22-ц/775/582/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого Баркової Л.Л.

Мальцевої Є.Є., Ткаченко Т.П.

при секретарі : Макаровій О.А .

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_3 до Управління міського
майна Маріупольської міської ради,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання
незаконними наказу про приватизацію
квартири та свідоцтва про право
власності на житло, визнання недійсним
договору купівлі-продажу та виселення,
третя особа - ЖКП «Азовжитлокомплекс»

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_7 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
лютого 2014 року,

в с
т а н о в и л а :

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 19 лютого 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Управління міського майна
Маріупольської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
незаконними наказу про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про
право власності на квартиру від 15
липня 2013 року та визнання недійсним
договору купівлі-продажу цієї
квартири, укладеного 25 липня 2013 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_6, стягнення
грошової суми за зазначеним договором
купівлі-продажу квартири та виселення
ОСОБА_6 із квартири, відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
не відповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК
України апеляційний суд розглядає
справу у відсутності відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які належним
чином повідомлені про час і місце
судового розгляду справи, про що
свідчать поштові повідомлення та
представника Управління міського
майна Маріупольської міської ради
ОСОБА_8, від якої надійшла заява про
розгляд справи за її відсутність.

Заслухавши суддю доповідача,
пояснення позивача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_7, які просили
апеляційну скаргу задовольнити,
дослідивши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

У відповідності з положеннями ст.308
ЦПК України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Розглядаючи справу, суд повно,
всебічно і об'єктивно з'ясував її
обставини, дав оцінку наданим доказам,
правильно встановив правовідносини та
закон, який їх регулює та дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання недійсними
приватизації квартири на ім'я ОСОБА_4,
свідоцтва про право власності на неї та
купівлі-продажу цієї квартири за
недоведеністю права ОСОБА_9 на участь
в приватизації квартири АДРЕСА_1.

Цей висновок суду є правильним і
підтвердженим дослідженими в судовому
засіданні доказами, які надані
сторонами.

В рішенні суду ці докази наведені і
відповідно до вимог ст. 57,60,61 ЦПК
України їм дана належна правова оцінка.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності із положеннями
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Судом встановлено і вбачається зі
справи, що квартира АДРЕСА_1 була надана
27 квітня 1987 року у користування ОСОБА_10
на сім'ю з трьох осіб: ОСОБА_10, ОСОБА_9 та
ОСОБА_4, які були в ній зареєстровані з
1987 року.

Відповідно до особового рахунку
НОМЕР_1 зазначеної квартири, ОСОБА_11
знята з реєстрації 22 серпня 2000 року
після реєстрації шлюбу з позивачем
ОСОБА_3, актовий запис №140 від 27.06.2000
року, в яком вона перебувала до 05.02.2008
року. (а.с. 7, 11)

Після смерті наймача ОСОБА_10 та
зняття її з реєстрації, за рішенням №317
від 28 листопада 2007 року
Орджонікідзевського райвиконкому був
відкритий особовий рахунок на ім'я
ОСОБА_4, яка залишилась проживати та
бути зареєстрованою в цій квартирі.
(а.с. 15).

У липні 2013 року ОСОБА_4 на підставі
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду»
звернулася до відповідного органу з
заявою про приватизацію житла. 15 липня
2013 року Управлінням міського майна
Маріупольської міської ради видано
наказ №48828/н про приватизацію квартири
АДРЕСА_1 і того ж дня на ім'я ОСОБА_4
видано свідоцтво про право власності
на цю квартиру.(а.с.18-20)

Відповідно до особового рахунку
НОМЕР_2 квартири за адресою: АДРЕСА_3,
наймачем якої є позивач ОСОБА_3, за його
заявою 01 вересня 2000 року в якості
дружини була зареєстрована на
постійне місце проживання ОСОБА_11, яка
до цього часу з реєстрації не знялась
та продовжує проживати в ній,
зберігаючи право користування жилою
площею, що позивачем не спростовано і,
більш того, заперечується. (а.с. 152).

Згідно рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя від 05.11.2013 року,
залишеним без зміни Апеляційним судом
Донецької області від 23.12.2013 року в
позові ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_5
такою, що втратила право користування
жилою площею в квартирі АДРЕСА_3,
відмовлено.

Звертаючись до суду з даним
позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що
відповідачка ОСОБА_11 повинна була
приймати участь у приватизації
квартири АДРЕСА_1, оскільки була
включена в ордер та продовжує
перебувати у родинних зв'язках зі своєю
донькою ОСОБА_4, а також втратила право
користування жилою площею в його
однокімнатній квартирі, оскільки не є
членом його сім'ї після розірвання
шлюбу та не веде з ним спільного
господарства.

Між тим, належних і допустимих
доказів на підтвердження позовних
вимог позивачем не надано, як суду
першої інстанції, так і апеляційному
суду.

Приведені ним в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують,
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду.

Відповідно до положень ст.212 ЦПК
України виключне право оцінки доказів
належить суду, який має оцінити докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні належних у справі доказів
в їх сукупності.

З результатами оцінки доказів та
наведеними мотивами їх неприйняття не
погодитися не можна.

З урахуванням наведеного і
приймаючи до уваги, що на час
приватизації спірної квартири,
відповідачка ОСОБА_11 в установленому
законом порядку набула право
користування жилою площею в іншій
квартирі, в якій вона зберігає право на
житло та вважає, що не мала права на
приватизацію житла в спірній квартирі,
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо
недоведеності позовних вимог та
обґрунтовано відмовив в їх
задоволенні.

Нових доводів, які б не були
предметом дослідження суду першої
інстанції і які б вплинули на
правильність його висновків при
розгляді спору по суті та свідчили про
порушення прав позивача, в
апеляційний скарзі апелянтом не
наведено.

З урахуванням викладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає вимогам закону і підстав
для його скасування чи зміни не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314
ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 19 лютого 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
дня проголошення, може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції.

Судді