Єдиний унікальний номер 234/2758/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1592/2014
Головуючий в 1 інстанції Ткачов С.М.
Доповідач Пономарьова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого судді
Пономарьової О.М.,

суддів
Соломахи Л.І., Іванової А.П.,

при секретарі
Сачко І.В.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя, та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги, ОСОБА_3, про поділ спільного
сумісного майна подружжя та за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_4, про визнання права власності на
майно, за апеляційною скаргою позивача
за основним позовом ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

06 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя і
зазначав, що з серпня 2002 року він
проживав з відповідачкою в цивільному
шлюбі, а з 17 серпня 2004 року по серпень 2012
року перебували в зареєстрованому
шлюбі. За цей час вони набули майно, а
саме: автомобіль КІА Ceed, фотоапарат
Самсунг, посудомийну машину WEST,
кондиціонер WEST, телевізор Samsung, монітор
Samsung, МФУ Samsung, холодильник WHIRLPOOL,
пральну машину Indesit, комп'ютер
(системний блок), склопакети пластикові
вартістю 3 000 грн., диван «Нарні», стінку
«Мерано», стіл журнальний «Smart»,
шафу-купе та грошові кошти в сумі 52 000
грн. Просив визнати це майно спільним
майном подружжя та виділити йому в
натурі автомобіль КІА Ceed, а
відповідачці майно: фотоапарат
Самсунг, посудомийну машину WEST,
кондиціонер WEST, телевізор Samsung, монітор
Samsung, МФУ Samsung, холодильник WHIRLPOOL,
пральну машину Indesit, комп'ютер
(системний блок), склопакети пластикові
вартістю 3 000 грн., диван «Нарні», стінку
«Мерано», стіл журнальний «Smart»,
шафу-купе та грошові кошти в сумі 52 000
грн. Також стягнути з відповідачки на
його користь судовий збір у розмірі 1 125
грн.

28 березня 2013 року відповідачка ОСОБА_2,
не визнавши позов ОСОБА_1, звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа
ОСОБА_3, про поділ спільного сумісного
майна подружжя, який уточнила 24 квітня
2013 року, та зазначала, що перебувала з
ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з 17
серпня 2004 року по квітень 2012 року, за
час шлюбу вони набули майно, а саме:
автомобіль КІА Ceed, який був придбаний
на підставі договору № 346 від 23 лютого
2008 року за 112 510,00 грн. Згідно свідоцтва
про реєстрацію вказаного
транспортного засобу, серія НОМЕР_5,
вона є власником вказаного автомобілю.
Для оплати придбаного вище названого
транспортного засобу вона отримала в
АКІБ «УкрСіббанк» 27 лютого 2008 року
споживчий кредит на суму - 52 510,00 грн., з
терміном повернення не пізніше 27
лютого 2015 року. Решту грошових коштів 60
000,00 грн. їм з позивачем надав у позику,
оформивши її в письмовій формі, її
рідний батько ОСОБА_3 зі строком
повернення до 27 лютого 2012 року. ОСОБА_1
знав та був згоден на отримання позики
у її батька ОСОБА_3 для придбання
автомобілю. Сума заборгованості за
кредитом у розмірі 52 510,00 грн. нею була
достроково погашена до 06 липня 2009 року
і для дострокового погашення кредиту
вона та позивач ОСОБА_1 періодично
брали грошових коштів у її батька,
оформлюючи позики письмово. Всього
сума позики складає 79 700,00 грн. і
витрачена в інтересах сім'ї, а тому
вважає необхідним визнати боргові
зобов'язання за договорами позики на
загальну суму 79 700 грн. спільними
борговими зобов'язаннями та
розподілити їх солідарно по ? частині
кожному, а саме по 39 850,00 грн. за кожним.
Сума спільних сумісних коштів її та
позивача на придбання автомобіля та
виплати кредиту склала - 32 810,00 грн.,
тобто частка кожного з подружжя
становить по 16 405,00 грн., частка її
батька ОСОБА_3 у придбаному автомобілі -
79 700,00 грн. Телевізора Samsung, монітора
Samsung, МФУ Samsung взагалі у неї з позивачем
не було. Холодильник WHIRLPOOL, 2004 року,
пральна машина Indesit, 2004 року, належать
її батькам та були придбані до 17 серпня
2004 року. Металопластикові конструкції
(вікна) у кількості -5 шт. вартістю -7 321.00
грн., належать її батькові ОСОБА_3,
придбані 08 червня 2004 року. Диван
«Нарні», стінка «Мерано», стіл
журнальний «Smart» були придбані 12 липня
2012 року її батьком ОСОБА_3 і є його
власністю; шафа-купе, вартістю 8 600,00
грн., придбана її батьком ОСОБА_3 14
вересня 2012 року, є його власністю,
грошових накопичень у сумі 52 000,00 грн. у
неї з позивачем не було. Просила суд
виключити з переліку спільного
сумісного майна подружжя наступне
майно, яке є власністю третьої особи
ОСОБА_3: холодильник WHIRLPOOL, пральну
машину Indesit, металопластикові
конструкції(вікна) у кількості -5 шт.;
диван «Нарні»; стінку «Мерано»; стіл
журнальний «Smart»; шафу-купе; визнати
спільною сумісною власністю подружжя
наступне майно: ноутбук АСУС, придбаний
у 2011 році, вартістю - 3 000 грн.; фотоапарат
Самсунг, придбаний 2007 році вартістю - 1
500,00 грн.; посудомийну машину WEST - 1 500,00
грн.; кондиціонер WEST вартістю 1 800,00 грн.;
автомобіль КІА Ceed, вартістю-75 000,00 грн.
Визнати боргові зобов'язання за
договорами позики на загальну суму - 79
700 грн. спільними борговими
зобов'язаннями та розподілити їх
солідарно по ? частині кожному, по 39 850,00
грн. за кожним. Виділити в натурі ОСОБА_1
майно: ноутбук АСУС, вартістю 3 000 грн.;
фотоапарат Самсунг, вартістю 1 500 грн.;
посудомийну машину WEST, вартістю 1 500
грн.; кондиціонер WEST, вартістю 1 800 грн.,
всього на суму - 7 800 грн. Виділити в
натурі ОСОБА_2 автомобіль КІА Ceed, 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, вартістю-75 000 грн. Визнати право
власності за ОСОБА_2 на автомобіль КІА
Ceed, 2008 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
вартості за належну йому частку в
автомобілі КІА Ceed, яка буде додатково
визначена під час слухання справи.
Припинити право власності за належну
частку ОСОБА_1 в автомобілі КІА Ceed.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 750 грн., судовий
збір у розмірі 114.71 грн.(забезпечення
доказів); витрати на правову допомогу,
витрати за проведення можливих судових
експертиз по справі.

23 квітн 2013 року третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги, ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_4, про визнання права власності на
майно, і зазначав, що ОСОБА_2 - це його
донька, яка проживає в своїй квартирі
за адресою: АДРЕСА_1 .В зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 працює викладачем кафедри
економіки в ДЦМА і отримує невелику
заробітну плату, він разом зі своєю
дружиною, її матір'ю ОСОБА_4, постійно
надавали дочці матеріальну допомогу.
До шлюбу відповідачки ОСОБА_2 з
відповідачем ОСОБА_1, тобто до 17 серпня
2004 року він з дружиною передав дочці у
користування: холодильник WHIRLPOOL,
пральну машину INDEZIT, телевізор LG, яке є
його власністю. Крім того, 08 червня 2004
року він за свої кошти поставив
відповідачці в її квартиру
металопластикові конструкції (вікна)
«REHAU Basic» в кількості 5 штук за 7 321 грн. 17
серпня 2004 року його донька ОСОБА_2
зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 і вони
мешкали в квартирі ОСОБА_2, яка є її
особистою власністю. В зв'язку з тим, що
на 2008 рік стан здоров'я його дружини
погіршився виникла необхідність
частіше їздити до лікарні. В нього на
депозитному рахунку, на банківський
зарплатній картки та дома були грошові
накопичення які дозволяли ? частки
вартості автомобілю сплатити відразу,
а саме 60 000 грн. Він запропоновано дочці
ОСОБА_2 придбати автомобіль для
сумісних сімейних потреб, за умови, що
решту грошових коштів для сплати
автомобілю відповідачка візьме в банку
у позику. Він взяв зобов'язання по
погашенню кредитного боргу за умови, що
грошові кошти він надасть у позику,
тому що в доньки був другий шлюб.
Відповідачі на його пропозицію
погодились. 23 лютого 2008 року він надав
дочці та її чоловікові шістдесят тисяч
гривень, оформивши позику в простій
письмовій формі зі строком повернення
до 27 лютого 2012 року. На решту грошових
коштів 52 000 грн. його дочка оформила
кредитний договір, строк погашення
якого 27 лютого 2015 року. З метою
зменшення суми відсотків за
користування кредитними коштами та
дострокового погашення кредитного
боргу він періодично надав у позику
відповідачам гроші. Кредитний борг
достроково погашений до 06 липня 2009
року. Всього він сплатив за придбаний
автомобіль суму 79 700 грн. Частка
відповідачів в придбаному автомобілі
КІА Ceed складала 32 810 грн. Відповідачі по
справі не повернули йому суму боргу та
повинні йому сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення,
тобто основну суму у розмірі 79 700 грн.,
збитки у розмірі 637,20 грн., всього 80 337,20
грн. Оскільки він сплатив за автомобіль
КІА СеесІ загальну суму 79 700 грн., тобто
більш ніж відповідачі по справі, вважає
необхідним звернути стягнення на нього
та визнати за ним право власності на
автомобіль. В квітні 2012 року шлюбні
відносини між дочкою ОСОБА_2 та її
чоловіком ОСОБА_1 припинені. ОСОБА_1
забрав з собою ноутбук АСУС та
фотоапарат Самсунг, які вони придбали,
знаходячись в шлюбі. В липні 2012 року
позивачка ОСОБА_2 почала робити ремонт
в своїй квартирі. За її проханням 12
липня 2012 року він купив їй, оформивши
товарні чеки вже на своє ім'я, нові
меблі: диван «Нарні», стінку «Мерано»,
стіл журнальний «Smart», шафу-купе
придбав 14 вересня 2012 року. Просив суд
стягнути в солідарному порядку з
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на його
користь суму боргу за позикою у розмірі
80 337,20 грн.; в якості виконання перед ним
грошового зобов'язання у розмірі 80 337,20
грн. відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_1,
звернути стягнення на автомобіль КІА
Ceed, припинивши їхнє право власності на
вказаний автомобіль; визнати за ним
право власності на автомобіль КІА Ceed,
та на майно: холодильник - WHIRLPOOL, пральну
машину - INDEZIT, телевізор LG;
металопластикові конструкції(вікна)
«REHAU Basic» в кількості 5 штук; диван
«Нарні»; стінку «Мерано»; стіл
журнальний «Smart»; шафу-купе, які
знаходяться в квартирі ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1; стягнути з ОСОБА_1 на
його користь судові витрати 803,37 грн.,
судові витрати за проведення судових
експертиз по справі.

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного сумісного майна
подружжя задоволено частково. Позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа,
яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3,
про поділ спільного сумісного майна
подружжя, задоволено частково. Позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_4, про визнання права
власності на майно задоволено
частково.

Визнано право спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
майно: посудомийну машину WEST, вартістю 1
500 грн.; кондиціонер WEST, вартістю 1 800.00
грн.; автомобіль КІА Ceed, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 97 689 грн. та боргові
зобов'язання перед ОСОБА_3 в сумі 80 337,20
грн. Виділено ОСОБА_1 в натурі майно:
посудомийну машину WEST, вартістю 1 500,00
грн.; кондиціонер WEST, вартістю 1 800,00 грн.
Виділено ОСОБА_2 в натурі майно:
автомобіль КІА Ceed, державний номер
НОМЕР_1, вартістю 97 689 грн. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю у
вартості майна в сумі 45 544 грн.50 коп.
Визнано право власності за ОСОБА_3 на
майно: холодильник WHIRLPOOL, пральну
машину INDEZIT, телевізор LG;
металопластикові конструкції (вікна)
«REHAU Basic» в кількості 5 штук; диван
«Нарні»; стінку «Мерано»; стіл
журнальний «Smart»; шафу-купе, які
знаходяться в квартирі ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 ? частку боргу в сумі 40
168,50 грн. та судовий збір у сумі 401,69 грн.,
а всього 40 570 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 ? частку боргу в сумі 40
168,50 грн. та судовий збір у сумі 401,69 грн.,
а всього 40 570 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 226,89
грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 вартість правової допомоги у
сумі 1 835,20 грн. та судовий збір у розмірі
114,71 грн., а всього 1 949,91 грн. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення його позовних вимог та
відмову у задоволенні вимог інших
сторін по справі. Апелянт зазначає, що
надані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розписки, на
підтвердження позик на загальну суму 79
700 грн. є сфальсифікованими та не
відповідають дійсності, однак судом
першої інстанції відмовлено у
проведенні технічної експертизи
реквізитів документів. Він з колишньою
дружиною неодноразово виїжджав на
відпочинок за кордон та зробив ремонт,
сума якого склала 49 000 грн., також на
утримання дочки ОСОБА_2 щомісячно
подружжя витрачало 2 500 грн., що свідчить
про високий рівень доходів у родині та
виключає необхідність оформлення
договорів позик з батьком відповідачки
ОСОБА_3 Спірне майно придбано на
спільні кошти подружжя та моє бути
розділено відповідно до норм діючого
законодавства. Суд безпідставно не
взяв до уваги надані ним докази.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач ОСОБА_1 підтримав
доводи апеляційної скарги і просив її
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти
доводів апеляційної скарги та просила
її відхилити, залишити рішення суду без
змін.

Інші учасники процесу - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про час та місце
судового розгляду повідомлені
належним чином, подали заяви про
розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 70 СК України передбачено, що в
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в Постанові від 21 грудня 2007
року за № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна» спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
можуть бути будь-яки види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом. Вирішуючи спори
між подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясувати джерело і час придбання. До
складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне в нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували з 17 серпня 2004 року в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням Краматорського міського суду
від 27 серпня 2012 року.

Факт припинення подружніх стосунків в
квітні 2012 року сторони не оспорювали.

Суд першої інстанції обґрунтовано
дійшов висновку про те, що позивачем
ОСОБА_1 в судовому засіданні не
доведено факт проживання з ОСОБА_2 в
цивільному шлюбі з січня 2002 року по 16
серпня 2004 року та проживання однією
сім'єю з квітня 2012 року по 08 серпня 2012
року, оскільки ці обставини не
визнаються відповідачкою ОСОБА_2,
третьою особою ОСОБА_3 і не
підтверджені переконливими та
достовірними доказами.

За таких обставин, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в задоволенні
вимог ОСОБА_1 про визнання сумісним
майном та поділ майна, а саме:
холодильника WHIRLPOOL, пральної машини
Indesit, телевізора LG; металопластикових
конструкцій(вікон) у кількості -5 шт.;
дивану «Нарні»; стінки «Мерано»; столу
журнального «Smart»; шафи-купе, які
знаходяться за адресою проживання
ОСОБА_2, оскільки згідно з наданих копій
чеків магазину «Місто БРВ» від 12 липня
2013 року ОСОБА_3 придбано диван «Нарні»
вартістю 12 240 грн.; стінка «Мерано»
вартістю 8 268 грн.; стіл журнальний «Smart»
вартістю 1 577 грн. (т.1 а.с. 142).

Суд обґрунтовано не визнав спільним
сумісним майном подружжя
металопластикові вікна у кількості 5
шт. на суму 7 321 грн.,та шафу-купе ,
оскільки згідно копії договору купівлі
продажу № 0196 від 08 червня 2004 року
ОСОБА_3 замовив та оплатив вартість
металопластикових конструкцій (вікон)
у кількості 5 шт. в сумі 7 321 грн. за
адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.57), а відповідно
до копії договору-замовлення №175 від 09
вересня 2012 року ОСОБА_3 замовлено та
оплачено шафу-купе вартістю 8 600 грн.( т.1
а.с.143).

Крім того, суд першої інстанції
встановив і дійшов обгрунтованого
висновку про те, що не є спільною
сумісною власністю подружжя майно:
холодильник WHIRLPOOL, пральна машину INDEZIT,
телевізор LG, яке знаходиться в квартирі
ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1, оскільки
воно придбано до серпня 2004 року.

З урахуванням досліджених в судовому
засіданні доказів, суд дійшов
правильного висновку про те, що
підлягають задоволенню вимоги третьої
особи ОСОБА_3 про визнання права
власності за ним на майно: холодильник
WHIRLPOOL, пральну машину INDEZIT, телевізор LG;
металопластикові конструкції(вікна)
«REHAU Basic» в кількості 5 штук; диван
«Нарні»; стінку «Мерано»; стіл
журнальний «Smart»; шафу-купе, які
знаходяться в квартирі ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Вказані висновки суду доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 не
спростовують.

Апеляційний суд вважає, що позивачем
ОСОБА_1 в судовому засіданні не
доведено, що на момент розірвання шлюбу
та поділу майна, є майно - грошові кошти
в сумі 52 000 грн., які належать
подружжю, та наявність майна: ноутбуку
АСУС; фотоапарату Самсунг; телевізора
Самсунг; комп'ютеру (системного блоку),
монітора Самсунг; МФУ Самсунг, оскільки
їх наявність не підтверджено
документально та не визнається
сторонами, а тому суд обґрунтовано
відмовив ОСОБА_1 в задоволенні вимог
про поділ грошових коштів та
вищевказаного майна.

Судом також встановлено, що в період
шлюбу ОСОБА_2 отримала кредит на
придбання автомобіля та уклала договір
займу (т.1 а.с. 26-33, 43-52) і автомобіль КІА
Ceed був придбаний на підставі договору
№ 346 від 23 лютого 2008 року за суму - 112 510
грн., власником якого відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, є ОСОБА_2

Суд встановив, що на час припинення
подружніх стосунків споживчий кредит,
отриманий на придбання автомобілю в
сумі 52 510 грн. повністю погашений.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання боргових зобов'язань за
договорами позики на загальну суму 79 700
грн. спільними борговими
зобов'язаннями та розподіляючи їх по ?
частині кожному з подружжя, суд першої
інстанції виходив з того, що на
придбання автомобілю та погашення
кредиторської заборгованості ОСОБА_2
укладала договори позики зі своїм
батьком в інтересах сім'ї та зі згоди
позивача ОСОБА_1

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він
зроблений з порушенням норм
матеріального закону.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач ОСОБА_1 не підтвердив пояснення
ОСОБА_2 щодо отримання нею грошових
кошті у борг від ОСОБА_3 на придбання
автомобілю та погашення кредиту.

На підтвердження укладення договорів
позики з ОСОБА_3 ОСОБА_2 надала розписки
від 23 лютого 2008 року, 3 березня 2008 року, 2
квітня 2008 року, 2 червня 2008 року, 1 грудня
2008 року, 5 січня 2009 року, 4 червня 2009 року
на загальну суму 79 700 грн.

Як вбачається з розписок позивач
ОСОБА_1 розписки не підписував.

Відповідно до ст.65 СК України при
укладенні договору одним із подружжя
вважається, що він діє за згодою
другого з подружжя. Для укладення одним
із подружжя договорів стосовно цінного
майна згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Договір, укладений
одним із подружжя в інтересах сім'ї,
створює обов'язки для другого з
подружжя, якщо майно, одержане за
договором, використане в інтересах
сім'ї.

Згідно з ч.2 ст.73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом встановлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

Враховуючи вищезазначені вимоги
закону та встановлені в судовому
засіданні обставини, апеляційний суд
вважає, що суд першої інстанції не взяв
до уваги, що ОСОБА_2 не надано суду
доказів, що вона брала кошти у свого
батька ОСОБА_3 у борг зі згоди свого
колишнього чоловіка ОСОБА_1, оскільки з
розписок вбачається, що вони підписані
тільки відповідачем ОСОБА_2, а
позивачем ОСОБА_1 не підписана ні одна з
розписок і останній в судовому
засіданні заперечував факт його згоди
на отримання його колишньою дружиною
позики.

Крім того, суд першої інстанції не взяв
до уваги, що ст. 65 СК України
передбачено, що така згода повинна бути
надана у письмовій формі, оскільки
отримана ОСОБА_2 від ОСОБА_3 сума 79 700
грн., є цінним майном.

За таких обставин висновок суду про
визнання спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 боргових
зобов'язань перед ОСОБА_3 в сумі 80 337,20
грн. та стягнення на користь ОСОБА_3 з
ОСОБА_1 ? частки вказаної суми не можна
визнати правильним, оскільки він не
підтверджений відповідними доказами
та відсутня письмова згода позивача
ОСОБА_1 на укладення договорів позики, а
тому підстави для стягнення з ОСОБА_1
заборгованості за договорами позики
від 23 лютого 2008 року, 3 березня 2008 року, 2
квітня 2008 року, 2 червня 2008 року, 1 грудня
2008 року, 5 січня 2009 року, 4 червня 2009 року
відсутні.

З урахуванням викладеного рішення суду
в частині визнання спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
боргових зобов'язань перед ОСОБА_3 в
сумі 80 337,20 грн. та стягнення на користь
ОСОБА_3 з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказаної суми
та витрат по сплаті судового збору
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання боргових
зобов'язань за договорами позики від 23
лютого 2008 року, 3 березня 2008 року, 2
квітня 2008 року, 2 червня 2008 року, 1 грудня
2008 року, 5 січня 2009 року, 4 червня 2009 року
на загальну суму 79 700 грн. спільними
борговими зобов'язаннями та розподіл
їх по ? частині кожному .

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу в розмірі 80 337,20 грн.
підлягають задоволенню частково і
стягненню вказаної суми та понесених
витрат по сплаті судового збору в
розмірі 803,37 грн. з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3

Суд першої інстанції обґрунтовано
визнав, що в судовому засіданні
підтверджено, що спільною сумісною
власністю подружжя є майно, придбане
подружжям в період шлюбу: посудомийна
машина WEST вартістю 1 500 грн.; кондиціонер
WEST, вартістю 1 800 грн.; автомобіль КІА Ceed,
державний номер НОМЕР_1, вартістю 97 689
грн., тобто на загальну суму 100 989 грн.

Оскільки відповідно до положень ст. 70
СК України частки майна дружини та
чоловіка є рівними, то розмір частки
кожного з подружжя складає 50 494,50 грн.

Апеляційний суд вважає правильним
висновок суду щодо розподілу майна
подружжя та виділення у власність
ОСОБА_1 посудомийної машини WEST,
вартістю 1 500 грн. та кондинціонеру WEST
вартістю 1 800 грн. на загальну суму 3 300
грн., а ОСОБА_2 - автомобіль КІА Ceed,
державний номер НОМЕР_1, вартістю 97 689
грн.

Проте, при визначенні розміру грошової
компенсації різниці вартості часток у
спільному сумісному майні, яка
підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з
ОСОБА_2, суд допустив помилку та
визначив розмір компенсації, виходячи
тільки з вартості автомобілю і не
врахував інше спільне сумісне майно
подружжя.

Оскільки розмір частки кожного з
подружжя складає 50 494,50 грн., а рішенням
суду виділено ОСОБА_2 майно вартістю 97
689 грн., то на користь позивача ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 належить стягнути 47 194,50 грн., і
тоді з урахуванням вартості виділеного
йому майна на суму 3 300 грн. частки
будуть рівними.

З урахуванням викладеного, рішення
суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 різниці у вартості
спільного сумісного майна в сумі 45 544,50
грн. підлягає зміні і з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 належить стягнути
різницю у вартості спільного сумісного
майна в сумі 47 194, 50 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд першої інстанції стягнув з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені
витрати на правову допомогу в сумі
1 835,20 грн. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 114,71 грн., а з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - витрати по
сплаті судового збору у сумі 226,78 грн.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
в частині розподілу судових витрат,
понесених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає
скасуванню, оскільки заявлені позовні
вимоги сторін задоволені частково і в
матеріалах справи відсутні відомості
про суму сплачену за надання правової
допомоги ОСОБА_2

В решті рішення суду підлягає
залишенню без змін, оскільки доводи
апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків
суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу позивача за основним
позовом ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року в
частині визнання спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2
боргових зобов'язань перед ОСОБА_3 в
сумі 80 337,20 грн. та стягнення на користь
ОСОБА_3 з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 вказаної суми
та витрат по сплаті судового збору
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про визнання боргових
зобов'язань за договорами позики від 23
лютого 2008 року, 3 березня 2008 року, 2
квітня 2008 року, 2 червня 2008 року, 1 грудня
2008 року, 5 січня 2009 року, 4 червня 2009 року
на загальну суму 79 700 грн. спільними
борговими зобов'язаннями та розподіл
їх по ? частині кожному відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1
про стягнення суми боргу в розмірі 80
337,20 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Краматорськ Донецької
області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_3
(ІПН НОМЕР_3) суму боргу в розмірі 80 337
(вісімдесят тисяч триста тридцять сім)
гривень 30 копійок та понесені витрати
по сплаті судового збору в розмірі 803
(вісімсот три) гривні 37 копійок.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року в
частині стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 різниці у вартості спільного
сумісного майна в сумі 45 544,50 грн.
змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м. Краматорськ Донецької
області, ІПН НОМЕР_2) на користь ОСОБА_1
(ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Краматорськ
Донецької області, ІПН НОМЕР_4) різницю
у вартості спільного сумісного майна в
сумі 47 194 (сорок сім тисяч сто дев'яносто
чотири) гривні 50 копійок.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 10 січня 2014 року в
частині розподілу судових витрат,
понесених ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасувати.

В решті рішення Краматорського
міського суду Донецької області від 10
січня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
О.М. Пономарьова

Судді:
Л.І. Соломаха

А.П. Іванова