Номер провадження: 22-ц/785/5123/14
Номер справи місцевого суду: 511/2649/13-ц
Головуючий у першій інстанції Ільяшук
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 23 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики,

встановила:

14 вересня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, в якому ставив питання
про стягнення з відповідача на свою
користь борг у сумі 2000 доларів США, що є
еквівалентом 16140 грн., та 1000 доларів
США, що є еквівалентом 8070 грн., судові
витрати по справі - державне мито 283 грн.
та витрати на правову допомогу у сумі
4000 грн.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 29
липня 2003 року він позичив ОСОБА_4 за
його проханням гроші у сумі 2000 доларів
США, про що той видав розписку, написану
власноручно та підписану ним і в свою
чергу зобов'язався повернути борг до 15
вересня 2003 року.

Крім того, 31 липня 2003 року ОСОБА_4 взяв у
борг у позивача ще 1000 доларів США і
зобов'язався повернути борг до 15
вересня 2003 року, про що також видав
розписку. Позивач після спливу строку,
зазначеного у розписках, звернувся з
проханням до відповідача погасити
борг, але ОСОБА_4 гроші повернути
відмовився за надуманими ним
приводами.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позов не
визнав та пояснив суду, що він
розрахувався з позивачем у повному
обсязі, передавши останньому у 2004-2008
роках сільськогосподарську продукцію
на вказану у позові суму, а також
надавши у безоплатну оренду позивачу у
2003 та у 2008 роках свою земельну ділянку
площею 12 га терміном на один рік. На цій
земельній ділянці позивач
господарював, отримав доходи, а всі
платежі за землю сплатив відповідач з
власних коштів.

Крім того, відповідач просив відмовити
у задоволенні позову за спливом строку
позовної давності та стягнути з
позивача судові витрати по справі, а
саме: судовий збір за забезпечення
доказів у сумі 114,70 грн.. та витрати на
правову допомогу у сумі 1600 грн.

Позивач ОСОБА_3 не погодився із
запереченнями відповідача та пояснив
суду, що строк позовної давності був
пропущений ним через юридичну
необізнаність та похилий вік, у зв'язку
з чим просив строк поновити та
задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 23 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 були
залишені без задоволення, крім того
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
1714,70 грн., з яких 114,70 грн. судового збору
та 1600 грн. - витрати на правову допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
те, що рішення суду було ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що у
відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України
підставою для відмови в позові, є сплив
трирічного строку позовної давності,
який передбачений ст. 257 ЦК України і
про застування якого заявив
відповідач.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступне.

Та обставина, що 29 липня 2003 року та 31
липня 2003 року позивач позичив ОСОБА_4 за
його проханням грошові кошти у сумі,
відповідно 2000 та 1000 доларів США, які
зобов'язався повернути 15 вересня 2003
року у сумі, відповідно 2250 та 1100 доларів
США, визнана сторонами, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України
не підлягає доказуванню.

Спірним є питання щодо повернення
боргу, на чому наполягає позивач ОСОБА_3

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

У відповідності до ст.1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передання грошей, а відповідно до ч.2
ст.1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника, яка посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми.

Згідно вимог, передбачених ч.1 ст.1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти) у строк, що встановлений
договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК
України, якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, то він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Наявність розписок у позивача про
передачу грошових коштів у борг
відповідачу, свідчить про те, що
боргові зобов'язання боржника не
виконані.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 є
обґрунтованими і формально підлягали
задоволенню.

Разом з тим, за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК
України підставою для відмови в позові,
є сплив трирічного строку позовної
давності, який передбачений ст. 257 ЦК
України і про застування якого заявив
відповідач.

Тобто, сплив позовної давності є
безумовною підставою для відмови в
позові, якщо про її застосування заявив
відповідач.

Частиною 5 ст. 267 ЦК України передбачено,
що суд може захистити порушене право у
разі, якщо визнає поважними причини
пропущення позовної давності.

Однак, в даному випадку матеріали
справи не містять доказів поважності
причини пропуску позовної давності
позивачем ОСОБА_3

Посилання ОСОБА_3 на юридичну
необізнаність та похилий вік не може
бути визнано судом як поважні причини
пропуску строку позовної давності,
оскільки з моменту настання строку
вимоги та до звернення позивача до суду
за захистом своїх прав пройшло 10 років.

Саме з цих підстав є неможливим
перевірка доводів відповідача з
приводу того, що він повністю
розрахувався з позивачем по боргу до 2008
року, шляхом передання останньому
товарно-матеріальних цінностей,
сільськогосподарської продукції та
надання безоплатно в оренду земельної
ділянки.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що перебіг строку позовної давності
розпочався з 2005 року і навіть з 2008 року,
в даному випадку правового значення не
мають, оскільки до пред'явлення позову
до суду - 04.09.2013 року у всякому разі
пройшло більше 3-х років.

Також безпідставними є доводи заявника
апеляційної скарги про те, що
відповідач заявив про застосування
строку позовної давності в судових
дебатах, що позбавило його можливості
надати відповідні заперечення проти
заяви, оскільки вони спростовуються
наявними у справі письмовими доказами.

Так, вперше про застосування строку
позовної давності відповідач заявив
суду 24.03.2013 року (а.с.14), потім 15.10.2013 року
(а.с.24), потім в судовому засіданні 23.12.2013
року (а.с.42), що не позбавляло можливості
позивача надати свої заперечення проти
заяви відповідача про застосування
строку позовної давності.

Що стосується рішення суду про
стягнення з позивача ОСОБА_3 на користь
відповідача ОСОБА_4 судового збору у
сумі 114,70 грн. та витрат на правову
допомогу у сумі 1600 грн., то колегія
суддів також погоджується з висновком
суду в цій частині, оскільки він
повністю відповідає вимогам,
передбаченим ст. 88 ЦПК України,
враховуючи про цьому, що позивачу у
позові повністю відмовлено.

Щодо розміру витрат на правову
допомогу, то в даному випадку слід
керуватися Постановою Кабінету
Міністрів України від 27 квітня 2006 року
№ 590 «Про граничні розміри компенсації
витрат, пов'язаних з розглядом
цивільних та адміністративних справ, і
порядок їх компенсації за рахунок
держави».

Згідно пп 1) п.1 Додатку до вказаної
Постанови, у разі якщо компенсація по
цивільним справам сплачується іншою
стороною, її розмір не повинен
перевищувати суму, що обчислюється,
виходячи з того, що зазначеній особі
виплачується 40% розміру мінімальної
заробітної плати за годину її роботи.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
адвокат ОСОБА_5 приймав участь у
розгляді справи в суді першої
інстанції 15.10.2013 року протягом 1 год.;
05.11.2013 року - протягом 4-х хв. та 23.12.2013
року - протягом 1 год. 10 хв., а всього
протягом 2-х годин 14 хв.

Виходячи із мінімальної заробітної
плати, яка на час ухвалення судового
рішення складала 1218 грн., витрати на
правову допомогу щодо участі адвоката
в суді, складає 1096 грн. (2год.14хв. х 1218грн.
х 40%).

Крім того, адвокат ОСОБА_5 витрачав час
на підготовку до участі у справі, двічі
складав заяви до суду а також
клопотання про виклик до суду свідків
(а.с.14, 24, 29), у зв'язку з чим сума 504 грн.,
яку суд стягнув фактично за дані дії (1600
грн. - 1096 грн.), є виваженою, справедливою
та розумною, а тому підлягає
відшкодуванню з особи, якій в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
тобто з ОСОБА_3

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного
суду одеської Області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський