Справа № 308/2187/14-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого-судді -Бенца К.К.,
при секретарі - Надь Н.Ю.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача - Ужгородський міський відділ
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, виселення та зняття з
реєстраційного обліку,-
Позивач ОСОБА_2 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя
особа на стороні позивача -
Ужгородський міський відділ Державної
міграційної служби України в
Закарпатській області про усунення
перешкод в користуванні власністю
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, виселення та зняття з
реєстраційного обліку з житлового
будинку АДРЕСА_1. Мотивуючи свої
позовні вимоги тим, що на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
16.01.2014 р., посвідченого приватним
нотаріусом за № 26, будинок АДРЕСА_1,
належить йому на праві приватної
власності. Після придбання будинку,
йому стало відомо , що у вказаному
будинку зареєстровані відповідачі
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які не були зняті з
реєстраційного обліку колишнім
власником і які з моменту отримання
ним у власність вказаного будинку не
проживають у належному йому будинку. З
посиланням на те, що відповідачі ОСОБА_3
та ОСОБА_4 в даному будинку не
проживають, за інформацією, отриманою
від попереднього власника житлового
будинку, вже понад п'ять років, але
залишаються зареєстрованими за
вказаною адресою, що обмежує його
права як власника на свій розсуд
володіти, користуватися та
розпоряджатись належним йому будинком,
а також з посиланням на норми
Конституції України, ст. ст. 319, 321, 391
ЦК України, просить суд винести рішення
яким визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими,
що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1, усунути
перешкоди у реалізації права
власності шляхом виселення ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 та
зобов'язати Ужгородський міський
відділ Державної міграційної служби
України в Закарпатській області зняти
їх з реєстраційного обліку
вищевказаного будинку.
В судовому засіданні представник
позивача уточнила позовні вимоги,
просила суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
такими, що втратили право користування
житловим будинком АДРЕСА_1 з підстав
викладених у позові. Проти винесення
заочного розгляду справи не
Відповідачі у судове засідання
повторно не з'явилися, про час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку, про
причини неявки суд не повідомляли,
клопотань про відкладення розгляду
справи, а також заяв про розгляд справи
за їх відсутності до суду не надходило,
тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України
ухвалив провести заочний розгляд
справи.
В судове засідання представник
третьої особи Ужгородського міського
відділу Державної міграційної служби
України в Закарпатській області не
з'явився. Надіслав клопотання про
розгляд справи без їх участі.
Заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши та
перевіривши в судовому засіданні
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов до наступного.
Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.
Судом встановлено, що будинок
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу будинку від
16.01.2014 р., посвідченого приватним
нотаріусом , зареєстровано в реєстрі
за № 26 /а.с. 5/
Згідно з даними витягу з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 16.01.2014 року власником
будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, копія
приєднана до матеріалів справи./а.с.6/
Згідно довідки КП «ЖРЕР» № 4 від
13.02.2014 року, в будинку АДРЕСА_1
зареєстровані відповідачі по справі -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. 9/
Як вбачається із газети обласної
ради і обласної державної
адміністрації «Новини Закарпаття»
№45-46 (4216-4217) від 26.04.2014 року ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 були повідомлені про судове
засідання, яке призначено на 07.05.2014 року
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.
Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
Право члена сім'ї власника жилого
будинку, який не є співвласником на
користування цим будинком відповідно
до ст. 156 ЖК України обумовлене
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у даному будинку.
Як встановлено судом, відповідачі
по справі не є членом сім'ї власника
квартири і не перебувають з власником
квартири у сімейних відносинах.
Відповідно до ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється на
підставі судового рішення, яке набрало
законної сили, про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, про виселення, про
визнання особи безвісно відсутньою або
оголошення її померлою.
Реєстрація місця проживання є
похідним правом від права користування
житлом, а тому зняти відповідача з
реєстрації місця проживання можна лише
за умови втрати ним права користування
цим житлом чи у зв'язку з його
виселенням (добровільно чи у
примусовому порядку).
Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЖК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд.
З урахуванням всіх обставин
справи, а також те, що відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості,
враховуючи що реєстрація відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі має
формальний характер, вони не є членами
сім'ї власника будинку, їх реєстрація
порушує права позивача вільно
користуватися та розпоряджатися
своєю власністю та беручи до уваги факт
не проживання відповідачів у вказаному
будинку більше п'яти років, суд
приходить до висновку, що вимога про
визнання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування житловим
будинком АДРЕСА_1 є обґрунтованою і
підлягає до задоволення, оскільки
представник позивача в судовому
засіданні належними і допустимими
доказами довів ті обставини на які
посилався, як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції
України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК
України, ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 11,
60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Уточнену позовну заяву ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_4, третя особа на стороні
позивача - Ужгородський міський відділ
Державної міграційної служби України в
Закарпатській області про визнання
осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням-
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4, такими, що
втратили право користування житловим
будинком, який розташований за адресою
АДРЕСА_1

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_2 сплаченого ним суми
судового збору в розмірі 243,60 грн.
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца