Дата документу 14.04.2014
Провадження № 2/320/23/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді: Іваненко О.В.,

при секретарі: Бєгушевій Л.В.,

за участю представника позивача:
Колодій Ю.А.

за участю представника відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приватбанк», в
інтересах якого діє: ОСОБА_4 до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

ПАТ КБ «Приватбанк», в інтересах якого
діє: ОСОБА_4 звернулося до суду з
позовною заявою до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що відповідно до
укладеного договору № б/н від 18.07.2008
року ОСОБА_5 (відповідач) 18.07.2008 року
отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.
Відповідач, в порушення законодавства
та умов договору не сплатив до
теперішнього часу заборгованість за
кредитом. Тому позивач просить
стягнути з відповідача заборгованість,
яка станом на 31.10.2013 року становить -
6485,38 грн., яка складається з наступного:
1390.50 грн. - заборгованість за кредитом;
4547.96 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 250.00 грн. -
штраф (фіксована частина); 296.92 грн. -
штраф (процентна складова) та судові
витрати, понесені позивачем при
зверненні до суду.

В судовому засіданні представник
позивача в судовому засіданні на
задоволенні позовних вимог наполягав,
пояснивши суду, що відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між ним та Банком Договір,
підтверджується підписом у заяві.
Копії Умов та правил надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою були
надані відповідачу. Відповідно до п. 9.12
Умов та правил надання банківських
послуг договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін. Відповідач не звертався із
заявою про припинення дії кредитного
договору.

В судовому засіданні представник
відповідача проти задоволення позову
заперечував та просив до позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» застосувати наслідки
спливу позовної давності та відмовити
на підставі цього у задоволенні позову
з наступних підстав. Між сторонами
18.07.2008 року було укладено договір бн про
надання кредитного ліміту на платіжну
картку у розмірі 1400 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення кредиту у повному
обсязі не пізніше останнього дня
місяця вказаного на платіжній картці
НОМЕР_1 ( у полі month), що підтверджується
заявою на отримання кредитної картки
від 18.07.2008р. та п. 5.4. Умов та правил
надання банківських послуг за
платіжними картками ЗАТ КБ
«Приватбанк». Згідно п.5 заяви на
отримання кредитної картки від 18.07.2008р.
визначено максимальний строк дії
картки -12 місяців. Відтак, на момент
08.11.2013р., тобто на момент подання
позовної заяви, строк позовної
давності договору сплив 18.07.2012р.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд вважає позов
таким, що не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст.72 ЦПК України, право на
вчинення процесуальної дії
втрачається із закінченням строку,
встановленого законом або судом.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час.

Як встановлено у судовому засіданні,
18.07.2008 року між банком та відповідачем
був укладений кредитний договір № б/н
(а.с.5-10), згідно якого відповідачу був
наданий кредит у сумі 1400,00 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

В заяві від 18.07.2008 року відповідач надав
згоду на те, що заява разом із Умовами
та правилами надання банківських
послуг, а також тарифами складає
договір між ним та Банком про надання
банківських послуг.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же термін.

Станом на 30.11.2013 року у відповідача
з'явилася не погашена заборгованість
за кредитом, яка становить - 6485, 38 грн.,
яка складається з: 1390.50 грн. -
заборгованість за кредитом; 4547.96 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 250.00 грн. - штраф
(фіксована частина); 296.92 грн. - штраф
(процентна складова) (а.с.3-4).

Посилання позивача на те, що строк
позовної давності у 3 роки ними не
пропущено, оскільки строк дії картки
відповідає строку дії договору і після
закінчення строку дії договору (12
місяців) жодна зі сторін не
проінформувала іншу сторону про
припинення дії Договору і він
автоматично лонгується на такий же
термін, є необґрунтованим та таким що
не відповідає чинному законодавству та
умовам договору.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Позивач не надав письмового договору,
укладеного з відповідачем про
збільшення строку позовної давності,
не зазначено це і в його заяві про
надання кредиту, як його умова.

Крім того відповідно 3.1.1 Правил
користування платіжною карткою
визначено, що строк дії картки
зазначений на лицьовій стороні картки
(місяць і рік). Картка дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця (а.с.9-10).

Згідно п. 5.4 Правил користування
платіжною карткою, строк погашення
кредиту в повному обсязі визначено
останнім днем місяця вказаного на
картці (поле MONTH) (а.с.9-10).

Як вбачається з роздруківки інформації
по карті НОМЕР_2 представника позивача,
відповідачу видана картка, строк дії
якої закінчується (expiry day) 01.10 року та
останній платіж було здійснено
відповідачем 01.09.2008 року, згідно
виписки по рахунку.

Згідно п.3.1.3 Правил користування
платіжною карткою, по закінченню
строку дії картка продовжується на
новий строк шляхом надання клієнту
карти з новим строком.

Однак представником позивача в
судовому засіданні не надано жодних
доказів, що після закінчення дії цієї
картки Банком відповідачу була
передана нова картка з новим строком
дії.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом
встановлено спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ст.261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги.

В силу вимог п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
"Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ
від 12.05.1991 року кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30.03.2012 року
враховуючи положення пункту 7 частини
тринадцятої статті 11 Закону України
"Про захист прав споживачів",
передбачено, що суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Так, згідно до правової позиції,
висловленої в постанові Верховного
Суду України від 19.03.2014 року (справа
6-14цс/14) встановлено, що відповідно до
правил користування платіжною карткою,
які є складовою кредитного договору,
картка діє в межах визначеного нею
строку. За таким договором, що визначає
щомісячні платежі погашення кредиту та
кінцевий строк повного погашення
кредиту перебіг позовної давності
(ст.257 ЦК України) щодо місячних
платежів починається після несплати
чергового платежу, а щодо повернення
кредиту в повному обсязі зі спливом
останнього дня місяця дії картки (ст.261
ЦК України), а не закінчення строку дії
договору.

В силу вимог ст. 360-7 ЦПК України,
вищевказана постанова є обов'язковою
для всіх суддів України.

Таким чином, беручи до уваги те, що
заборгованість відповідача виникла з
01.09.2008 року, з цієї ж дати відповідач
перестав вносити будь-які платежі по
кредитному договору, позивачем не
надано доказів того, що відповідач
повідомлявся про наявність
заборгованості після сплати ним
останнього платежу, строк дії картки
закінчився в січні 2010 року, а з вказаним
позовом позивач звернувся лише в 18.11.2013
року, тобто з моменту порушеного права
минуло більше трьох років і позивач не
вказав причини пропуску строку
позовної давності та не просить
поновити пропущений строк позовної
давності, відповідач заявив клопотання
про застосування позовної давності,
тому суд визнав за необхідне
застосувати наслідки пропуску строку
позовної давності до позовних вимог
позивача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
та відмовляє у задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, ст. ст. 11, 253 - 267, 509, 526, 530, 610, 611,
625,631, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приватбанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості - відмовити в
повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду
О. В. Іваненко