Ухвала

іменем україни

23 липня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької
В.С., Кафідової О.В.,

Ступак О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» до
Приватного підприємства
«Нива-В.Ш.», Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Кіровоградського міського управління
юстиції, ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_4,
про визнання недійсними прилюдних
торгів, протоколу проведення прилюдних
торгів, акта про проведення прилюдних
торгів та скасування державної
реєстрації права власності, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк» на
рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від
29 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Мегабанк» (далі - ПАТ
«Мегабанк») звернулося до суду з
указаним позовом, у якому просило
визнати недійсними прилюдні торги,
проведені 16 грудня 2013 року Приватним
підприємством «Нива-В.Ш.» (далі - ПП
«Нива-В.Ш.») в особі філії 12 ПП
«Нива-В.Ш.», з реалізації майна, яке
належить ОСОБА_4, а саме: квартири
АДРЕСА_1; визнати недійсним протокол №
1213216 та акт проведення прилюдних торгів
від 16 грудня 2013 року,
складених ПП «Нива-В.Ш.» в особі філії 12
ПП «Нива-В.Ш.», з
реалізації вищезазначеного майна;
скасувати державну реєстрацію права
власності на зазначену квартиру за
ОСОБА_3 Позов обґрунтовано тим, що
прилюдні торги проведені з порушенням
встановленої процедури та порушенням
прав та інтересів банку, що призвело до
порушення його переважного права як
обтяжувача щодо інших обтяжувачів на
придбання предмета іпотеки за
початковою ціною. Так 02 грудня
2013 року банку стало відомо, що
прилюдні торги з реалізації
вищезазначеної квартири не відбулися,
а тому, скориставшись своїм правом,
визначеним Законом України «Про
іпотеку», 11 грудня 2013 року банк
направив до виконавчої служби листа за
вих. № 781 з повідомленням про його намір
як іпотекодержателя придбати вказаний
предмет іпотеки за початковою ціною
шляхом заліку своїх забезпечених вимог
у рахунок ціни майна та в порядку,
передбаченому ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про іпотеку», а також листа за вих. № 782
з вимогою: оформити акт про реалізацію
предмета іпотеки в порядку,
передбаченому ст. 47 вказаного Закону,
та провести дії з передачі вказаного
предмета іпотеки представнику банку.
Крім того, банк направив до ПП
«Нива-В.Ш.» листа за вих. № 785 про намір
придбати вказаний предмет іпотеки.
Незважаючи на вказані наміри банку, 16
грудня 2013 року ПП
«Нива-В.Ш.» провело прилюдні торги з
реалізації вказаного предмета іпотеки,
згідно з протоколом присутності на
прилюдних торгах вищезазначену
квартиру придбала ОСОБА_3 за ціною, що
була значно нижчою за ринкову, а саме, 90
759 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 28 лютого 2014 року позов
задоволено.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області від 29 квітня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, залишити в силі рішення суду
першої інстанції, обґрунтовуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга підлягає відхиленню
з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом встановлено, що 16 липня 2008 року
між Відкритим акціонерним товариством
«Мегабанк» (далі - ВАТ «Мегабанк»),
правонаступником якого є ПАТ
«Мегабанк», та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір № 68-04ПВ/2008, згідно з
яким остання отримала кредит у розмірі
39 500 доларів США на придбання житла.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ВАТ
«Мегабанк» та ОСОБА_4 укладено
іпотечний договір, посвідчений 16 липня
2008 року приватним нотаріусом
Кіровоградського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстром № 2029, відповідно до якого
ОСОБА_4 передала в іпотеку ВАТ
«Мегабанк» належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. Відомості
про обтяження зазначеного нерухомого
майна іпотекою внесені до Державного
реєстру іпотек відповідності до ст. 4
Закону України «Про іпотеку».

Невиконання боржником умов кредитного
договору стало підставою для звернення
ПАТ «Мегабанк» до суду для відновлення
свого порушеного права.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 01 березня 2010 року позов
ПАТ «Мегабанк» про розірвання
кредитного договору та звернення
стягнення на предмет іпотеки
задоволено, рішення не оскаржено та
набрало законної сили.

Виконавчий лист № 2-350/10 з виконання
зазначеного рішення направлений до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Кіровоградського
міського управління юстиції (далі -
Ленінського ВДВС Кіровоградського
МУЮ).

23 липня 2010 року державним виконавцем -
заступником начальника Ленінського
ВДВС Кіровоградського МУЮ Москаленко
Ю.В. винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

Під час виконавчого провадження
державний виконавець описав предмет
іпотеки, призначив експерта для
проведення його оцінки та передав
предмет іпотеки до торговельної
організації - ПП «Нива-В.Ш.» для його
продажу на прилюдних торгах.

Згідно з листом від 26 вересня 2013 року №
1645 торговельною організацією ПП
«Нива-В.Ш.» перші прилюдні торги
призначені на 14
жовтня 2013 року, проте вони не відбулися
у зв'язку із відсутністю покупців. 16
жовтня 2013 року проведено уцінку майна
на 2 %, про що складено відповідний акт.

Повторні (другі) прилюдні торги
призначені на 11 листопада 2013 року, які
також не відбулися у зв'язку із
відсутністю покупців, про що 13
листопада 2013 року на веб-сайті «Система
реалізації конфіскованого та
арештованого майна» розміщено
офіційне повідомлення. 20 листопада 2013
року проведено уцінку майна на 50 %, про
що складено відповідний акт.

13 грудня 2013 року ПАТ «Мегабанк»
направив до Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ листа за № 781 з
повідомленням про намір
ПАТ «Мегабанк» як іпотекодержателя
відповідно до пріоритету
зареєстрованих вимог придбати
вищезазначений предмет іпотеки за
початковою ціною шляхом заліку своїх
забезпечених вимог у рахунок ціни
майна в порядку ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про іпотеку».

Крім того, до Ленінського ВДВС
Кіровоградського МУЮ направлено листа
№ 782 з вимогою оформити акт про
реалізацію предмета іпотеки у порядку,
встановленому ст. 47 Закону України «Про
іпотеку», та провести дії з передачі
зазначеної квартири представнику ПАТ
«Мегабанк». Указаним листом вимагалося
направити до філії 12 ПП «Нива-В.Ш.» лист
з повідомленням про намір ПАТ
«Мегабанк» придбати іпотечне майно,
яке належить ОСОБА_4, та про зняття
зазначеного майна з реалізації.

Треті прилюдні торги призначено на 16
грудня 2013 року, які відбулися та
відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України
«Про іпотеку» майно придбано учасником
торгів ОСОБА_3 за ціною 90 759 грн.

У встановленому законом порядку ПАТ
«Мегабанк» не оскаржувало оцінку
майна, переданого на релізацію, яка
здійснена незалежним оцінювачем, а
також дії державного виконавця
стосовно проведених уцінок цього майна
та подальшого проведення публічних
торгів.

Так, задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
підготовки та проведення публічних
торгів порушено пункти 3.5, 3.6
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, якими чітко визначено порядок
інформування заінтересованих осіб про
прилюдні торги, а інформація на
відповідному веб-сайті та в засобах
масової інформації не містить
правового режиму квартири, обмеження
на використання квартири, процент
зносу та містить різні адреси для
подання заяви, необхідної для участі в
прилюдних торгах. У першому випадку
вказана адреса: АДРЕСА_2, а в

другому: АДРЕСА_3. Разом з тим порушено
п. п. 4.6-4.9 Тимчасового положення про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, відповідно до яких при повторних
торгах стартова ціна лота може бути
зменшена, але не більше ніж на 30 %, проте
державним виконавцем проведено
повторну уцінку арештованого майна на
50 %. Крім цього, не зважаючи на намір
ПАТ «Мегабанк» придбати
предмет іпотеки шляхом заліку своїх
забезпечених вимог у рахунок ціни
майна та застереження щодо зняття
зазначеного майна з публічних торгів,
філією 12 ПП «Нива-В.Ш.» проведено треті
публічні торги та реалізовано майно,
яке є предметом іпотеки, що є
порушенням ст. 49 Закону України «Про
іпотеку». За таких обставин суд першої
інстанції дійшов висновку, що прилюдні
торги проведено з істотними
порушеннями передбаченої чинним
законодавством України процедури для
їх проведення, що є підставою для
визнання таких прилюдних торгів
недійсними.

Проте з такими висновками обґрунтовано
не погодився апеляційний суд.

Порядок реалізації арештованого майна
передбачено Законами України «Про
іпотеку», «Про виконавче провадження»,
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 21 квітня
2005 року та Тимчасовим положенням про
порядок проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/5.

Частиною другою ст. 49 Закону України
«Про іпотеку» у редакції, яка була
чинною до внесення змін Законом № 3795-VI,
було передбачено, що якщо
іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами перших
прилюдних торгів призначається
проведення на тих же умовах других
прилюдних торгів, які мають відбутися
протягом одного місяця з дня
проведення перших прилюдних торгів.
Початкова ціна продажу предмета
іпотеки на других прилюдних торгах
може бути зменшеною не більше ніж на 25
відсотків.

Законом № 3795-VI частину другу ст. 49
Закону України «Про іпотеку» доповнено
реченням такого змісту: «Якщо
іпотекодержатель не скористався
правом, передбаченим частиною першою
цієї статті, за результатами других
прилюдних торгів призначається
проведення у тому самому порядку
третіх прилюдних торгів. Початкова
ціна продажу предмета іпотеки на
третіх прилюдних торгах може бути
зменшена не більш як на 50 відсотків
початкової вартості майна».

Прикінцевими положеннями цього Закону
передбачено, що він набирає чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування (пункт 1), а у п. 2
зазначено, що його дія не поширюється
на кредитні договори, укладені до
набрання ним чинності.

Закон № 3795-VI набрав чинності 16 жовтня
2011 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

За загальним правилом норма права діє
стосовно фактів і відносин, які виникли
після набрання чинності цією нормою.
Тобто, до події, факту застосовується
той закон (інший нормативно-правовий
акт), під час дії якого вони настали або
мали місце.

Під негайною дією норми права у часі
слід розуміти поширення дії нової
норми на ті правові наслідки, які хоча
й випливають з юридичних фактів, що
виникли під час чинності попередньої
норми, проте настають після набрання
чинності новою нормою.

Таке розуміння негайної дії норми
права відображено в нормах
процесуальних кодексів, зокрема ЦПК
України (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), яка
передбачає, що провадження у цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи.

Таким чином, у разі негайної дії норм
права застосовується норма, яка була
чинною на момент здійснення
відповідної процесуальної дії. Більш
пізня норма права скасовує дію
попередньої норми, отже, стара норма
права перестає діяти, оскільки
замінена пізнішою, яка регулює ті самі
суспільні відносини (наприклад,
правовідносини з проведення прилюдних
торгів).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - це вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у силу іпотеки право
іпотекодержателя одержати задоволення
за рахунок заставленого майна виникає
не з моменту укладення ним договорів
кредиту чи іпотеки, а у разі
невиконання боржником (іпотекодавцем)
своїх зобов'язань.

Підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки встановлені у ст.
ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» та
у ст. 589 ЦК України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
(застави) здійснюється на підставі
рішення суду, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 1 ст.
590 ЦК України, ч. 4 ст. 33 Закону України
«Про іпотеку»).

Звернення стягнення на предмет іпотеки
у цій справі здійснено на підставі
рішення суду від 01 березня 2010 року.

Примусове звернення стягнення на
предмет іпотеки та реалізація предмета
іпотеки з прилюдних торгів
здійснюється згідно з вимогами ст. 54
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 41-49 Закону України
«Про іпотеку» та Тимчасового положення
про порядок проведення прилюдних
торгів з реалізації арештованого
нерухомого майна, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
від 27 жовтня 1999 року № 68/5.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України
«Про іпотеку» реалізація предмета
іпотеки шляхом продажу на прилюдних
торгах здійснюється у межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України «Про виконавче
провадження», та з дотриманням вимог
цього Закону.

За змістом ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Таким чином, примусова реалізація
заставленого майна, як стадія
виконавчого провадження, є сукупністю
дій і правовідносин (урегульованих
законами України «Про виконавче
провадження», «Про іпотеку», а також
ЦК України та іншими
нормативно-правовими актами), які в
процесі примусового виконання
виникають і реалізуються між органами
й посадовими особами, які здійснюють
примусову реалізацію судових рішень,
та особами, які беруть участь у
виконавчому провадженні чи
залучаються до проведення виконавчих
дій відповідно до Закону.

Отже, з урахуванням положень ч. 3 ст. 2
ЦПК України правовідносини з
примусової реалізації заставленого
майна повинні регулюватися
нормативними актами, чинними на час
вчинення певної процесуальної дії,
зокрема проведення прилюдних торгів.

Як установлено судами, сукупність дій
виконавчих органів і правовідносини з
примусової реалізації заставленого
майна на підставі рішення суду від 01
березня 2010 року виникли з 23 липня 2010
року - з моменту відкриття виконавчого
провадження з примусової реалізації
майна та мали місце (у тому числі
реалізація майна) протягом 2013 року,
тобто після 16 жовтня 2011 року - після
набрання чинності Законом № 3795-VI.

З огляду на те, що підставою виникнення
правовідносин сторін у справі є
безпосередньо не кредитний договір, а
настання певної події, передбаченої
іншим договором - договором іпотеки
(невиконання зобов'язань), наслідком
якої є звернення стягнення на предмет
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів, тому на такі правовідносини дія
п. 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-VI
не поширюється.

Оскільки дії з реалізації заставленого
майна та оспорювані заявником прилюдні
торги відбулися після набрання
чинності Законом № 3795-VI, тому
застосуванню до спірних правовідносин
підлягає ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
іпотеку» у редакції Закону № 3795-VI.

З огляду на вищевикладене правильним є
висновок апеляційного суду про
дотримання під час проведення спірних
прилюдних торгів вимог Законів України
«Про виконавче провадження» та «Про
іпотеку», а також Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна, в
частині, що не суперечить нормам
вказаних законів.

Такий висновок апеляційного суду
узгоджується з правовою позицією
Верховного Суду України, яка викладена
в постанові від 23 квітня 2014 року у
справі № 6-26цс14, відповідно до якої
положення ч. 2 ст. 49 Закону України «Про
іпотеку» повинні застосовуватися в
редакції, чинній на час вчинення
виконавчих дій.

При цьому апеляційний суд надав
належну оцінку тій обставині, що ПАТ
«Мегабанк» заяву про придбання
предмета іпотеки подав з пропуском
установленого законом строку.

Суд вирішує спір на підставі
законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, так
як у силу вимог ст. 5 ЦПК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Таким чином Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» від 03
червня 2014 року, який набрав чинності 07
червня 2014 року, не впливає на
правильність розгляду справи
апеляційним судом 29 квітня 2014 року.

Ухвалюючи рішення в цій справі,
апеляційний суд повно та всебічно
дослідив наявні у справі докази,
правильно визначився з характером
спірних правовідносин та нормою
матеріального права, яка підлягає
застосуванню, в результаті чого
ухвалив законне й обґрунтоване
рішення, яке відповідає вимогам ст. 316
ЦПК України, підстави для скасування
рішення відсутні, а наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
суду не спростовують, зводяться до
переоцінки доказів.

Вищенаведене дає підстави для висновку
про те, що касаційна скарга підлягає
відхиленню, а ухвалене у справі рішення
апеляційного суду - залишенню без змін,
з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК
України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
відхилити.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 29 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
Судді: В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Ступак

І.М. Фаловська