АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3476/14
Справа № 6445/175/14
Головуючий 1 інст. - Горпинич О.В.
Категорія :стягнення коштів
Доповідач - Бобровський
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого Бобровського В.В.,

с у д д і в
Шевченко Н.Ф.,

Кокоші В.В.,

при секретарі
Харченко М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 14 березня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про стягнення грошових
коштів, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
посилалась на те, що 18 вересня 2013 року
між нею та ОСОБА_3 було укладено
договір, шляхом складання розписки, за
яким позивач передала відповідачу 50000
грн. авансу, в рахунок майбутньої угоди
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1. Оскільки договір
купівлі-продажу не відбувся, ОСОБА_4
звернулась до ОСОБА_3 з вимогою про
розірвання попередніх домовленостей
та повернення отриманих коштів, але
відповідач відмовилась повернути
гроші, з таким підстав просила
стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
авансу в розмірі 50000 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 14 березня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на її користь 50000 грн. авансу.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 500
грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з
посиланням на безпідставність позову,
ухвалення рішення суду про його
задоволення в порушення норм
матеріального права та вимог
процесуального права, просить таке
рішення скасувати, новим рішенням у
задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги посилається на
те, що 18 вересня 2013 року між нею та
ОСОБА_4 дійсно було укладено договір,
відповідно до ст..626, 629,, 638, 639 ЦК України,
всі умови якого нею було виконано, що
судом першої інстанції до уваги взято
не було.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
заперечення проти них, колегія
відповідно до ст..308 ЦПК України
вирішила апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити, рішення районного суду
залишити без змін з наступного.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст..61 цього Кодексу, які не
підлягають доказуванню.

Суд, за нормою ч.1 ст.11 ЦПК України,
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі.

Судом, згідно доказів у справі
встановлено, що відповідно до розписки
від 18 вересня 2013 року ОСОБА_3 отримала
від ОСОБА_4 50000 грн. авансу за будинок,
який розташований за адресою АДРЕСА_1,
що належав відповідачу на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 17 вересня 2013 року.

В подальшому ОСОБА_3 19 вересня 2013 року
видала нотаріально посвідчену
довіреність на позивача та ОСОБА_6 з
наданням повноважень на укладання від
її імені незалежно одній від одної на
укладання договору купівлі-продажу, як
вказаного будинку так й земельної
ділянки на якій він розташований, але
належав іншій особі.

Земельна ділянка, згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії РІ № 696380 від 8 вересня 2002
року належить ОСОБА_7 і до спадщини
ОСОБА_8, яку отримала відповідач не
входило.

У зв'язку з неможливістю оформлення
договору купівлі-продажу будинку на
себе з підстав ч.3 ст.238 ЦК України та
з'ясуванням факту відсутності у ОСОБА_3
права на земельну ділянку ОСОБА_4 26
грудня 2013 року було направлено поштове
повідомлення з вимогою про повернення
авансових коштів за будинок до 15 січня
2014 року.

Із листа-відповіді ОСОБА_3 на вказане
повідомлення вбачається, що вона
спростовує сам факт отримання грошей
від позивача, вимагаючи
документального підтвердження.

Згідно до ч.3 ст.509 ЦК України
зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах, добросовісності, розумності
та справедливості.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не було дотримано
вказаних засад як при отриманні грошей
так й при видачі довіреності на
позивача.

Вирішуючи спір суд першої інстанції
підставно виходив з того, що
відповідно до ст. 570 ЦК України грошова
сума , отримана ОСОБА_3 не є завдатком.

Оскільки або попереднього договору
або договору купівлі-продажу будинку,
який би за своєю формою та змістом
відповідав вимогам закону, між
сторонами укладено не було, передання
під розписку 50000 грн. без подальшого
укладання договору є авансом і повинні
бути повернуті , як безпідставно
отримані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що порушення зобов`язання сталося
не з її вини не може бути підставою для
залишення у неї одержаної від
позивачки суми, оскільки на відміну від
правових наслідків, які настають при
порушенні зобов`язання, забезпеченого
завдатком, при передачі авансу
внаслідок укладання певного договору,
незалежно від того, хто був винним у
невиконанні чи неналежному виконанні
зобов`язання, сума переданого авансу в
будь-якому випадку підлягає
поверненню.

З таких підстав колегія вважає, що
рішення судом ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

З огляду на викладене, керуючись ст..ст.
303, 304, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 14 березня 2014 року залишит
без змін.

Ухвала набирає законної сили після
проголошення але протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді