КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Справа № 268/3882/13-ц Провадження № 2/268/339/14
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2014 року м. Макіївка

Кіровський районний суд міста Макіївки
Донецької області у складі:

головуюча суддя Шуляк Л.В.

при секретарі Стонога
О.В.

за участю представників:

позивачів - адвоката ОСОБА_1

відповідача Басової
Н.А.

Штури Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відкритого
акціонерного товариства «Макіївський
металургійний комбінат» про
відшкодування моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

09 жовтня 2013 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до
відкритого акціонерного товариства
«Макіївський металургійний комбінат»
(далі - ВАТ «ММК») про відшкодування
моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги
тим, що невиконання вимог техніки
безпеки праці на підприємстві призвели
до нещасного випадку на виробництві,
внаслідок чого загинув їх відповідно
чоловік та батько.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_4 та її представник - адвокат
ОСОБА_1 яка одночасно є представником
ОСОБА_5, і діє на підставі договору про
надання правової допомоги та ордеру,
підтримали заявлені позовні вимоги, в
обґрунтування яких послались на факти
і обставини, викладені у позовній
заяві, та зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року під час виконання своїх трудових
обов'язків за місцем роботи з чоловіком
ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_7 з вини
працівника відповідача відбувся
нещасний випадок, унаслідок якого він
отруївся окисом вуглеводу та помер. Зі
смертю чоловіка і батька, втрату якого
вони тяжко перенесли, ОСОБА_8,
залишилися з маленьким сином, пережила
відчай, душевні страждання, приниження
та тривогу перед майбутнім, почуття
самотності. Були поховані всі її надії
на спокійне життя, опіку, матеріальну
підтримку та допомогу, які б міг
надавати чоловік та батько. Крім того, у
зв*язку з втратою чоловіка у неї з часом
почали загострюватись захворювання і 01
червня 2008 року стався інсульт, та їй
було встановлено третю групу
інвалідності. Малолітній ОСОБА_5
залишився без батьківської турботи і
виховання та матеріальної підтримки.
Важкість вимушених змін в житті
позивачів потребувало додаткових
зусиль в організації їх життя.

Представник позивачів - адвокат ОСОБА_1,
обґрунтовуючи позов, пояснила, що
правовідносини між сторонами виникли у
червні 1997 року, однак продовжують
існувати по теперішній час, тому у
відповідності до частини 4 Прикінцевих
та перехідних положень Цивільного
Кодексу 2003 року, до них застосовуються
положення цього Кодексу, зокрема
статті 16, 23,1167 та 1168 Цивільного кодексу
України.

Посилаючись на викладені обставини та
їх правове обгрунтування - статті 1, 3, 21,
частину 4 статті 43, частини 1 і 2 статті 46
Конституції України, статті 16, 23, 1167, 1168
Цивільного кодексу України, ОСОБА_4 та
представник позивачів - адвокат ОСОБА_1
просять суд стягнути з ВАТ «ММК» на
відшкодування моральної шкоди на їх
користь кожного з позивачів по 150 000 грн.

Представники відкритого акціонерного
товариства «Макіївський металургійний
комбінат» - Басова Н.А. та Штура Д.П., які
діють на підставі довіреностей
юридичної особи, позовні вимоги ОСОБА_4
і ОСОБА_5 не визнали, пославшись на їх
безпідставність. В обгрунтування своїх
заперечень представники відповідача
пояснили, що позивачі всупереч засадам
змагальності цивільного судочинства
не довели причинно-наслідкового
зв'язку між нещасним випадком на
виробництві та розладами їх здоров'я.

Крім того, представники відповідача
стверджували, що право на
відшкодування моральної шкоди виникло
у позивачів з дня настання смерті
ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто до
набрання чинності ЦК України 2003 року, а
тому посилання позивачів та їх
представника на положення норм статей
1167, 1168 цього Кодексу є неспроможними. У
даному випадку виниклі між сторонами
правовідносини регулюються
законодавством, чинним на момент їх
виникнення - Цивільним кодексом УРСР 1963
року та Правилами відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, нормами яких відшкодування
моральної шкоди родичам працівників,
які загинули при виконанні трудових
обов*язків, не передбачено.

Посилаючись на викладені обставини,
представники відповідача просять у
задоволенні позову ОСОБА_4 і ОСОБА_5
відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки ОСОБА_4,
представників сторін, дослідивши
надані докази, суд у межах заявлених
позовних вимог (стаття 11 ЦПК України)
установив наступне.

ОСОБА_7 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 09
вересня 1989 року у Кулінічевській
селещній раді Харківського району
Харківської області, актовий запис № 46.
Під час даного шлюбу у подружжя
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилась дитина -
ОСОБА_5.

ОСОБА_7 з 24 грудня 1991 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року перебував у трудових
правовідносинах з ВАТ «ММК» і останні
п*ять років працював у мартенівському
цеху підручним сталевара 6 розряду.

Згідно акту спеціального
розслідування групового нещасного
випадку, який мав місце ІНФОРМАЦІЯ_1
року о 05 годин 10 хвилин в
мартенівському цеху ВАТ «Макіївський
металургійний комбінат» від 24 червня
1997 року, нещасний випадок стався з вини:
сталевара мартенівської печі № 3
ОСОБА_9, який приступив до заливки
чавуна в піч, не перевіривши стан
сталевипускного жолобу, чим порушив
п.3.73.3 Інструкції з охорони праці для
сталеварів і їх підручних, обдувщиків
сводів, торкректировщиків
мартенівського цеху 04-01-89 та ст. 18
Закону України «Про охорону праці»,

Крім того, у акті визначені службові
особи інженерно-технічного складу
мартенівського цеху та підприємства,
які не забезпечили створення безпечних
умов праці на мартенівській печі № 3 в
умовах проведення першої плавки після
холодного ремонту пічі, допустили
порушення вимог Закону України «Про
охорону праці», посадових і
технологічних інструкцій, що призвело
до смерті працівника.

24 червня 1997 року складено акт за формою
Н-I про нещасний випадок, затверджений
генеральним директором ВАТ
«Макіївський металургійний комбінат»
Жуковим В.Р., згідно якому ІНФОРМАЦІЯ_1
року в мартенівському цеху ВАТ «ММК»
стався груповий нещасний випадок,
унаслідок якого підручний сталевара
мартенівської печі № 3 - ОСОБА_7
отруївся окисом вуглеводу та помер на
місці. Позивачам призначені соціальні
виплати.

Вжитими судом за клопотанням
представників сторін заходами
встановити чи порушувалась за фактом
даного нещасного випадку на
виробництві кримінальна справа і чи
було по ній прийнято процесуальне
рішення не видалось можливим.

Таким чином, спірні правовідносини між
сторонами виникли ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Обгрунтовуючи підставність позову,
сторона позивачів послалась на норми
частини 4 Прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України 2004
року, в якій зазначено, що Цивільний
кодекс України застосовується до
цивільних відносин, що виникли після
набрання ним чинності. Щодо цивільних
відносин, які виникли до набрання
чинності Цивільним кодексом України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов*язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

За приписами частин першої та другої
статті 5 ЦК України акти цивільного
законодавства регулюють відносини, які
виникли з дня набрання ними чинності.
Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом*якшує або скасовує
цивільну відповідальність.

Аналіз правовідносин між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 щодо відшкодування компенсації
моральної шкоди відкритим акціонерним
товариством «Макіївський
металургійний комбінат» у зв*язку зі
смертю ОСОБА_7 - унаслідок нещасного
випадку на виробництві свідчать про те,
що вони виникли задовго до набрання
новим Цивільним кодексом України
чинності, й не мають продовжувального (
триваючого) характеру, тому при
вирішенні спору по справі суд вважає
необхідним керуватися положеннями:
Цивільного кодексу УРСР 1963 року ( далі -
ЦК УРСР), Закону України від 14 жовтня 1992
року № 2694-12 «Про охорону праці» та
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою КМУ від 23 червня 1993 року № 472
(втратили чинність на підставі
Постанови Кабінету Міністрів України
від 11 липня 2001 року № 807.)

Твердження представника позивачів
ОСОБА_1 з цього питання не грунтуються
на вимогах закону, тому суд не бере їх
до уваги.

Згідно статті 12 Закону України «Про
охорону праці» (в редакції, чинній на
момент виниклих правовідносин)
відшкодування моральної шкоди
проводиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв*язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
праці.

Під моральною втратою потерпілого
вважаються страждання, заподіяні
працівникові внаслідок фізичного або
психічного впливу, що призвело до
погіршення відносин з оточуючими
людьми, інших негативних наслідків
морального характеру. Відшкодування
моральної шкоди можливе без втрати
потерпілим працездатності.

Порядок відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до статті 440-I ЦК УРСР
моральна (немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації
діяннями іншої особи, яка порушила їх
законні права, відшкодовується особою,
яка заподіяла шкоду, якщо вона не
доведе, що моральна шкода заподіяна
не з її вини. Моральна шкода
відшкодовується в грошовій або іншій
матеріальній формі за рішенням суду
незалежно від відшкодування майнової
шкоди. Розмір відшкодування
визначається судом з урахуванням
суті позовних вимог, характеру діяння
особи, яка заподіяла шкоду, фізичних
чи моральних страждань потерпілого,
а також інших негативних наслідків,
але не менше п'яти мінімальних
розмірів заробітної плати.

За правилами статті 456 цього Кодексу у
разі заподіяння громадянину каліцтва
або іншого ушкодження здоров'я,
пов'язаних з виконанням ним трудових
обов'язків, організація або
громадянин, відповідальні за шкоду,
зобов'язані відшкодувати потерпілому у
повному розмірі втрачений заробіток,
а також виплатити потерпілому
(членам сім'ї та особам, які
перебували на утриманні померлого)
одноразову допомогу в установленому
законом порядку. При цьому пенсії та
інші доходи, одержувані працівником,
не враховуються.

У разі смерті потерпілого право на
відшкодування шкоди мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася після його
смерті.

Правила відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, встановлено: п.1)
власник підприємства, установи і
організації (надалі - підприємство)
або уповноважений ним орган (надалі -
власник) несе матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
працівникові каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків
(надалі - ушкодження здоров'я), а також
за моральну шкоду, заподіяну
потерпілому власником фізичного чи
психічного впливу небезпечних або
шкідливих умов праці. Власник
звільняється від відшкодування шкоди,
якщо доведе, що шкода заподіяна не з
його вини, а умови праці не є
причиною моральної шкоди; п. 4)
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику ушкодженням здоров'я
(надалі - потерпілому) складається з:
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності; виплати в
установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам сім'ї та
утриманцям померлого); компенсації
витрат на медичну та соціальну
допомогу (посилене харчування,
протезування, сторонній догляд тощо).
За наявності факту моральної
шкоди потерпілому відшкодовується
моральна шкода; п. 8) у разі смерті
потерпілого право на відшкодування
шкоди (одержання частини втраченого
заробітку) мають особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася після
його смерті.

Наявними в матеріалах справи
документами підтверджено, що наказом
генерального директора ВАТ «ММК» від 01
серпня 1997 року № 1647 членам родини
загиблого ОСОБА_7, які знаходились на
його утриманні: дружині - ОСОБА_4 та сину
- ОСОБА_5 були призначені виплати:
одноразова допомога у сумі 14026 грн. 20
коп.; основний заробіток у сумі 5610 грн.;
на відшкодування шкоди, завданої
втратою годувальника - по 77 грн. 90 коп.
на кожного, починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Системний аналіз вищенаведених
правових норм свідчить про те, що
заподіяна моральна (немайнова) шкода
відшкодовується тій фізичній чи
юридичній особі, права якої були
безпосередньо порушені протиправними
діями (бездіяльності) інших осіб. При
цьому відповідно до норм Закону
України «Про охорону праці» та Правил
право на відшкодування моральної
шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків мав
виключно потерпілий, яким є працівник,
якому заподіяно: каліцтво або інше
ушкодження здоров'я, пов'язані з
виконанням ним трудових обов'язків;
фізичного чи психічного впливу
унаслідок небезпечних або шкідливих
умов праці.

Судом не встановлено обставин,
унаслідок яких нещасним випадком на
виробництві, що стався ІНФОРМАЦІЯ_1
року в мартенівському цеху відкритого
акціонерного товариства «Макіївський
металургійний комбінат» безпосередньо
порушені права позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5

Пленум Верховного Суду України в
пункті 15 постанови від 31 березня 1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» висловив правову
позицію за якою на правовідносини, які
виникли до набрання чинності
відповідним законодавчим актом про
відшкодування моральної шкоди,
обов'язок по її відшкодуванню не
поширюється, в тому числі й на ті
випадки, коли позивач після набрання
чинності цим актом ще зазнає
моральних чи фізичних страждань від
раніше вчинених неправомірних дій.

Положення ст. 237-I Кодексу законів про
працю України, якою передбачено
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди, не підлягають застосуванню до
спірних правовідносин, оскільки дана
норма КЗпПУ введена в дію у 1999 році.

Проаналізувавши встановлені обставини
по справі, оцінивши представлені
сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України
докази в їх сукупності та
взаємозв*язку, суд дійшов висновку, що
чинним на час виникнення спірних
правовідносин - ІНФОРМАЦІЯ_1 року
законодавством не передбачалось
можливості відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом близьким
родичам, у тому числі дружині та дітям,
моральної шкоди, завданої внаслідок
смерті фізичної особи під час
виконання нею своїх трудових
(службових) обов'язків, унаслідок чого
позов ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не підлягає
задоволенню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
статтями 2, 10, 11, 60, 81, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України,
статтею 440-I Цивільного кодексу УРСР 1963
року, статтею 12 Закону України «Про
охорону праці», пунктами 1, 4, 8 Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ним
трудових обов'язків, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
відкритого акціонерного товариства
«Макіївський металургійний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Кіровський районний суд м. Макіївки
Донецької області протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Л.В.Шуляк