У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П., Колодійчука
В.М.,Журавель В.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення грошових коштів; за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про стягнення грошових коштів, за
касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 11 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому просив стягнути
з ОСОБА_7 на свою користь 58 800 грн та
вирішити питання про розподіл судових
витрат.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 05
березня 2009 року у м. Рівному по вул.
Поповича сталася дорожньо-транспортна
пригода з вини відповідача, внаслідок
якої позивач став інвалідом 2 групи.

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було досягнуто
усної домовленості, за якою винуватець
дорожньо-транспортної пригоди визнав
свою вину та зобов'язався відшкодувати
позивачеві 100 800 грн матеріальної та
моральної шкоди.

Частина коштів, а саме 42 тис. грн, була
передана відповідачем позивачеві
одразу, решту коштів у розмірі 58 800 грн
ОСОБА_7 зобов'язався виплатити
позивачеві до 14 березня 2012 року. На
підтвердження таких зобов'язань,
відповідачем було надано відповідну
нотаріально завірену розписку від 14
березня 2009 року. Станом на 21 червня 2013
року ОСОБА_7 своїх зобов'язань
перед позивачем не виконав, а тому
останній був змушений звернутися до
суду із вказаним позовом.

У вересні 2009 року ОСОБА_7 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, у
якому просив стягнути з останнього на
свою користь 42 тис. грн, мотивуючи свої
вимоги тим, що між ними дійсно була усна
домовленість, за якою обов'язок ОСОБА_7
по відшкодуванню 100 800 грн шкоди ОСОБА_6
мав виникнути лише за наявності двох
обов'язкових умов, а саме:

- якщо відповідними компетентними
органами буде доведено вину ОСОБА_7 у
вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України;

- якщо ОСОБА_6 документально
підтвердить вказану вище суму на
лікування відповідними квитанціями.

У разі, якщо вказані вище умови не
виконаються, то ОСОБА_6 зобов'язувався
ОСОБА_7 повернути отримані від нього 42
тис. грн.

Згодом, умови усної домовленості між
сторонами у справі виконано не було,
тому ОСОБА_7 просив суд задовольнити
його зустрічні позовні вимоги.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 11 грудня 2013 року, первісний позов
задоволено, в задоволенні зустрічних
позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 58 800
грн.

Вирішено питання про відшкодування
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
відмову в задоволенні первісних
позовних вимог та задоволення
зустрічного позову, посилаючись на
порушення судами обох інстанцій норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 14
березня 2009 року ОСОБА_7 було написано
нотаріально завірену заяву, зі змісту
якої вбачається, що він передав ОСОБА_6
грошові кошти в розмірі 42 тис. грн за
заподіяну йому матеріальну та моральну
шкоду під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 05 березня 2009 року в
м. Рівному по вул. Поповича. Залишок
коштів, призначених на лікування
ОСОБА_6 в розмірі 58 800 грн ОСОБА_7
зобов'язався виплатити ОСОБА_6 до 14
березня 2012 року.

Також, в матеріалах справи міститься
копія постанови про закриття
кримінальної справи від 22 липня 2009
року, якою закрито кримінальну справу,
порушену по факту порушень правил
безпеки дорожнього руху або
експлуатації транспорту особою, яка
керує транспортним засобом, що
спричинило потерпілому середньої
тяжкості тілесні ушкодження, за
ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст.
286 КК України, у зв'язку з відсутністю в
діях ОСОБА_7 зазначеного складу
злочину.

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення первісних позовних вимог
та відмову в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, керувався нормами ст.
ст. 627, 638, 639, 629 ЦК України і виходили з
того, що зобов'язання ОСОБА_7 на
підставі вказаної вище нотаріально
завіреної його заяви мають бути
виконані останнім у повному обсязі,
оскільки сторони у формі заяви уклали
між собою договір, який є обов'язковим
для виконання сторонами. Зустрічні
позовні вимоги є недоведеними, тому
підстави для їх задоволення відсутні.

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій про доведеність
та обґрунтованість первісних позовних
вимог та безпідставність зустрічного
позову, тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 24 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 11 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова В.І. Журавель В.М.
Колодійчук О.М. Ситнік