право власності на який виникне у
іпотекодавця в майбутньому. Крім того,
суд вважав, що пропуску ОСОБА_6 строку
позовної давності не відбулося,
оскільки останньому не було відомо про
обтяження спірної квартири іпотекою,
так як оспорюваний договір укладався
між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_7, а
ОСОБА_6 про обтяження іпотекою спірного
нерухомого майна стало відомо лише
після звернення ПАТ КБ «Приват Банк» до
суду 16 січня 2012 року. У ОСОБА_6 виникло
право на оскарження іпотечного
договору, так як він є заінтересованою
особою, правомочною щодо оскарження
договору іпотеки.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки суд дійшов них через
неправильне застосування норм
матеріального права, що у
відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 553 - 554 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором
боржника за виконання ним свого
обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку,
відповідають перед кредитором
солідарно, якщо інше не встановлено
договором поруки.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Судом встановлено, що зобов'язання за
кредитним договором №DNHDGK00000282 від 21
лютого 2006 року, були забезпечені
іпотекою відповідно до договору
іпотеки №DNHDGK00000282 від 21 лютого 2006 року.
Відповідно до п. 2 вказаного договору
іпотеки, іпотекою забезпечується
виконання зобов'язань іпотекодавця
ОСОБА_7, що випливають з кредитного
договору: повернення кредиту, сплата
відсотків за користування кредитом,
сплата пені та штрафів, відшкодування
збитків, а також вимоги іпотеко
держателя щодо відшкодування: витрат,
пов'язаних з пред'явленням вимоги за
основним зобов'язанням і зверненням
стягнення на предмет іпотеки, витрат по
реєстрації іпотеки, збитків, завданих
порушенням умов договору іпотеки.

Предметом іпотеки згідно п.6 цього
договору є майнові права на отримання у
власність згідно договору № 03/583,
укладеного 10.01.2006 року між ТОВ «К ЕНД
ФД» та ОСОБА_7, нерухомого майна, а саме:
квартира будівельний номер 12.3.,
розташовану на 12 поверсі загальною
площею 91,20 кв.м., житлова площа - 53, 20 кв.м.
Предмет іпотеки буде належати
іпотекодавцю на праві власності на
підставі договору № 03/583 від 10.01.2006 року.
Предмет іпотеки переданий в іпотеку з
невід'ємними при належностями, які
знаходяться в ньому. Предмет іпотеки
буде зареєстрований у встановленому
законом порядку як окремий виділений в
натурі об'єкт права власності. Предмет
іпотеки знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Цільове призначення предмету
іпотеки - жила нерухомість.

Судом не враховано, що ч.2 ст.546 ЦК
України передбачає можливість
встановлення сторонами договору інших,
ніж передбачені законом видів
забезпечення виконання зобов'язання, і
помилково прийшов до висновку що дана
норма не підлягає застосування до
спірних правовідносин, оскільки вони
виникли з приводу саме передбаченого
законом способу забезпечення
зобов'язання - іпотеки, а не іншого
довільно визначеного сторонами.

Тим більш, суд при відмові у
задоволенні первісного позову не
врахував положення Закону України «Про
іпотечне кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати», хоча він також
регулює відносини, що виникають з
приводу забезпечення кредитного
договору та відносини на стадії
укладення іпотечних договорів. А за
положеннями цього закону, в редакції
чинній на час укладання договору,
іпотека може виникати щодо майнових
прав на нерухомість, будівництво якої
не завершено.

Крім того, відповідно до п. 17.7 Договору
іпотеки №DNHDGK00000282 від 21 лютого 2006 року,
іпотекодавець зобов'язаний не
передавати предмет іпотеки в оренду
(майновий найм), у лізинг, наступну
іпотеку, у спільну діяльність або
позичку, не здійснювати його
відчуження або інше розпорядження
предметом іпотеки без письмової згоди
іпотекодержателя. Оскільки будь-якої
згоди на відчуження або інше
розпорядження предметом іпотеки ПАТ КБ
«Приват банк» ОСОБА_7 не надавало,
відповідно будь-яке відчуження
предмету іпотеки неможливе і є
незаконним.

А, за змістом ст. 23 Закону України «Про
іпотеку» у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Посилання ОСОБА_10 на те, що він не знав
про наявність іпотечного договору, не
може бути підставою для визнання
договору іпотеки недійсними, оскільки
про наявність договору договор іпотеки
йому стало відомо, ще 03.06.2009 року.

Крім того, під час розгляду справи, до
апеляційного суду Дніпропетровської
області надійшла копія постанови
Верховного Суду України від 05 лютого 2014
року, згідно якої ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 року, про визнання
за ОСОБА_6 права власності на квартиру
АДРЕСА_1, (на яку посилався ОСОБА_10 у
підтвердження свого права власності і
відповідно права на визнання недійсним
договору іпотеки від 21 лютого 2006 року),
було скасовано та справу направлено на
новий розгляд до суду касаційної
інстанції. А ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 березня 2014 року рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 23 жовтня 2012 року, яким
відмовлено ОСОБА_6 у задоволенні вимог
про визнання права власності на
оспорювану квартиру, залишено без
змін.

Таким чином, оскільки позичальником
ОСОБА_7, свої зобов"язання перед банком
невиконано, наявні підстави для
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Але колегія суддів вважає необхідним
відмовити у передачі майна в
управління шляхом вилучення у
відповідача спірної квартири на період
до її реалізації, з тих підстав, що при
звернені стягнення на предмет іпотеки,
суд керуючись положеннями ст. 39 Закону
України «Про іпотеку» та роз'ясненнями
наданими у п. 42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
зазначає в резолютивній частині
рішення суду в разі задоволення позову
про звернення стягнення в
обов'язковому порядку: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації (при цьому суд
може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

Вищезазначених дій достатньо для
захисту порушеного права Банку, як
іпотеко- держателя, тим більш,
доцільність застосування передачі
майна в управління шляхом вилучення у
відповідача спірної квартири на період
до її реалізації банком ніяким чином не
обґрунтовано, хоча позов неодноразово
уточнювався та доповнювався.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов помилкового висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», а
тому колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване рішення
підлягає скасуванню із ухваленням
нового, яким позовні вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки підлягають
частковому задоволенню та відмови у
задоволені позову ОСОБА_6

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України,
апеляційний суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» - задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 жовтня 2013 року
-скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № DNHDGK00000282 від 21
лютого 2006 року в розмірі 126 815, 19 доларів
США з яких: заборгованість по основній
сумі кредиту - 50 901, 35 доларів США;
заборгованість за відсотками за
користування кредитом - 31 068, 76 доларів
США; пені за несвоєчасність виконання
зобов'язання за кредитним договором - 39
656, 59 доларів США; комісії за
користування кредитом - 5 188, 49 доларів
США, яка утворилась станом на 30 серпня
2012 року, звернути стягнення на належний
на праві приватної власності ОСОБА_6
квартиру №64 в житловому будинку літ.
А-15, 16 пох. 1-8, I, загальною площею 100,4 кв.м.
(житлова площа 32, 80 кв.м.), що розташована
за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу
Банком вказаного предмету іпотеки, з
укладанням від ПАТ КБ «ПриватБанк»
договору купівлі-продажу, в тому числі
нотаріального укладення договору
купівлі-продажу з іншою особою
покупцем із встановленням початкової
ціни на рівні не нижче 383 040 грн., з
правом замовляти технічну
інвентаризацію та брати участь у її
проведенні, з правом замовлення та
отримання витягів з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно для
відчуження нерухомості, з правом
отримання технічного паспорту на
нерухомість, дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з правом замовлення
та отримання витягів з Єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна, Державного реєстру обтяжень
рухомого майна, Державного реєстру
обтяжень рухомого майна про податкові
застави, Державного реєстру іпотек,
Державного реєстру правочинів щодо
нерухомості, правом направлення
грошових коштів по договору
купівлі-продажу на погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DNHDGK00000282 від 21 лютого 2006 року та з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмета
іпотеки.

В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6 - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: