ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/851/14-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2014 р. Дарницький районний суд
міста Києва в складі :

головуючого судді

Набудович І.О.

при секретарі
Козін
В.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання договору,
припинення зобов'язань за договором та
повернення коштів,

встановив :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3 про
розірвання договору, припинення
зобов'язань за договором та повернення
коштів, посилаючись на те, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір про передачу пляжу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на озері «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
про що ОСОБА_3 була надана розписка, що
він отримав 132000 грн. на розвиток
спільного бізнесу - розвиток пляжу.
Проте, відповідач не здійснив дії щодо
передачі майна, внаслідок чого позивач
не отримав 100% пляжу, як було зазначено в
розписці. Вважає, що відповідач порушив
умови договору, не передав позивачу
майно та документацію на пляж, тому
просить суд розірвати договір передачі
пляжу від 25.03.2013 року, стягнути з
відповідача кошти, сплачені за
договором про передачу пляжу, та
судовий збір у розмірі 229 грн. 41 коп.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, просили їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила відмовити в його задоволенні,
посилаючись на те, що кошти, отримані
відповідачем від позивача в сумі 132 000
грн. були витрачені відповідачем на
розвиток спільного бізнесу, а розписка
від 25.05.2013 року є лише підтвердженням
факту витрачання зазначених грошових
коштів на спільний бізнес. Також
зазначила, що земельна ділянка, на якій
розташований пляж «ІНФОРМАЦІЯ_1»
відповідачу не належить, а перебуває в
комунальній власності, тому ніяким
чином не може бути передана
відповідачем позивачу.

Вислухавши пояснення позивача та його
представника, представника
відповідача, допитавши свідків та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позовні вимоги задоволенню
не підлягають, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 25
травня 2013 року відповідачем ОСОБА_3
складено розписку про отримання від
позивача ОСОБА_2 коштів в сумі 132 000 грн.,
які відповідач витрачав на розвиток
спільного бізнесу, який знаходиться на
березі озера «ІНФОРМАЦІЯ_2» в районі
Осокорки, внаслідок чого пляж
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та всі інвестовані кошти
належать ОСОБА_2 в розмірі 100%. (а.с. 4).

Обґрунтовуючи позов, представник
позивача посилався на те, що між
сторонами 26 вересня 2012 року між
сторонами укладено договір про
розподіл обов'язків та коштів на
спільний бізнес - пляж «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
який знаходиться в Дарницькому районі
м. Києва (а.с. 32).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Укладений між позивачем та
відповідачем 26.09.2012 року договір та
складена відповідачем 25.05.2013 року
розписка за своєю правовою природою є
договором про спільну діяльність для
досягнення певної мети.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за
договором про спільну діяльність
сторони (учасники) зобов'язуються
спільно діяти без створення юридичної
особи для досягнення певної мети, що не
суперечить законові. Спільна
діяльність може здійснюватися на
основі об'єднання вкладів учасників
(просте товариство) або без об'єднання
вкладів учасників.

Відповідно до ст. 1131 ЦК України договір
про спільну діяльність укладається у
письмовій формі. Умови договору про
спільну діяльність, у тому числі
координація спільних дій учасників або
ведення їхніх спільних справ, правовий
статус виділеного для спільної
діяльності майна, покриття витрат та
збитків учасників, їх участь у
результатах спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб в межах заявлених ними
вимог і на підставі поданих ними
доказів.

Норми ст.ст. 57, 59 ЦПК України
передбачають, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. При цьому обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть бути підтверджені іншими
засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Підставами позову є обставини, якими
позивач обґрунтовує свої вимоги, і
докази, що стверджують позов.

Разом з тим, розписка, складена
відповідачем ОСОБА_3 25.05.2013 року за
своїм змістом не є борговою, не
встановлює обов'язку відповідача по
поверненню отриманих коштів в сумі 132 000
грн., не визначає правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, порядок покриття витрат та
збитків учасників, їх участь у
результатах спільних дій, тощо.

Позивачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 60
ЦПК України не надано жодних належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що отримані відповідачем кошти не
були спрямовані на настання наслідків,
обумовлених домовленістю між
сторонами та наявності боргових
зобов'язань ОСОБА_3 за цією розпискою.

Таким чином, правові підстави для
задоволення позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача грошових коштів в сумі 132 000
грн., як коштів, сплачених ОСОБА_2 за
договором передачі пляжу, відсутні.

Також, позивачем не надано жодних
належних та допустимих доказів на
підтвердження правового статусу пляжу
«ІНФОРМАЦІЯ_1» та земельної ділянки, на
якій він розташований, наявності
правових підстав для передачі
відповідачем цього майна позивачу.

Враховуючи, що досягнення
домовленостей між позивачем та
відповідачем відповідало їх
волевиявленню, в тому числі щодо
оформлення договірних відносин у
спосіб, обраний сторонами, які
усвідомлювали правові наслідки цього,
а також недоведеність обставин, на які
посилається позивач щодо порушення
відповідачем умов договору, суд вважає,
що підстав для застосування до спірних
правовідносин вимог ст. 651 ЦК України
немає.

За таких обставин, проаналізувавши та
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, надані сторонами пояснення та
покази свідків, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними
та необґрунтованими, а тому
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 11, 57, 59, 60, 208, 209, 212-215, 218
ЦПК України, на підставі ст.ст. 626, 627, 628,
651, 1130, 1131 ЦК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання договору,
припинення зобов'язань за договором та
повернення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
І.О.
Набудович