Справа № 639/137/14-ц
Провадження № 2/639/667/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Жовтневий
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Гаврилюк С.М.,

за участю секретаря - Олійника Я.С.,
Девіченської Д.О., Венглюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
про усунення перешкод власнику у
користуванні квартирою, виселення та
відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
усунення перешкод власнику у
користуванні квартирою, виселення та
відшкодування моральної шкоди.

На підставі заяви представника
позивача ОСОБА_6 про відмову від позову
в частині стягнення на користь ОСОБА_1
моральної шкоди з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 ухвалою суду від 14.05.2014 року
відповідно до п.3 ч.1 ст. 205 ЦПК України
провадження у справі закрито в частині
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування
моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_1 посилається на те, що йому на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1 на підставі Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2, посвідченого
27.03.2008 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1149.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку
вказане нерухоме майно позивач 05.02.2010
року звернувся до ОСОБА_2 відповідно
до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" з
вимогою про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
виселення разом з членами його родини
та друзями з вказаної квартири.
Письмова вимога була направлена на
адресу відповідача ОСОБА_2 засобами
поштового зв'язку цінним листом. Після
чого ОСОБА_2 частково погодився на
висунені позивачем вимоги та виселився
разом з сином зі спірної квартири, але
відмовився знімати себе та сина з
реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20.05.2011 року усунуто
перешкоди в користуванні ОСОБА_1
власним нерухомим майном шляхом
зобов'язання ВГІРФО у Жовтневому
районі м. Харкова зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_8
за адресою: АДРЕСА_1 . Після цього
позивач вселився до вказаної квартири,
завіз меблі і необхідні речі та
протягом деякого часу на власний
розсуд користувався належною йому на
праві власності квартирою.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 20.02.2013 року, яке
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.06.2013 року
залишено без змін, відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору про задоволення
вимог іпотекодержателя та скасування
реєстрації права власності. Незважаючи
на вказані судові рішення ОСОБА_2
зламав замки на вхідних дверях до
вказаної вище квартири, змінив їх і
незаконно поселив в квартирі, що
належить на праві власності
позивачеві, сторонніх осіб, а саме
відповідачів по справі ОСОБА_3 з жінкою
ОСОБА_4 та їх неповнолітньою донькою
ОСОБА_5, що підтверджується висновком
працівника міліції.

Крім того, позивач вважає , що вказаними
неправомірними діями відповідач
ОСОБА_2 заподіяв йому моральну шкоду у
сумі 50000 грн., яку просить стягнути на
користь з відповідача.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, посилаючись
на викладені в ньому обставини.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
проти позову заперечували, посилаючись
на те, що ОСОБА_2 фактично має право
проживати у спірній квартирі, оскільки
після рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 20.05.2011 року про
зняття його разом з сином з реєстрації
за адресою спірної квартири, яке він не
вважав за необхідне оскаржувати, він
залишився бути зареєстрованим за
адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх
заперечень ОСОБА_2 також посилався та
судове рішення Апеляційного суду
Харківської області від 20.02.2013 року, яке
, на його думку, ухвалено помилково,
внаслідок чого , він безпідставно
втратив право власності на спірну
квартиру. При цьому ОСОБА_2 у судовому
засіданні визнав обставини свого
проникнення без дозволу ОСОБА_1 до
житла , що належить на праві власності
позивачеві, та вселення 05.10.2013 року
для проживання у вказаній квартирі
свого друга ОСОБА_3 з жінкою ОСОБА_4 та
їх неповнолітньою донькою ОСОБА_5, які
користувалися вказаним житловим
приміщенням до 31.12.2013 року, а також
підтвердив своє проживання у вказаній
квартирі , але не надав суду жодних
доказів на підтвердження обставин, на
які він посилається в обгрунтування
заперечень проти позову щодо
добровільного звільнення 31.12.2013 року
спірної квартири відповідачем ОСОБА_3 з
жінкою ОСОБА_4 та їх неповнолітньою
донькою ОСОБА_5

Належним чином повідомлені
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у
судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили, заяви
про розгляд справи за їх відсутності до
суду не подали.

Суд, вислухавши пояснення позивача ,
відповідача ОСОБА_2 та його
представника , дослідивши письмові
докази, що містяться в матеріалах
цивільної справи, приходить до
висновку щодо часткового задоволення
позову , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права , свободи та інтереси
фізичних осіб у спосіб, визначений
законами України.

Судом встановлено, що позивачеві на
праві власності належить квартира
АДРЕСА_1 на підставі Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладеного між позивачем та
відповідачем ОСОБА_2, посвідченого
27.03.2008 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в
реєстрі за № 1149 (а.с. 11-16).

Згідно ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Після звернення стягнення на
передане в іпотеку вказане нерухоме
майно позивач 05.02.2010 року звернувся до
ОСОБА_2 відповідно до ст. 40 Закону
України "Про іпотеку" з вимогою про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення разом з
членами його родини з вказаної
квартири та зняття з реєстрації.
Письмова вимога була направлена на
адресу відповідача ОСОБА_2 засобами
поштового зв'язку цінним листом (а.с.
17-20).

Після чого ОСОБА_2 виселився разом з
сином зі спірної квартири, але
відмовився знімати себе та сина з
реєстраційного обліку.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 20.05.2011 року, яке набрало
законної сили, усунуто перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 власним нерухомим
майном шляхом зобов'язання ВГІРФО у
Жовтневому районі м. Харкова зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2, ОСОБА_8
за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього позивач вселився до
вказаної квартири та протягом деякого
часу на власний розсуд користувався
належним йому на праві власності
нерухомим майном.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 20.02.2013 року, яке
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06.06.2013 року
залишено без змін, відмовлено в
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору по задоволення
вимог іпотекодержателя та скасування
реєстрації права власності ( а.с. 27-36).

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України ,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Незважаючи на вказані судові рішення
ОСОБА_2 без згоди позивача незаконно
в жовтні 2013 року поселив в квартирі, що
належить на праві власності
позивачеві, сторонніх осіб, а саме
відповідачів по справі ОСОБА_3 з жінкою
ОСОБА_4 та їх неповнолітньою донькою
ОСОБА_5, що підтверджується висновком
ДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області Бикова Р.І. від
10.10.2013 року ( а.с. 37) , а з січня 2014 року у
вказаній квартирі проживає і сам
ОСОБА_2 Зазначені обставини в судовому
засіданні визнані відповідачем ОСОБА_2

Відповідно ч.1 ст. 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, і має
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування житловими
приміщеннями інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

За ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житлового будинку, які
проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону. До членів сім'ї власника
будинку належать дружина, їх діти і
батьки. Членами сім'ї власника може
бути визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з ним і
ведуть з ним спільне господарство.

Відповідачі не є членами сім'ї
позивача, якому на праві власності
належить вищевказана квартира Як
пояснив у судовому засіданні
представник позивача , відповідачі
добровільно не бажають звільнити
спірне нерухоме майно, що є перешкодою
позивачеві у володінні, користуванні
та розпорядженні своєю власністю.
Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_1 як
власник квартири АДРЕСА_1 має право
вимагати виселення вказаних
відповідачів з спірного житла.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем та його представником не
доведено заподіяння відповідачем
ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 50000 грн.
Таким чином, позов в цій частині
задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь позивача підлягає стягненню з
ОСОБА_2 , ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у
розмірі по 76 гривень 47 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 5, 6,10, 57, 60, 88, 208, 209, 212 -215
ЦПК України , ст. 40 Закону України "Про
іпотеку" , ст.ст. 23, 317, 383,405, 1167 ЦК
України, ст. 9, 150 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Захистити право власності ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1. Усунути перешкоди
ОСОБА_1 в користуванні квартирою
АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітню ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) , ОСОБА_3, зареєстрованого
за адресою : АДРЕСА_2, ОСОБА_4,
зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_2,
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі
по 76 ( сімдесят шість) гривень 47 коп. з
кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.М.Гаврилюк