СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва у
складі:

головуючого -
судді Рейнарт І.М.

суддів
Барановської Л.В., Качана В.Я.

при секретарі
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 3 грудня 2013р. по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
ОСОБА_1

про поділ майна подружжя

та за позовом третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання права власності,

встановила:

у квітні 2009р. ОСОБА_2 звернулася до суду
з позовом про поділ спільного майна,
гаражного боксу АДРЕСА_1, виділивши їй
власність Ѕ частину, вартістю 290 000грн.,
автомобіль «Мерседес Бенц» залишити у
власність відповідача, виплативши їй
компенсацію у сумі 17 500грн.

Мотивуючи позовні вимоги,
позивач зазначала, з 26 грудня 1987р.
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, мають сина, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 28 грудня 2006р. шлюб було
розірвано.

Позивач стверджувала, що за
період шлюбу ними був збудований
гаражний бокс, площею 72кв.м., вартістю 580
000грн., та придбаний автомобіль,
вартість якого становить 35 000грн., а
після розірвання шлюбу відповідач її
не пускає до гаражного боксу.

У подальшому позивач змінила
позовні вимоги і просила визнати за нею
право власності на Ѕ частину гаражного
боксу, виділити гаражний бокс у
власність ОСОБА_3, а грошову
компенсацію у сумі 145 152грн. стягнути з
відповідача на її користь.

У вересні 2009р. відповідач ОСОБА_3
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою про поділ майна
подружжя, в якому просив визнати за ним
право власності на гаражний бокс та
автомобіль «Мерседес Бенц», 1980р.
випуску, державний номер НОМЕР_1, а за
ОСОБА_2 право власності на автомобіль
«Мерседес Бенц», 1979р. випуску,
державний номер НОМЕР_2, стягнути з
ОСОБА_2 на його користь вартість Ѕ
частини земельної ділянки, площею
0,0620га, що розташована в СТ «Оптиміст»
на території Новокорогодської
сільської ради.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_3 стверджував, що будівництво
гаражного боксу здійснювалося його
батьком, тому він не є спільним майном
подружжя, автомобілі їм були
подаровані батьком ОСОБА_2 на підставі
договорів дарування, а земельна
ділянка була надана ОСОБА_2 рішенням
Новокорогодської сільської ради 9
вересня 1997р.

У вересні 2009р. ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом про визнання за ним
права власності на гараж АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що будівництвом
гаражу займався він за свої особисті
кошти.

№ апеляційного провадження: №
22-ц/796/3562/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Декаленко В.С.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Рейнарт І.М.
- 2 -

Ухвалою суду від 15 квітня 2013р.
провадження за зустрічним позовом
ОСОБА_3 закрито.

Рішенням суду від 3 грудня 2013р.
первісний позов задоволено, в порядку
поділу майна подружжя виділено у
власність ОСОБА_2 Ѕ частину гаражного
боксу АДРЕСА_1, припинено право
власності ОСОБА_2 на Ѕ частину гаражу,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за Ѕ частину
гаражного боксу у сумі 145 152,50грн.,
визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ
частину гаражного боксу, що належала
ОСОБА_2 В позові третьої особи ОСОБА_1
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішенням, яким визнати за
ним право власності на гаражний бокс.

Апелянт посилається на
необґрунтованість та незаконність
рішення суду, не надання належної
оцінки наданим суду доказам та
неправильну оцінку показам свідків.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, пояснення апелянта та
відповідача ОСОБА_3, які підтримали
апеляційну скаргу, пояснення
представника позивача, яка
заперечувала проти апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 26 грудня 1987р. по 28 грудня 2006р.,
мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Гаражний бокс АДРЕСА_1 на праві
власності зареєстрований за ОСОБА_3 на
підставі довідки автокооперативу
«Вимпел» від 22 грудня 1992р.

Задовольняючи первісний позов
та відмовляючи у задоволенні позову
третьої особи, суд першої інстанції
виходив з того, що гаражний бокс є
спільним майном подружжям, а ОСОБА_1 не
надано належних доказів у
підтвердження своїх позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно із частиною першою Прикінцевих
положень Сімейного кодексу України цей
Кодекс набрав чинності одночасно з
набранням чинності Цивільним кодексом
України, тобто з 1 січня 2004 року.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України цей
кодекс застосовується до цивільних
правовідносин, що виникли після
набрання ним чинності, тобто після 1
січня 2004 року.

Установлено, що спірний гаражний бокс
був збудований у 1992р., отже, право
власності на нього виникає на підставі
норм чинного на той час законодавства.

Статтею 15 Закону України "Про
власність", який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин, член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного чи

іншого кооперативу або товариства,
який повністю вніс свій пайовий внесок
за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю
або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно,а тому участь інших осіб у
будівництві не створює для них права
приватної власності на гараж.

Крім того, апелянт пояснив, що
будівництвом гаражного боксу
займалася компанія «Юг-Север-траст», де
він працював, тому відсутні підстави
стверджувати, що спірний гараж був
побудований тільки за кошти ОСОБА_1

Пунктом 16 Статуту ГБК «Вимпел», який
зареєстрований виконкомом Подільської
районної ради депутатів трудящих м.
Києві 28 жовтня 1974р. було визначено, що
кожному члену кооперативу надається у
постійне користування металевий бокс
для стоянки автомобіля, який належить
йому у відповідності до внесеного паю.

- 3 -

Відповідно до п. 17 Статуту кооперативу
розмір паю кожного члена кооперативу
повинен відповідати вартості боксу. У
випадку, якщо член кооперативу та члени
його сім'ї особисто приймають участь у
будівництві гаражів, розмір їх
трудових витрат та порядок обліку
вартості цих трудових витрат у рахунок
паю визначається правлінням
кооперативу за погодженням із
підрядною будівельною організацією.

З протоколу зборів ГБК «Вимпел» від 12
серпня 1992р. вбачається, що кооператив
за надання спонсорської допомоги
зобов'язаний виділити підприємству
«Борисфен» та міжрегіональному союзу
«Юг-Север-Траст» 5 місць для
будівництва цегляних гаражів.

Протоколом № 2 від 17 грудня 1992р.
засідання правління автокооперативу
«Вимпел» підтверджується, що фірма
«Юг-Север-траст» закінчила будівництво
гаражів та звернулася до кооперативу з
проханням прийняти у члени
кооперативу, зокрема, ОСОБА_3, якому
передається гараж АДРЕСА_1, у зв'язку із
чим ОСОБА_3 був прийнятий у члени ГК
«Вимпел».

Згідно довідки ГБК «Вимпел» від 22
грудня 1992р. ОСОБА_3 17 грудня 1992р. вніс
пайовий внесок за гаражний бокс у
повному обсязі у сумі 250крб. і на
підставі даної довідки ОСОБА_3 було
зареєстровано своє право власності на
спірний гаражний бокс.

Дані обставини були підтверджені
апелянтом.

Таким чином, будівництво гаражного
боксу на земельній ділянці, яка була
виділена гаражно-будівельному
кооперативу, не членом даного
кооперативу, не дає підстави для
визнання за ним права власності на
збудований гаражний бокс.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про відсутність підстав для визнання
права власності на спірний гаражний
бокс за ОСОБА_1

Доводи апелянта та ОСОБА_3 про те, що
останній ніколи не звертався до ГК
«Вимпел» із заявою про виділення місця
для гаражу, тому спірний гаражний бокс
не може належати йому на праві
власності, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки ОСОБА_3 був
прийнятий у члени кооперативу, вніс
пайовий внесок за гаражний бокс,
отримав довідку та зареєстрував своє
право власності на гараж у Київському
БТІ. При цьому, прийняття ОСОБА_3 у члени
кооперативу та реєстрація за ним права
власності на гаражний бокс у
встановленому законом порядку не були
оспорені.

Відповідно до статті 16 Закону України
"Про власність", статті 22 КпШС України,
які були чинні до 1 січня 2004 року, майно,
нажите подружжям за час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності. Здійснення ними цього права
регулюється цим Законом і Кодексом
про шлюб та сім'ю України.

Оскільки пайовий внесок за гаражний
бокс було внесено ОСОБА_3 за час
перебування у шлюбі із ОСОБА_2, суд
першої інстанції прийшов до
правомірного висновку, що він є
спільним майном подружжя.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
заслуговують на увагу доводи апелянта
про незаконність рішення суду в
частині стягнення на користь ОСОБА_2
грошової компенсації за Ѕ частину
гаражного боксу.

Ухвалюючи рішення про визнання за
ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину
гаражного боксу, і одночасно про
припинення права власності ОСОБА_2 на
дану частину та про визнання за ОСОБА_3
права власності на цю ж частину майна і
стягуючи з нього на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію за дану частину
майна, суд першої інстанції допустив
суперечності і неправильно застосував
норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбних
договором.

Частиною 1 ст. 71 СК України
визначено, що майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Частина 2
даної норми передбачає, що неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

- 4 -

Згідно ч. 4 та 5 ст. 71 СК України
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007р. «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобілі «Мерседес Бенц», 1980р.
випуску, державний номер НОМЕР_1, та
«Мерседес Бенц», 1979р. випуску,
державний номер НОМЕР_2, належать
сторонам на підставі договору
дарування, тому поділу відповідно ст. 57
СК України не підлягають.

Отже, поділу між сторонами, як їх
спільне майно, підлягає тільки
гаражний бокс АДРЕСА_1 у ГБК «Вимпел».

У п. 25 вищезазначеної постанови Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Припиняючи право власності ОСОБА_2 на Ѕ
частину гаражного боксу, суд першої
інстанції не звернув увагу на
зазначені норми матеріального права та
роз'яснення Верховного Суду України.

Заявляючи вимоги про стягнення з
ОСОБА_3 грошової компенсації за Ѕ
частину гаражного боксу, ОСОБА_2 не
навела підстав, передбачених ч. 1 ст. 365
ЦК України, неможливості спільного
користування цим майном.

Крім того, жодною стороною не були
вчинені дії по внесенню на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми, а відтак, суд не мав правових
підстав для стягнення грошової
компенсації за частку у спільному
майні.

Враховуючи вказані обставини, а також,
що спірний гаражний бокс має площу
65,8кв.м., що створює умови для спільного
користування ним сторонами, колегія
суддів вважає можливим визначити
ідеальні частки сторін у праві
власності на гаражний бокс без його
реального поділу і залишити майно у їх
спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення, є, зокрема, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Суд першої інстанції, вирішуючи
позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, допустив неправильне
застосування норм матеріального права,
тому колегія суддів змінює рішення
суду в цій частині.

Керуючись ст.ст.3-3, 307, 309, 313-315, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

- 5 -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Подільського районного
суду м. Києва від 3 грудня 2013р. змінити в
частині задоволення позову ОСОБА_2,
виклавши резолютивну частину рішення в
такій редакції: «позов задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право
власності на Ѕ частину гаражного боксу
АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.»

В решті рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: