Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за кредитними договорами за касаційною
скаргою публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
указаним позовом, посилаючись на те, що
відповідно до умов кредитного договору
від 28 грудня 2006 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Ексім»
(далі - ТОВ «Ексім») отримало кредитні
кошти у розмірі 2 130 797 швейцарських
франків, що еквівалентно 8 817 894 грн. 27
коп. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк того ж дня
уклав із ОСОБА_3 договір поруки. Крім
того, згідно з умовами кредитного
договору від 23 березня 2007 року
товариство отримало кредитні кошти у
розмірі 428 036 швейцарських франків, що
еквівалентно 1 782 537 грн. 09 коп. У
результаті порушення умов кредитних
договорів утворилася заборгованість,
яку боржник та поручитель у
добровільному порядку сплачувати
відмовились. Ураховуючи викладене,
позивач просив стягнути з відповідача
як з поручителя кредитну
заборгованість у розмірі 21 844 465 грн. 74
коп.

Справа судами розглядалася
неодноразово. Рішенням
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 25
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 06
червня 2013 року, у задоволенні позову
ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року судові рішення першої та
апеляційної інстанцій залишені без
змін.

Постановою Верховного Суду України від
05 лютого 2014 року ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року скасовано.
Справу передано на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк»
просить скасувати судові рішення,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
й ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
банк без згоди поручителя збільшив
відсоткову ставку річних, у результаті
чого збільшився обсяг його
відповідальності, що є підставою для
припинення договору поруки.

Апеляційний суд погодився із доводами
та висновками суду першої інстанції,
зазначивши при цьому, що внесення 16
липня 2009 року змін до кредитного
договору та договору поруки не можуть
розцінюватися як погодження
збільшення відсоткової ставки.

Проте з таким висновком судів
погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судові рішення
не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до
умов кредитного договору від 28 грудня
2006 року ТОВ «Ексім» отримало кредитні
кошти у розмірі 2 130 797 швейцарських
франків, що еквівалентно 8 817 894 грн. 27
коп. На забезпечення виконання умов
кредитного договору банк того ж дня
уклав із ОСОБА_3 договір поруки. Крім
того, згідно умов кредитного договору
від 23 березня 2007 року товариство
отримало кредитні кошти у розмірі 428 036
швейцарських франків, що еквівалентно 1
782 537 грн. 09 коп.

Пред'являючи позов, банк посилався на
те, що у результаті порушення умов
кредитних договорів утворилася
заборгованість у розмірі 21 844 465 грн. 74
коп., яку боржник та поручитель у
добровільному порядку сплачувати
відмовились.

Відповідно до п. п. 1.1.,1.3 договору поруки
ОСОБА_3 зобов'язався перед кредитором
відповідати солідарно з боржником за
несвоєчасне виконання зобов'язань, які
виникають з умов кредитного договору,
включаючи повернення основної суми
боргу, сплату процентів, комісій,
відшкодування можливих збитків, сплату
пені та інших штрафних санкцій.

16 липня 2009 року між ПАТ «УкрСиббанк» та
ТОВ «Екстім» укладено додаткову угоду
до кредитного договору, за умовами якої
сторони зобов'язувались оформити
протягом 40 днів з моменту проведення
реструктуризації основного боргу
договір іпотеки нежитлового
приміщення, розташованого АДРЕСА_3. У
випадку невиконання даної умови
передбачено підвищення процентної
ставки за кредитом на 3 %.

Того ж дня банк уклав із ОСОБА_3
додаткову угоду до договору поруки
(згода забезпечувати змінене
зобов'язання), за змістом п. 5.11 якої
передбачено, що сторони досягли згоди
відносно розміру, строку і порядку
виконання зобов'язань, що
забезпечуються відповідно до цього
договору, розуміючи при цьому
можливість зміни розміру зобов'язань у
більшу та/або меншу сторону, строку і
порядку його виконання у випадках,
передбачених умовами договору (ів), що
обумовлюють основне зобов'язання.
Сторони підтверджують, що згідно з
договором забезпечуються також і
розмір зобов'язань, строк і порядок їх
виконання, який може бути змінено
відповідно до умов вищезазначених
договору (ів), що обумовлюють основне
зобов'язання.

Оскільки вимоги п. 2.2 додаткової угоди
до кредитного договору боржник не
виконав, банк збільшив відсоткову
ставку за кредитним договором на 3 %.

Зміст договору як угоди (правочину)
складає сукупність визначених на
розсуд сторін та погоджених ними умов,
в яких закріплюються їх права і
обов'язки, що складають зміст
договірного зобов'язання
(ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч.
1 ст. 3 ЦК України зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554
ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим
заходом майнового характеру,
спрямованим на забезпечення виконання
основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що
встановлює зобов'язальні
правовідносини між особою, яка
забезпечує виконання зобов'язання
боржника, та кредитором боржника.

Обсяг зобов'язань поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється, зокрема, у разі
зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Тобто закон пов'язує припинення
договору поруки зі зміною основного
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови, що
така зміна призведе до збільшення
обсягу відповідальності поручителя, а
не із зміною будь-яких умов основного
договору.

Зміна договору - це трансформація
будь-якої або декількох умов, які
складають зміст договору.

Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна
або розірвання договору вчиняється в
такій самій формі, що й договір, що
змінюється або розривається, якщо інше
не встановлено договором або законом
чи не випливає із звичаїв ділового
обороту.

Дійшовши до висновку про відсутність
згоди поручителя на збільшення
відсоткової ставки, суди не звернули
уваги на те, що умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя
визначаються як за умовами договору
поруки, так і за умовами кредитного
договору.

Згода поручителя може бути висловлена
у будь якій формі, зокрема письмового
повідомлення, додаткової угоди тощо.

Погодження поручителя зі змінами до
кредитного договору, які визначають
конкретні умови, порядок та обсяг
збільшення відповідальності боржника,
висловлене шляхом підписання
додаткової угоди до договору поруки, не
потребує додаткової згоди поручителя
на збільшення відповідальності.

Зазначеного суди не врахували та
дійшли до помилкового висновку про
відмову у задоволенні позову у зв'язку
з припиненням договору поруки в силу ч.
1 ст. 559 ЦК України.

Указаний висновок викладений у
постанові Верховного Суду України від
05 лютого 2014 року № 6-152цс13, який
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

При цьому суди на підставі поданих
сторонами документів, які належним
чином оцінені, правильно встановили
наявність заборгованості за
кредитними договорами у розмірі 21 844 465
грн. 74 коп., яку ОСОБА_3 як поручитель у
добровільному порядку не погасив.

Ураховуючи викладене, позов ПАТ
«УкрСиббанк» про стягнення кредитної
заборгованості з ОСОБА_3 як з
поручителя ТОВ «Ексім» є законним та
обґрунтованим, а тому підлягає
задоволенню.

Отже, встановивши усі обставини справи,
суди неправильно застосували до
спірних правовідносин норми чинного
законодавства України, зокрема ч. 1 ст.
559 ЦК України, що призвело до
неправильного вирішення спору.

Враховуючи, що у справі не вимагається
збирання або додаткової перевірки чи
оцінки доказів, обставини справи
встановлені судами повно, але допущено
помилки в застосуванні норм
матеріального права, рішення місцевого
та апеляційного судів підлягають
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позову ПАТ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення
кредитної заборгованості.

Керуючись ст. ст. 336, 341 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

в и р і ш и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 25
квітня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 06
червня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. № НОМЕР_1,
зареєстрованого у АДРЕСА_1) на користь
публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» (код 09807750,
зареєстрованого по пр. Московському, 60
у м. Харкові) заборгованість за
кредитними договорами № 0 від 28
грудня 2006 року та № від 23 березня
2007 року на підставі договорів поруки №
0/1-ІІ від 28 грудня 2006 року та №
0/1-ІІ від 23 березня 2007 року у
розмірі 21 844 465 грн. 74 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (інд. №
НОМЕР_1,зареєстрованого у АДРЕСА_1) на
користь публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк» (, зареєстрованого по просп.
Московському, 60 у м. Харкові) 850 грн.
державного мита та 60 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Рішення оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська