У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Лубенського
міськрайонного суд Полтавської
області від 06 грудня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 17 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права на
проживання, вселення в будинок та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 25 грудня 1998 року вона уклала свій
шлюб з відповідачем ОСОБА_3, до цього з
1995 року жили однією сім'єю без
реєстрації шлюбу.

Вказує, що вони проживали разом з її
сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
однокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_1.

11 серпня 1997 року ОСОБА_3 отримав в
дарунок 7/25 частин житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_2. З того часу сторони
почали разом за спільні кошти
проводити там капітальний ремонт, а з
2007 року почали постійно проживати по
вказаній адресі.

Зазначає, що між ними існувала
домовленість, що квартира по АДРЕСА_1
залишиться її синові, а у
відремонтованій частині будинку вона
буде проживати разом з відповідачем.

За час спільного проживання сторонами
було придбано певне рухоме майна, яке
перебуває у відповідача і до якого вона
не має доступу, зокрема, плазмовий
телевізор «Samsung», меблі, холодильник,
газова плита, пральна машина, тощо.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 червня
2013 року шлюб між сторонами розірвано.

28 квітня 2013 року відповідач змінив
замок у вхідні двері частини житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2, внаслідок
чого позивач була вимушена проживати в
однокімнатній квартирі разом зі своїм
сином за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суд Полтавської області від 06 грудня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 17 лютого 2014 року у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник порушує
питання про скасування судових рішень
судів попередніх інстанцій із
ухваленням нового рішення, яким позов
задовольнити, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у
справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
допущено неправильне застосування
норм матеріального чи порушення норм
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права на проживання, вселення в будинок
, та відшкодування моральної шкоди.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова