НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-4035/11
№ 2/183/35/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.04.2014 року

Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Кравченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Новомосковська міська
рада Дніпропетровської області.
Новомосковська державна нотаріальна
контора про визнання майна спільною
сумісною власністю, визначення часток
у спільному сумісному майні,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на 14 частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

08 вересня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2,
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської обласні, третя особа
- Новомосковська міська державна
нотаріальна контора про визнання
свідоцтва пр. оправо на спадщину
частково недійсним, визнання права
власності на 12 частину житлового
будинку в порядку спадкування за
законом.

11 червня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з уточненим позовом
до ОСОБА_2, треті особи - Новомосковська
міська рада Дніпропетровської області.
Новомосковська державна нотаріальна
контора про визнання майна спільною
сумісною власністю, визначення часток
у спільному сумісному майні,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності на 14 частину
житлового будинку в порядку
спадкування за законом

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 24
вересня 1951 року був зареєстрований
шлюб між її батьками: ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

В період шлюбу батьки побудували
житловий будинок, розташований
АДРЕСА_1, правовстановлюючі документи
на будинок були оформлені на ОСОБА_4.

Так, договір на право забудови будинку
та безстрокового користування
земельною ділянкою був укладений на
підставі рішення Новомосковської
міської ради від 31 грудня 1951 року № 3112 з
ОСОБА_4.

Позивач зазначила, що у відповідності
до ст. 22 КпШС України, зазначене майно
належало ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_3.

Після її смерті спадкоємцями першої
черги за законом були: чоловік ОСОБА_4,
дочка ОСОБА_5, син ОСОБА_6, та вона, як
дочка - ОСОБА_1.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зверталися до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини після матері
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

На час смерті матері в будинку АДРЕСА_1
проживала вона, ОСОБА_1 та батько -
ОСОБА_4, вони не зверталися до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини, але, у
відповідності до ст. 548 ЦК України (в
редакції 1963 року) вони вважаються
таким, що прийняли спадщину.

Позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її батько - ОСОБА_4.

За життя, її батько склав заповіт,
відповідно до якого, заповідав все
майно, яке буде належати йому на час
смерті, своєму онукові - ОСОБА_2.

Позивач зазначила, що вона звернулася
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після матері,
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, але, 04
серпня 2011 року постановою нотаріуса їй
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

В зв'язку з наведеним, позивач ОСОБА_1
просила суд:

-визнати, що житловий будинок АДРЕСА_1
належало на праві спільної сумісної
власності подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_4;

-визначити, що частки у спільному
сумісному майні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
рівними;

-встановити факт прийняття нею, ОСОБА_1
спадщини після матері - ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

-визнати за нею, ОСОБА_1 право власності
на 14 частину житлового будинку АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за законом після
матері - ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 34
частин житлового будинку АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за заповітом після
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засіданні представник
позивача не з'явився, в своїй заяві
просив суд розглянути справу без його
участі, позовні вимоги ОСОБА_1
підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судове засідання не з'явилася, в своїй
заяві просила суд розглянути справу
без її участі, позов визнала частково,
посилалася на те, що за позивачкою
можливо визнати лише право забудовника
в порядку спадкування, оскільки
житловий будинок не був прийнятий
відповідними органами до експлуатації.

Представники третіх осіб -
Новомосковської міської ради
Дніпропетровської області та
Новомосковської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явилися, в своїх заява
просили суд розглянути справу без їх
участі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної
справи, приходить до переконання, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, з наступного.

Судом встановлено, що 24 вересня 1951 року
був зареєстрований шлюб між батьками
позивачки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Судом встановлено, що 26 серпня 1952 року
між Новомосковською міською радою та
ОСОБА_4, на підставі рішення
Новомосковської міської ради від 31
грудня 1951 року № 3112 був укладений
договір на право забудови будинку та
безстрокового користування земельною
ділянкою АДРЕСА_2

В наступному, в зв'язку зі зміною назви
вулиці та перенумерацією будинків,
земельній ділянці була присвоєна
адреса: АДРЕСА_1

Судом встановлено, що в період шлюбу
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували на
зазначеній земельній ділянці за період
1953 - 1983 роки: житловий будинок - літ.А
загальною площею 48,1 кв.м.; житловою
площею 28,1 кв.м.; прибудову - літ.а; тамбур
- літ. а1; сарай - літ.Б; погріб - літ.пг;
вбиральню - літ.В; спорудження - №1,2.

У відповідності до ст. 22 КпШС України
(який був чинним на час виникнення
правовідносин), майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
переконання, що спірне майно належало
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної
сумісної власності.

У відповідності до ст. 28 КпШС України, в
разі поділу майна, яке є спільною
сумісною власністю подружжя
вважаються рівними.

В зв'язку з наведеним, суд приходить до
переконання, що частки подружжя ОСОБА_3
та ОСОБА_4 є рівними - по 12 частині
кожному.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла мати позивачки - ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Судом встановлено, що підтверджується
спадковою справою, що з заявою про
прийняття спадщини після ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, у 2011 році
звернулася позивач ОСОБА_1

У відповідності до домової книги, на
час смерті ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1
проживала позивач ОСОБА_1 та її батько
ОСОБА_4.

У відповідності до ст. ст. 548 ЦК України
(в редакції 1963 року), визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

Оскільки позивач ОСОБА_1 та її батько
проживали в спірному житловому
будинку, фактично вступили у володіння
та управління спадковим майном, вони
вважаються таким, що прийняли спадщину.

Судом встановлено, що у 2011 році позивач
ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після матері, ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, але, 04 серпня 2011 року
постановою нотаріуса їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину, в зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на житловий будинок.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер батько позивача - ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про смерть.

Згідно до спадкової справи, з заявами
про прийняття спадщини після ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 звернулися
ОСОБА_2 та ОСОБА_6.

В той же час, за життя, ОСОБА_4 склав
заповіт, відповідно до якого, заповідав
належне йому майно своєму онукові -
ОСОБА_2, в зв'язку з чим, ОСОБА_6 не
спадкує майно, належне спадкодавцеві.

У відповідності до ст.331 ЦК України,
право власності на нову річ, яка
виготовлена (створена) особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації.

Згідно до положень ч.ч.1,3 ст. 22 закону
України „ Про основи містобудування"
забудова земельних ділянок
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою в порядку
передбаченому законом, та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт. Право на забудову ( будівництво)
полягає в можливості власника,
користувача земельної ділянки
здійснювати на ній у порядку,
встановленому законом, будівництво,
перебудову або знесення будинків та
споруд.

Згідно до положень ст. 18 того ж закону
передбачено, що закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів. Експлуатація не
прийнятих у встановленому
законодавством порядку об"єктів
забороняється.

Згідно до положень ст. 26 закону
України „Про регулювання
містобудівної діяльності" до порядку
проектування та будівництво об'єктів
власниками або користувачами
земельних ділянок входить прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів. У відповідності до положень
ст. 39 того ж закону прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів здійснюється на підставі
готовності об'єкта до експлуатації
шляхом видачі інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката в порядку, визначеному КМУ.

Оскільки за життя ОСОБА_4 житловий
будинок не був введений в експлуатацію,
не пройшов державної реєстрації, в
нього не виникло право власності на
спірне нерухоме майно.

Оскільки спадкодавець не був власником
нерухомого майна, у його спадкоємців
також не виникає право власності на
зазначене нерухоме майно в порядку
спадкування.

В той же час, відповідно до ст. 1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Враховуючи наведене, суд приходить до
переконання, що до спадкоємців
переходять права забудовника
житлового будинку, в зв'язку з чим,
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
10, 60, 213-215 ЦПК України, 331, 1218, 1233, 1234, 1268 ЦК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1
спадщини після матері - ОСОБА_3,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1;

Визнати за ОСОБА_1 право забудовника 14
частину житлового будинку АДРЕСА_1, що
складається з: житлового будинку - літ.А
загальною площею 48,1 кв.м.; житловою
площею 28,1 кв.м.; прибудови - літ.а;
тамбуру - літ. а1; сараю - літ.Б; погрібу -
літ.пг; вбиральні - літ.В; споруджень -
№1,2 в порядку спадкування за законом
після матері - ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1;

Визнати за ОСОБА_2 право забудовника 34
частин житлового будинку АДРЕСА_1, що
складається з: житлового будинку - літ.А
загальною площею 48,1 кв.м.; житловою
площею 28,1 кв.м.; прибудови - літ.а;
тамбуру - літ. а1; сараю - літ.Б; погрібу -
літ.пг; вбиральні - літ.В; споруджень -
№1,2 в порядку спадкування за заповітом
після ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Д.І. Городецький