У х в а л а

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до державного
закладу «Володимирецька районна
санітарно-епідеміологічна станція»
про виплату вихідної допомоги та
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за
касаційною скаргою представника
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
ОСОБА_8, на рішення Володимирецького
районного суду Рівненської області від
10 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 4 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до державного закладу
«Володимирецька районна
санітарно-епідеміологічна станція»
про виплату вихідної допомоги та
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову зазначали, що
перебували із відповідачем у трудових
відносинах, 19 грудня 2012 року їх було
звільнено у зв'язку з ліквідацією
закладу на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Посилаючись на те, що при звільненні їм
не була виплачена вихідна допомога у
повному розмірі, позивачі просили
позов задовольнити в повному обсязі й
стягнути з відповідача недоплачену
вихідну допомогу та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільнені.

Рішенням Володимирецького районного
суду Рівненської області від 10 вересня
2013 року в задоволенні позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 4 листопада

2013 року рішення Володимирецького
районного суду Рівненської області від
10 вересня 2013 року змінено, виключено з
його тексту висновки про те, що
представник позивачів вийшла за межі
наданих їй повноважень, та про пропуск
нею строку позовної давності. У решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі представник
позивачів ОСОБА_8 просить рішення
Володимирецького районного суду
Рівненської області від

10 вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Рівненської області
від

4 листопада 2013 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у
повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Судом установлено, що 19 грудня 2012 року
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
які працювали у відповідача на різних
посадах, були звільнені з роботи на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку
з ліквідацією державного закладу
«Володимирецька районна
санітарно-епідеміологічна станція».

Згідно з вимогами ст. 44 КЗпП України при
припиненні трудового договору з
підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та пп. 1, 2
і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові
виплачується вихідна допомога у
розмірі не менше середнього місячного
заробітку.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При звільнені з позивачами було
проведено розрахунок, зокрема було
виплачено кожному із них вихідну
допомогу в розмірі середньомісячного
заробітку, встановленому ст. 44 КЗпП
України.

Однак, п. 6 розд. IV Колективного
договору, укладеного 8 листопада 2011
року між державним закладом
«Володимирецька районна
санітарно-епідеміологічна станція» та
коллективом вказаної установи,
передбачено що при припиненні
трудового договору з підстави,
визначеної п. 1 ст. 40 КЗпП України,
працівникові виплачується вихідна
допомога у розмірі трьох посадових
окладів (а.с. 62-65).

Відповідно до ст. 9-1 КЗпП України
підприємства, установи, організації в
межах своїх повноважень і за рахунок
власних коштів можуть встановлювати
додаткові порівняно із законодавством
трудові і соціально-побутові пільги
для працівників.

Підприємство може матеріально
заохочувати працівників медичних,
дитячих, культурно-освітніх, учбових і
спортивних закладів, організацій
громадського харчування і організацій,
що обслуговують трудовий колектив і не
входять до його складу.

За правилами ст. 98 КЗпП України оплата
праці працівників установ і
організацій, що фінансуються з бюджету,
здійснюється на підставі законів та
інших нормативно-правових актів
України, генеральної, галузевих,
регіональних угод, колективних
договорів, у межах бюджетних
асигнувань та позабюджетних доходів.

Судом установлено, що державний заклад
«Володимирецька районна
санітарно-епідеміологічна станція» -
державна установа й до моменту
ліквідації фінансувався за рахунок
державного бюджету.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що у 2012 році бюджетні кошти на
виплату працівникам закладу вихідної
допомоги у розмірі трьох посадових
окладів, що передбачено колективним
договором, не виділялися, а вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки остаточного розрахунку є
похідними від вимог про стягнення
вихідної допомоги, тому також не
підлягають задоволенню.

Однак з такими висновками судів
погодитись не можна з наступних
підстав.

Усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України суди попередніх інстанцій не
дали належної оцінки доводам позивачів
про те, що відсутність бюджетних
коштів, передбачених у видатках
Державного бюджету України на 2012 рік,
не є підставою для звільнення
відповідача від зобов'язань за
колективним договором.

У позовній заяві ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 зазначали, що аналогічна
позиція викладена у постанові Судової
палати у господарських справах
Верховного Суду України від 15 травня

2012 року у справі за позовом ТОВ
«Компанія «Тітал» до Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
про стягнення основного боргу,
процентів, інфляційних втрат, пені,
штрафу та у рішенні Європейського суду
з прав людини від 18 жовтня 2005 року у
справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус
проти України».

Обґрунтовуючи рішення, суди попередніх
інстанцій, пославшись на норми ст. 98
КЗпП України, не взяли до уваги п. 6 ст. 17
КЗпП України, яким передбачено, що у
разі ліквідації підприємства,
установи, організації колективний
договір діє протягом усього строку
проведення ліквідації.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалені у справі
судові рішення не відповідають вимогам
чинного законодавства щодо законності
й обґрунтованості та підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8
задовольнити частково.

Рішення Володимирецького районного
суду Рівненської області від 10
вересня 2013 року та рішення
апеляційного суду Рівненської області
від 4 листопада 2013 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до державного
закладу «Володимирецька районна

санітарно-епідеміологічна станція»
про виплату вихідної допомоги та
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
Т.Л.
Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук