АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3040/14 Справа №
інстанції - Шендрик К. Л.
Доповідач - Ткаченко І.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 квітня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді : Ткаченко І.Ю.

Суддів: Рудь В.В., Повєткіна В.В.

При секретарі:
Шаботинець С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»,
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», третя особа: ОСОБА_3 про
захист прав споживача

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

27 березня 2012 року позивач звернулася до
суду з позовом, в якому просить суд
визнати недійсним Кредитний договір №
0312/0907/88-149 від 18.09.2007 р., укладений між нею
та Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Омега Банк». В обґрунтування своїх
позовних вимог позивачка, з
урахуванням їх подальшого уточнення,
послалася на те, що 18.09.2007 року між нею
та Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» було укладено
кредитний договір № 0312/0907/88-149,
відповідно до умов якого їй було надано
банком 11000 доларів США, зі сплатою 12,5 %
річних за весь час фактичного
користування кредитом на строк до
17.09.2017 року. Мета кредитування -
споживчі цілі. З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між банком та майновим
поручителем - Третьою особою ОСОБА_3
18.09.2007 року також було укладено
іпотечний договір, за яким в іпотеку
банку була передана 3-кімнатна
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Позивачка вважає, що умови
кредитного договору № 0312/0907/88-149 від 18
вересня 2007 року є незаконними та
несправедливими, а отже підлягають
визнанню недійсними. При цьому4
зазначає, щоукладений між нею та
Акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Омега Банк» кредитний договір №
0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року за своєю
правовою природою є договором позики
(кредитним договором), а відтак до нього
застосовуються порядок укладання
договорів, передбачений ст.ст. 1046-1049,
1054,1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, а
також вимоги Закону України «Про
захист прав споживачів». Всупереч
вимогам п.п. «д» п. 2 ст. 11, ст.ст. 18, 21
Закону України «Про захист прав
споживачів» та п.п. 2.1. п.3.8. Постанови
НБУ № 168 Банк при укладенні кредитного
договору не надав Позичальнику в
письмовій формі інформацію про умови
кредитування, не попередив про валютні
ризики під час виконання зобов'язань за
договором, не надав орієнтовну сукупну
вартість кредиту, наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, у тому числі між
зобов'язаннями споживача, переваги та
недоліки пропонованих схем
кредитування, вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов'язань споживача, які пов'язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту (у тому числі на
користь третіх осіб - страховиків,
оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів
тощо). В порушення положень ст.ст. 524, 533
Цивільного кодексу України, Відповідач
неправомірно нараховує проценти по
кредиту в іноземній валюті. Більш того,
кредитний договір № 0312/0907/88-149 від 18
вересня 2007 року взагалі не містить
положень щодо валюти платежу по
нарахованим процентам за користування
кредитом, не встановлює порядок
визначення грошового еквівалента
нарахованих відсотків в іноземній
валюті, що підлягають сплаті у гривнях,
що є істотним порушенням та підставою
для визнання недійсним кредитного
договору. Позивачка вважає, що з боку
банку не надано жодної інформації про
можливість різкого і значного
подорожчання кредиту через зміну курсу
долара США до гривні, не надано
інформацію про вірогідність і наслідки
такого подорожчання, що спричинило
придбання позивачем продукції
(кредиту), яка не має потрібних
властивостей, а саме стійкої вартості
оплати за кредит. Саме банк розробив
зміст кредитного договору і пропонував
підписати їх позичальнику, а саме тому
на Банку лежить основний обов'язок по
забезпеченню дотримання законності
під час надання фінансових послуг.
Пунктом 6.1.2 кредитного договору
передбачено право Банку в
односторонньому порядку самостійно
збільшувати розмір процентної ставки
за користування кредитом. Вказані
умови кредитного договору вважає
несправедливими, з огляду на ч. 3 ст. 18
Закону України "Про захист прав
споживачів". Укладений між нею та
Банком кредитний договір № 0312/0907/88-149
від 18 вересня 2007 року є недійсним,
оскільки при укладенні договору Банком
порушені норми ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», ст. 1066 ЦК
України, оскільки внесені
Позичальником платежі Банк
зараховував на різні рахунки, що
свідчить про використання грошових
коштів позивачки не за цільовим
призначенням. Умови кредитного
договору № 0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007
року порушують вимоги ст. 626 ЦК України,
оскільки передбачають тільки
наявність прав у Банку,
мінімізуючи їх для позичальника і
навпаки вказаним договором
встановлено відповідальність за
невиконання умов договору тільки
Позичальником, при відсутності
відповідальності за порушення умов
договору з боку Банку. Той факт, що нею
протягом певного періоду виконувалися
умови кредитного договору не має
правового значення, оскільки згідно п.7
Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р.
виконання чи невиконання
сторонами зобов'язань, які виникли з
правочину, має значення лише для
визначення наслідків його недійсності,
а не для визнання правочину недійсним.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено в
повному обсязі (т. 2 а.с.174-178).

В апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі (т. 2
а.с.181-184).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що на
підставі заяви ОСОБА_2 між нею, як
позичальником та Акціонерним
комерційним банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк»
(назву було змінено на Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк»), як
кредитором, 18 вересня 2007 року було
укладено Кредитний договір № 0312/0907/88-149,
відповідно до умов якого Банк надав
позичальнику грошові кошти у розмірі
11000 доларів США в порядку та на
умовах, визначених цим договором,
строком до 17 вересня 2017 року зі сплатою
процентів за користування кредитом в
розмірі 12,5 % річних. При укладенні
кредитного договору сторони погодили
графік платежів за договором, шляхом
підписання Додатку № 1 до кредитного
договору. Даний договір підписаний
сторонами, що підтверджено під час
розгляду справи.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань по кредитному договору,
18.09.2007 року між Акціонерним комерційним
банком «ТАС-Комерцбанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Сведбанк»
(назву було змінено на Публічне
акціонерне товариство «Омега Банк») та
майновим поручителем ОСОБА_3 укладений
іпотечний договір № 0312/0907/88-149-Z-1,
відповідно до п. 2 якого предметом
іпотеки є нерухоме майно, а саме:
трикімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_1.

Належне виконання кредитором своїх
зобов'язань із надання кредиту
позичальнику в повному обсязі
підтверджується заявою на видачу
готівки № 1 від 18.09.2007 р.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд 1 інстанції виходив із того,
що укладений між сторонами договір є
проявом волевиявлення сторін, які
визначили умови договору, погодилися з
ними, підписавши його. ОСОБА_2,
підписавши заяву від 12.09.2007 р.
погодилася із тим, що їй в письмовій
формі надана вичерпна інформація про
умови кредитування та про орієнтовну
сукупну вартість кредиту. Відповідно
до заяви на отримання кредиту від 12
вересня 2007 року ОСОБА_2 просила
розглянути керівництво Банку питання
про можливість надання їй кредиту на
суму 11000 доларів США і для цього надала
всі необхідні документи, що свідчить
про те, що вона сама просила надати
кредит в іноземній валюті. Що
стосується визначення валюти та
свободи договору та вільне
волевиявлення, то валюта кредитування
визначається на підставі заяви
клієнта, а сума - на підставі оцінки
банком фінансового стану позичальника.
Вільне волевиявлення ОСОБА_2 на
підписання кредитного договору №
0312/0907/88-149 від 18 вересня 2007 року
підтверджується п. 10.1 цього договору,
яким вказано, що укладаючи цей договір,
Позичальник не знаходиться під впливом
омани, обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди або збігу важких
обставин.

Окрім того, на момент укладення
спірного договору обидві сторони мали
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, їх волевиявлення
відповідало їхній внутрішній волі,
було вільним, що підтверджується
власноручними підписами учасників
правочину та печаткою фінансової
установи. Крім того, позивачка
підписала оспорюваний нею договір
особисто, чим відповідно засвідчила та
підтвердив факт надання їй повної
інформації про умови кредитування
банку.

Крім того, детальний та повний розпис
кредиту міститься у п. 1.1 договору та
Додатку № 1, в якому вказано розмір
щомісячних платежів за договором із
розбивкою за видами платежів.

Відповідно до вимог ст.ст. 11, 18, 21 Закону
України «Про захист прав споживача» (в
редакції, яка діяла на час укладення
кредитного договору 18 вересня 2007 року)
не передбачалась умова недійсності
договору у разі відсутності
попередження позичальника про валютні
ризики. Крім того, позичальник
виконував частково умови кредитного
договору. Діючим законодавством не
передбачений стабільний курс долара
США до національної валюти - гривні.

При цьому правильно керувався нормами
ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України відповідно до
яких, підставами для виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір, який є обов'язковим для
виконання сторонами, одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Різновидом
договору є кредитний договір, який
обов'язково укладається в письмові
формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України). Згідно
до ст. 638 ЦК України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також всі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї зі сторін має бути досягнуто
згоди. Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Згідно ч.
1 ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.
Кредитний договір, відповідно до ст. 1054
ЦК України, являє собою правочин,
укладений між двома або більше особами,
відповідно до умов якого банк або інша
фінансова особа зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується
повернути кредит та сплатити
проценти. Відповідно до ст. 215 ЦК
України підставою визнання
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частиною 1-3, 5 ст.203 ЦК, а саме: зміст
правочину не може суперечити вимогам
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати внутрішній
волі, а також правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що ним обумовлені.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права, а оскаржуване
рішення, є законним та обґрунтованим й
відповідає вимогам закону.

Так, позивачем не надано суду належних
доказів на підтвердження свої позовних
вимог, а ст. 57 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення та
інших обставин, які мають значення для
вирішення справи. Згідно до ст. 58 ЦПК
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета.

Отже, позивачка не скористалася
наданими їй правами, не обґрунтувала
свої позовні вимоги та не надала суду
доказів на їх підтвердження, а згідно
із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше, як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів, наданих сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, а відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
надати суду докази на підтвердження
своїх вимог або заперечень.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, суд 1 інстанції не врахував,
вимоги п.п. «д» п. 2 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів» та п.п. 2.1,
п.3.1, п. 3.2, п. 3.6, п.3.7, п. 3.8 Постанови НБУ №
168 «Про правила надання банкам України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту» - є безпідставними та
необґрунтованими, оскільки відповідно
до положень Закону України «Про
захист прав споживачів», п. 2.1 Правил
надання банками інформації споживачу
про умови кредитування на сукупну
вартість кредиту, затверджених
постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р.
за № 168, зареєстрованих у Міністерстві
юстиції України 25 травня 2007 року за №
541/13808 передбачено обов'язок банків
перед укладанням кредитного договору
письмово повідомити
позичальника-споживача про умови
кредитування, а також орієнтовану
сукупну вартість кредиту. Окрім
бюлетеня продукту «Споживчий кредит
під заставу житлової нерухомості» для
мережі» ТАС-Банк» від 12.09.2007 р., який
містить відомості про валюту кредиту,
вимоги до позичальника, перелік
необхідних документів, розмір кредиту,
процентну ставку, додаткові комісії і
витрати та інші умови кредитування,
ОСОБА_2 було підписано додаток № 1 до
кредитного договору, в якому наведено
графік повернення кредиту та сплати
процентів.

Також не передбачалась на час
укладання спірного договору умова його
договору у разі відсутності
попередження позичальника про валютні
ризики. Діючим законодавством не
передбачений стабільний курс долара
США до національної валюти - гривні.

Інші доводи апелянта, приведені в
апеляційній скарзі фактично зводяться
до переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду 1 інстанції, яким у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, а відповідно до ст. 212
ЦПК України, виключне право оцінки
доказів належить суду, який має
оцінювати докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Порушень норм
матеріального та процесуального права,
які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення - не
встановлено, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК
України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 29
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: