Справа № 1519/4787/2011
Провадження № 2/251/1241/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого: судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
простягання грошових коштів за
користування приватною земельною
ділянкою, зайнятою із застосуванням
насильства, -

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2009 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, Управління
змелених ресурсів Виконавчого
комітету Одеської Міськради про
визнання державного акту на землю,
виданого на ім'я ОСОБА_2 недійсним,
посилаючись на те, що вони - позивачі є
сусідами відповідачів, та всі мешкають
у АДРЕСА_1. ОСОБА_3 мешкає у будинку №
НОМЕР_1, ОСОБА_4 у будинку № НОМЕР_2,
ОСОБА_5 у будинку № НОМЕР_3, ОСОБА_6 у
будинку № НОМЕР_4, ОСОБА_7 у будинку №
НОМЕР_5. Відповідачі проживають у
будинку №? НОМЕР_6 по АДРЕСА_1. У 2002 році
ОСОБА_1, діючи за довіреністю від ОСОБА_2
без згоди сусідів, звернувся від імені
ОСОБА_2, до Управління земельних
ресурсів із заявою про визнання права
власності на земельну ділянку. Для
отримання державного акту на землю,
ОСОБА_2 та її представнику необхідно
було отримати згоду всіх сусідів, однак
посварившись з ними, вони звернулися до
Приморського районного суду міста
Одеси, який зобов'язав управління
земельних ресурсів видати на ім'я
ОСОБА_2, державний акт на землю без
їхньої згоди. До участі у справі
позивачів не залучали. Оскільки у
теперішній час, проведена
будівельно-технічна експертиза, і їм
стало відомо, що розмірі земельної
ділянки ОСОБА_2, зазначені у державному
акті не відповідають дійсності, що
свідчить про те, що ОСОБА_2 захопила
частку їхньої землі, вони вимушені
звернутися з наступним позовом до суду,
в якому просять визнати недійсним
державний акт РІ 3467160 від 31.12.2002 року на
право власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою : АДРЕСА_1,
НОМЕР_6, виданий на ім'я ОСОБА_2. 23.11.2009
року, ОСОБА_2 не погоджуючись з позовом
ОСОБА_3 та інших про визнання
державного акут на землю недійним,
подала до суду пояснення на поданий
ними позов та пред'явила свої зустрічні
вимоги про стягнення з кожного з
позивачів по справі по 200 000 гривень, в
якості орендної плати за користування
земельною ділянкою належної їй на
праві приватної власності. В своєму
зустрічному позові ОСОБА_2 вказувала,
що позов поданий ОСОБА_3 та іншими з
метою заволодіння її землями. З 1994 року
по 2004 рік вказані особи, декілька разів
ініціювали позов до суду до ОСОБА_2, до
Виконкому Одеської міськради з
вимогами скасувати рішення про
передачу у власність ОСОБА_2,земельної
ділянки площею 634 кв.м., по
АДРЕСА_1,НОМЕР_6 в м. Одесі, однак по всім
позовам їм було відмовлено. Далі
позивачка вказує, що позовна заява про
визнання державного акту на землю
недійсним, по своїй суті переконливо
свідчить про чергову спробу позивачів
нахабно привласнити землі ОСОБА_2 через
суд в межах площі 280 кв.м., якими вони
користуються безкоштовно тривалий час.
Саме з цих обставин ОСОБА_2 змушена
пред'явити зустрічні вимоги до
позивачів про стягнення грошової суми
за користування власними землями
ОСОБА_2 Згідно з законом про оренду № 2536
від 03.07.1992 року використання землі в
Україні є платним. З огляду наведених
обставин ОСОБА_2 вважає, що має право на
свій розсуд встановити орендну плату
за користування її власною земельною
ділянкою, тому просила суд стягнути з
відповідачів з кожного по 200000 гривень.
05.01.2011 року ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 подали
до суду уточнення до зустрічного
позову про стягнення грошової суми за
користування приватною земельною
ділянкою, зайнятою із застосуванням
насильства, в якій вказують, що вони з
вини відповідачів втратили 280
квадратних метрів власної земельної
ділянки, яка протиправно
використовується ОСОБА_3 та іншими
громадянами, які звернулися першими з
позовом до них. Разом з тим, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 вказували, що для них земельна
ділянка є єдиним джерелом доходів на
якій вони проводові календарного року
отримують два врожаю, зокрема: з 1-го
січня по 15 квітня - врожай квітів
«Геоцінти» , з 15 квітня по 15 листопада -
врожай помідор «Мікада». Дохід від
вирощування квітів «Геоцінти» за
їхніми підрахунками за рік становить -
34160 гривень, дохід з продажу помідор
«Мікада» становить за рік - 23520 гривень,
а загальний дохід складає суму:
34160+23520=57780 гривень. Крім того, згідно з
Правилами оплати за водопостачання,
землі, які не забудовані
землевласником вважаються поливними
на які нараховується полив у розмірі 1,10
гривень за один кв.м., тоді як на 280 кв.м.
землі нараховується полив у розмірі
1,10х 280 = 280 гривень на місяць, або 3400
гривень на один рік. З урахуванням
поливу збитки складають за один рік -
60000 гривень, за п'ять років - 300000 гривень.
Тому з зазначених вище підстав ОСОБА_2
та ОСОБА_1 просили стягнути з кожного
відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,ОСОБА_6, ОСОБА_7 по 60000 гривень на
їхню користь, на підставі статті 211-212 ЗК
України, ст.ст.1212,1214 ЦК України.

Згідно протоколу перерозподілу
цивільних справ між суддями від 26.03.2013
року вказана цивільна справа авто
розподілена судді Поліщук І.О.

Ухвалою судді від 27 березня 2013 року
продовжено провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 та інших до
ОСОБА_2, ОСОБА_1,Одеського міського
управління земельних ресурсів ОМР про
визнання державного акту на землю
недійсним та за зустрічним позовом про
стягнення грошових коштів за
користування земельною ділянкою.
Справа призначена до розгляду на 23
квітня 2013 року на 10 годину 30 хвилин. В
судове засідання 23.04.2013 року з'явилися
позивачка ОСОБА_3, представник
позивачки ОСОБА_6, інші позивачі ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_10 та їхні представники в
судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Судове засідання
відкладено на 14 травня 2013 року на 14-30
годину. 14.05.2013 року в судове засідання
не з'явилися позивач ОСОБА_5, ОСОБА_4 по
невідомій причині про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, справа відкладена на 17.06.2013 року
на 12:30 годину. 17.06.2013 року в судове
засідання не з'явився позивач ОСОБА_4,
представник позивача - ОСОБА_8, справі
відкладена на 11.07.2013 року на 12 годину. В
судове засідання призначене до
розгляду на 17.06.2013 року з'явилися усі
часники процесу, судом розглянуте
питання про зупинення провадження по
справі у зв'язку зі смертю ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1. Ухвалою суду від
11 липня 2013 року провадження по справі
зупинено до залучення до участі у
справі правонаступників ОСОБА_2. Ухвала
суду від 11.07.2013 року оскаржена ОСОБА_1.
Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 11 жовтня 2013 року
ухвала Малиновського райсуду м. Одеси
від 11.07.2013 року залишена без змін. 28
жовтня 2013 року Малиновським районним
судом м. Одеси відновлено провадження
по даній справі, ОСОБА_1 залучений до
розгляду даної справи як
правонаступник ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено засідання на
02.12.2013 року. 02 грудня 2013 року не з
явилася позивачка ОСОБА_7, у зв'язку з
чим справа слуханням відкладена на
24.12.2013 року на 14: 30 годину. 24.12.2013 року усі
позивачі в судове засідання не
з'явилися, справа слуханням відкладена
на 05 лютого 2014 року на 14:30 годину. 05
лютого 2014 року у зв'язку з відсутністю в
Малиновському районному суді м. Одеси
електрики, справу слуханням відкладено
на 06.03.2014 року на 14:30 годину. 06.03.2014 року в
судове засідання з'явилися позивачі:
ОСОБА_3, ОСОБА_5,представники ОСОБА_6 -
ОСОБА_11, ОСОБА_12, позивачі ОСОБА_7,
ОСОБА_4 до суду не з'явилися, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином. В судовому засіданні
06.03.2014 судом розглянуто клопотання
ОСОБА_3 про приєднання до матеріалів
даної справи доповнення до позову
ОСОБА_3 та інших про визнання недійсним
державного акту на земельну ділянку.
Ухвалою суду від 06.03.2014 року в
задоволенні клопотання ОСОБА_3 про
приєднання доповнення до позову -
відмовлено, у зв'язку з неявкою в судове
засідання інших позивачів справа
слуханням відкладена на 08 квітня 2014
року на 14 годину 30 хвилин. В судове
засідання 08 квітня 2014 року з явилися
позивачі ОСОБА_3, представники ОСОБА_6 -
ОСОБА_11, адвокат ОСОБА_12. Позивачі
ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7 в судове
засідання не з явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Позивачка ОСОБА_3, представники
позивачки ОСОБА_6 наполягали на
відкладенні розгляду справи, у зв'язку
з неявкою інших позивачів та їхніх
представників до суду, а при прийнятті
судом ухвали про початок розгляду
справи по суті позивачка ОСОБА_3 та
представники ОСОБА_6 не давали
пояснення по справі, не висловлювати
свою думку щодо питань, які
розглядаються в ході судового
розгляду, фактично відмовилися
приймати участь в судовому засіданні, у
зв'язку з чим суд вимушений оголосити
перерву до 15 травня 2014 року до 14:30 годин.

В судове засідання 15 травня 2014 року
позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та їхні представники не з
явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 15 травня 2014 року
позовна заява ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1, Одеського
міського управління земельних
ресурсів Одеської міської Ради про
визнання державного акту на землю
недійсним - залишена без розгляду.

Позивач ОСОБА_1, приймаючи участь в
судових засіданнях від власного імені,
та як правонаступник ОСОБА_2, померлої 6
березня 2013 року, просив суд
задовольнити позов поданий ним та
ОСОБА_2 в редакції від 05.01.2011 року.
Просив стягнути на його користь
особисто та на його користь як
правонаступника ОСОБА_2 з відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6
грошову суму у розмірі по 60000 гривень з
кожного за користування належної йому
земельної ділянки площею 280 квадратних
метрів.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їхні представники не
з явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки суд не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення грошової суми за
користування приватною земельною
ділянкою задоволенню не підлягає
виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно Свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок від 11
серпня 1994 року, виданого Виконавчим
комітетом Іллічівської районної Ради
народних депутатів, виданого на
підставі Рішення Виконавчого комітету
Іллічівської районної Ради народних
депутатів № 972 від 29 липня 1994 року,
власником житлового будинку із
належними до нього будівлями та
спорудами під номером НОМЕР_6 по
АДРЕСА_1 у місті Одесі являлася ОСОБА_2.
Право власності на відповідний об'єкт
нерухомого майна було належним чином
зареєстроване в Одеському міжміському
бюро технічної інвентаризації за
реєстровим номером 24571 в кн..240 стр.130,
про що свідчить реєстраційне
посвідчення установи від 13 вересня 1994
року.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії РІ
№ 467160 від 31 грудня 2002 року, виданого
Одеською міською Радою народних
депутатів, зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної важності на землю за № 172/7733,
ОСОБА_2 являється власником земельної
ділянки, загальною площею 0,0634 га в
межах згідно з планом, що розташована
на території міста Одеси,
АДРЕСА_1,НОМЕР_6 - за цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських споруд.

На виконання ухвали суду від 24.12.2013 року
Одеським міським управлінням
земельних ресурсів Одеської міської
ради, суду направлено посвідчену
належним чином копію технічної
документації по складанню державного
акту на право власності на земельну
ділянку ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель за адресою:
АДРЕСА_1,НОМЕР_6. Судом в ході розгляду
справи досліджувалися документи, що
стали підставою для видачі державного
акту на земельну ділянку, а саме: заява
ОСОБА_2, проживаючої у АДРЕСА_1, НОМЕР_6
на ім'я начальника Управління
земельних ресурсів Одеської міськради
ОСОБА_13 датована 18 грудня 2001 року, в
якій вона просить на підставі рішення
суду Жовтневого району м.Одеси та
рішення Одеського МВК № 22 від 06.01.1994
року видати їй державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 634 кв.м., розташованого
за вищевказаною адресою. Заявниця
вказує, що до заяви надає копії
необхідних документів; лист підписаний
начальником управління земельних
ресурсів ОСОБА_14 адресований КП ЗКВ
вихідний номер 1433 від 19.12.2001 року,
згідно з яким дозволяється виконання
землевпорядних робіт по земельній
ділянці, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1,НОМЕР_6. З листа випливає, що до
початку робіт виконавець повинен
підготувати технічне завдання та
затвердити його в управління земельних
ресурсів. Виконанні роботи підлягають
прийому в повному обсязі згідно з
вимогами еталону; копія паспорту
громадянки України ОСОБА_2,
зареєстрованої за адресою :
АДРЕСА_1,НОМЕР_6, довідка про присвоєння
ідентифікаційного номера ОСОБА_2;
рішення виконавчого комітету Одеської
міської Ради № 22 від 06.01.1994 року " про
надання земельної ділянки площею 634 м2
гр. ОСОБА_2 в постійне користування для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по
АДРЕСА_1,НОМЕР_6; рішення Жовтневого
районного суду м. Одеси від 9 жовтня 2001
року про зобов'язання Управління
земельних ресурсів видати ОСОБА_2
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
площею 634 кв.м.,розташованого в АДРЕСА_1,
будинок НОМЕР_6, на виконання пункту 2
рішення Одеського МВК № 22 від 06 січня
1994 року та у відповідності з виконаними
УЗР матеріалами по встановленню меж
земельної ділянки в натурі; ухвала
Жовтневого районного суду міста Одеси
від 22 березня 2002 року про зміну способу
та порядку виконання рішення
Жовтневого районного суду міста Одеси
від 09 жовтня 2001 року, якою зобов'язано
Управління земельних ресурсів видати
ОСОБА_2 Державний акт, що являється
правовстановлюючим документом на
земельну ділянку загальною площею 634
кв.м.,розташованого в АДРЕСА_1 будинок
НОМЕР_6, з урахуванням змін у
законодавстві, пов'язаних з прийняттям
Земельного Кодексу України від 25.10.2001
року; ухвала Жовтневого районного суду
міста Одеси від червня 2002 року, якою
роз'яснено начальнику відділу
державної виконавчої служби
Жовтневого районного управління
юстиції м. Одеси, ухвала Жовтневого
районного суду м. Одеси від 22 березня 2002
року та визначено - зобов'язати
Управління земельних ресурсів видати
ОСОБА_2 державний акт, який є
правовстановлюючим документом на
земельну ділянку загальною площею 634
кв.м., розташованої в АДРЕСА_1,НОМЕР_6, з
урахуванням змін в законодавстві,
пов'язаних з прийняттям Земельного
кодексу України від 25.10.2001 року,
зобов'язати Управління земельних
ресурсів видати ОСОБА_2 Державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 634 кв.м., розташовану в АДРЕСА_1
НОМЕР_6; акт від 18 листопада 2002 року
встановлення ( відновлення) та
узгодження в натурі меж земельної
ділянки; додаток до акта встановлення
натурі меж земельної ділянки від 18
листопада 2002 року; абрис земельної
ділянки ОСОБА_2,розташованої за
адресою: АДРЕСА_1,НОМЕР_6; опис меж
земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_1,НОМЕР_6; каталог меж
землекористування та відомість
вирахування площі; кадастровий план
земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою :
АДРЕСА_1,НОМЕР_6.

Як вбачається з мотивувальної частини
рішення Жовтневого районного суду м.
Одеси від 09 жовтня 2001 року, судом
встановлено, що рішенням Іллічівського
РВК № 1398 від 28.12.1990 року за ОСОБА_2
визнано право власності на
домоволодіння НОМЕР_6 по АДРЕСА_1 та за
домоволодінням закріплено земельну
ділянку загальною площею 634 кв.м..
Рішенням Виконавчого комітету
Одеського міської Ради народних
депутатів від 06.01.1994 року ОСОБА_2 надана
земельна ділянка площею 634 кв.м. в
постійне користування для
забезпечення житлового будинку та
господарських споруд, розташований в
АДРЕСА_1,НОМЕР_6, відділу земельних
ресурсів наказано у встановленому
законом порядку видати ОСОБА_2 право
встановлювальні документи на земельну
ділянку. Згідно з даним рішенням в
загальну площу земельної ділянки
ОСОБА_2 входить проїзд довжиною 22
метрів та шириною 3,6 метрів. Рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради народних депутатів від 06.01.1994 року
являється обґрунтованим та законним,
винесено у відповідності з діючим
Земельним Кодексом України та до
наступного часу ніким не скасовано. У
відповідності до ст..23 ЗК України право
власності чи право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються та
реєструються міськими Радами народних
депутатів. Враховуючи, що Рішення
Виконавчого комітету Одеської міської
Ради народних депутатів № 22 від 06.01.1994
року «Про надання земельної ділянки
площею 634 кв.м. в постійне користування
для обслуговування житлового будинку
та господарських споруд по АДРЕСА_1,
будинок НОМЕР_6» до наступного часу не
виконано, вимоги ОСОБА_2 підлягають
задоволенню.

Як вбачається з постанови Президії
Одеського обласного суду від 22 грудня
2001 року, Президіум у складі: голови -
Луняченко А.В., членів президіуму -
Манжоса В.А., Чернушенко А.В., Мельничука
В.А.,Андрєєвої Є.І., Тополева В.К.,
Виноградової Л.Е., Бузовського В.М.,
Троїцької Л.Л, Кузь В.М., за участю
заступника прокурора Одеської області
Несветайло І.В., по докладу судді
обласного суду Кузь В.М. розглянувши
протест заступника прокурора Одеської
області Несветайло І.В. від 12 грудня 2001
року, встановили, що 09 жовтня 2001 року
Жовтневий районний суд м. Одеси
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, суд зобов'язав управління
земельних ресурсів видати ОСОБА_2
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
загальною площею 634 кв.м., розташованого
в АДРЕСА_1,НОМЕР_6, на виконання п.2
рішення Виконкому Одеської міської
ради № 22 від 06.01.1994 року, та у
відповідності з виконаними
Управлінням земельних ресурсів
матеріалами по визначенню меж
зазначеної земельної ділянки в натурі.
В касаційному порядку рішення не
переглядалося. З мотивувальної частини
постанови вбачається, що зацікавлена
особа по справі - ОСОБА_3 в 1971 році на
самочинно зайнятої земельній ділянці
площею 109 кв.м., самочинно побудувала
жилий будинок. Спочатку та до 1991 року ,
даний жилий будинок ОСОБА_3
обслуговувався з АДРЕСА_1 через
фасадну частину її земельної ділянки
шириною 6,70 метра, що підтверджується
інвентаризаційними відомостями ОМБТІ
та РОН від 26.03.1971 року на жилий будинок
та земельну ділянку площею 109 кв.м.
користувача - ОСОБА_25, розташованих в
АДРЕСА_1,НОМЕР_1.

Скориставшись суміжним розташуванням
земельних ділянок ОСОБА_3 протиправно,
з застосуванням насильства та
самозахвату в 1987 році заволоділа
частиною земельної ділянки ОСОБА_2, в
тому числі і доріжкою - проїздом
довжиною 22 метрів і шириною 3,6 кв.м.,
через який обслуговується
домоволодіння ОСОБА_2 У зв'язку з цим
земельним спором ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
Виконком Одеської міської ради прийняв
рішення № 22 від 06.01.1994 року про передачу
ОСОБА_2 в постійне користування
земельної ділянки площею 634 кв.м.,
розташованої в м. Одесі, по АДРЕСА_1
НОМЕР_6. При цьому Виконком в рішенні
зазначив, що в загальну площу земельної
ділянки ОСОБА_2 входять спірні землі,
втому числі доріжка - проїзд довжиною 22
метри та шириною 3,6 метри. Дане рішення
ОСОБА_3 оскаржила до суду. 23.11.1994 року
Жовтневим районний суд м. Одеси
постановив рішення, яким визнав
законним рішення Виконкому Одеської
міськради № 22 від 06.01.1994 року,
Постановою Президії Одеського Облсуду
від 15.10.1995 року рішення Жовтневого
райсуду від 23.11.1994 року, набрало
чинності. З матеріалів справи
вбачається , що Пунктом 2 рішення
Виконкому Одеської міськради № 22 від
06.01.1994 року, Виконком зобов'язав
підвідомчий йому орган земельних
ресурсів, видати ОСОБА_2 державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 634
кв.м.. У відповідності з вимогами ст.ст.
22,23 Земельного кодексу України та на
виконання Пункту 2, рішення виконкому
Одеської міськради № 22 від 06.01.1994 року,
ОСОБА_2 замовила в Управлінні земельних
ресурсів технічну документацію на
виготовлення державного акту на право
постійного користування відведеної їй
земельної ділянки в межах площі 634
кв.м.,. За дорученням Управління
земельних ресурсів,
Земельно-кадастрове бюро при
Управлінні земельних ресурсів, 24.03.1998
року встановив в натурі на місцевості
межі даної земельної ділянки,
узгодивши їх з суміжними
землекористувачами. Однак, зазначений
державний акт тривалий час не
видавався землекористувачу ОСОБА_2 у
зв'язку з тим, що суміжний з ОСОБА_2
землекористувач ОСОБА_3 повторно
ініціювала земельний спір з ОСОБА_2 про
прядок користування проїздом довжиною
22 метри та шириною 3,6 кв.м. через який
обслуговується домоволодіння ОСОБА_2.
По заяві ОСОБА_3 16.02.2000 року та 14.09.2000
року відбулося засідання
Узгоджувальної комісії Одеської
міськради, на яких були прийняти
рішення «Про вилучення у ОСОБА_2
спірної земельної ділянки - проїзду
довжиною 22 метри та шириною - 3,6 метри та
передача його в спільне користування
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 За ініціативою
Управління земельних ресурсів та на
виконання зазначених рішень
Узгоджувальної комісії, 23.10.2000 року
Земельно-кадастрове бюро при
Управлінні земельних ресурсів,
повторно виконало комплекс
земельно-кадастрових робіт на
земельній ділянці ОСОБА_2, загальною
площею 634 кв.м., з метою вилучення у
ОСОБА_2 спірних земель. За результатами
даних вимірювань, Управління
земельних ресурсів підготувало проект
рішення, для розгляду його на сесії
Одеської міськради, про внесення змін
до рішення виконкому Одеської
міськради № 22 від 06.01.1994 року» про
вилучення у ОСОБА_2 земельної ділянки
площею 95 кв.м., в тому числі доріжки -
проїзду довжиною 22 метрів та шириною 3,6
метрів та передача її в загальне
користування для ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
тій підставі, що спірні землі повністю
забудовані господарськими спорудами,
належними ОСОБА_3, які вона повинна
обслуговувати. У зв'язку з цими
обставинами, ОСОБА_1, з яким ОСОБА_2
уклала договір довічного утримання,
звернувся до суду на дані рішення.
22.05.2000 року та 22.02.2001 року Жовтневий
райсуд двічі визнав незаконним рішення
Узгоджувальної комісії від 16.02.2000 року
та 14.09.2000 року як такі, що протиречать
земельному законодавству та обмежують
права ОСОБА_2. Цим же рішенням суд
зобов'язав Одеську міську раду
скасувати вказівку рішення
Узгоджувальної комісії. 16.08.2001 року
Узгоджувальна комісія визнала
незаконними свої
рішення від 16.02.2000 року та
14.09.2000 року та прийняла рішення про їх
скасування.

Однак, ОСОБА_3 продовжувала ініціювати
спір з ОСОБА_2 «про прядок користування
проїздом до домоволодіння ОСОБА_2.», а
Управління земельних ресурсів не
виконувало пункт 2 рішення Виконкому
Одеської міськради № 22 від 06.01.1994 року
про видачу ОСОБА_2 державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 634
кв.м., що стало підставою для звернення
до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_1. 09 жовтня 2001
року Жовтневий районний суд м. Одеси
постановив рішення, яким задовольнив
вимоги позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1. Суд
зобов'язав Управління земельних
ресурсів видати ОСОБА_2, Державний акт
на право постійного користування
земельною ділянкою загальною площею 634
кв.м., розташованого в АДРЕСА_1НОМЕР_6, на
виконання п.2 рішення Одеського МВК № 22
від 06.01.1994 року ату відповідності з
виконаними матеріалами по
встановленню меж зазначеної земельної
ділянки в натурі. З матеріалів справи
вбачається, що участь ОСОБА_3 при
розгляді даної справи не може вплинути
на результат оспорю вального рішення,
оскільки земельний спір між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 про порядок користування
земельною ділянкою - проїздом"
неодноразово розглядався судом на
користь ОСОБА_2, рішення яких набрали
чинності. За таких обставин, президія
вважає, що рішення Жовтневого райсуду
м. Одеси від 09 жовтня 2001 року відповідає
вимогам закону. За результатами
розгляду протесту заступника
прокурора Одеської області від 12
грудня 2001 року, президія прийняла
рішення про залишення протесту
заступника прокурора Одеської області
- без задоволення. Рішення Жовтневого
районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2001
року без змін.

В ході розгляду справи встановлено, що
спірна земельна ділянка, на законних
підставах передана у постійне
користування ОСОБА_2 з 1994 року, що
підтверджено рішенням Виконкому
Одеської міськради № 22 від 06.01.1994 року.
Пунктом 2 цього ж рішення виконком
зобов'язав підвідомчий йому орган
земельних ресурсів, видати ОСОБА_2
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою
загальною площею 634 кв.м. У 1994 році, на
час дії Земельного кодексу, введеного
в дію 15 березня 1991 року, зазначене
рішення Виконкому не виконувалося, що
стало приводом для звернення ОСОБА_2,
ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду
міста Одеси у 2001 році з позовом до
Управління земельних ресурсів про
зобов'язання видати державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою. Рішення прийняте 09
жовтня 2001 року.

Таким чином перелічені вище документи
підтверджують той факт, що з 1992 року
триває конфлікт між позивачкою ОСОБА_3
та ОСОБА_2, померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 з
приводу користування частиною
земельної ділянки, а саме доріжки -
проїзду довжиною 22 метрів та шириною 3,6
метрів. Після укладення договору
довічного утримання з ОСОБА_2 стороною
даного конфлікту з боку ОСОБА_2 став
ОСОБА_1. Спірна земельна ділянка
частково перебуває у користуванні не
тільки ОСОБА_3, але і у користуванні
інших відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, що підтверджується
рішеннями суддів різних інстанцій і за
різні роки, а саме.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 09 грудня 2011 року прийнятого
в межах розгляду цивільної справи за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
ОСОБА_11, за участю третьої особи -
Одеської міської ради, про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
приведення її у попередній, придатний
для використання стан, демонтажу
самовільно зведений на ній прибудов,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,завданої порушеннями
земельного законодавства,за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_1
та ОСОБА_6, ОСОБА_11 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 червня 2011 року. Рішенням суду
встановлено, що доводи позивачів про
захоплення земельної ділянки є
обґрунтованими, зобов'язано ОСОБА_6,
повернути ОСОБА_2 самовільно зайняту
земельну ділянку, яка знаходиться за
адресою - АДРЕСА_1,НОМЕР_6 в придатному
для використання за цільовим
призначенням стані, звільнивши її від
насаджень, металевих конструкцій та
іншого майна; відновити межу земельної
ділянки по межі Е-А згідно державного
акту на право приватної власності на
землю, виданого ОСОБА_2 31 грудня 2002 року
та зареєстрованого в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 172/7733.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 12 липня 2011 року, прийнятого
в межах розгляду цивільної справи зав
позовом ОСОБА_2, до ОСОБА_7, про усунення
перешкод в користування власністю, за
апеляційного скаргою ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12 січня 2011 року., яким встановлено,
що при здійсненні самочинного
будівництва ОСОБА_7 за фундамент
житлового будинку використала
належній ОСОБА_2 кам'яний паркан, який
перетворила у стіну будинку та
прорубала в ньому на сторону позивачки
два вікна. Крім того частина будинку
знаходиться над земельною ділянкою
позивачки. Зазначені обставини
свідчать про порушення прав позивачки
як власника жилого будинку так і
земельної ділянки.

Рішенням Центрального районного суду
м. Одеси від 12 листопада 2001 року,
прийнятого за результатами розгляду
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_28, ОСОБА_26 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою. Даним
рішенням зобов'язано відповідачів
привести у відповідність з Рішенням
Одеської міської ради № 22 від 06.01.1994
року, земельну ділянку НОМЕР_7,
розташовану по АДРЕСА_1, довжина та
ширина якої складають відповідно 22
метри та 3,6 метри, а саме знести паркан,
встановлений в проїзді довжиною 22
метри та 3,6 метри вищезазначених
земельних ділянок, встановити розмежую
чий паркан, знести літню кухню,
розташовану по АДРЕСА_1 НОМЕР_3 в м.
Одесі, до відповідних розмірів. Рішення
набрало чинності 13.12.2001 року.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 10 грудня 2009 року,
постановленого межах розгляду
цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 , ОСОБА_27 про захист права
власності на земельну ділянку,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення моральної шкоди. Суд прийняв
рішенням повернути ОСОБА_2 частину
земельної ділянки площею 0,063 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,НОМЕР_6
за цільовим призначенням для
обслуговування та будівництва жилого
будинку та господарських будівель, а
саме двір-проїзд , площею 268 кв.м. шляхом
знесення(демонтування) : паркану що
відгороджує двір-проїзд площею 268 кв.м.
на користь ОСОБА_3. Рішення набрало
чинності на підставі ухвали
апеляційного суду Одеської області від
14 грудня 2011 року.

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 02 лютого 2011
року, прийнятого по цивільний справі за
позовом Малиновської районної
адміністрації ОМР до ОСОБА_4 про
знесення самочинно забудованого майна.
Даним рішенням встановлено, що за час
проведення ОСОБА_4 побудови спірного
нерухомого майна ОСОБА_2, ОСОБА_1
проживаючі по АДРЕСА_1 неодноразово
зверталися до відповідних установ,
повідомляючи про порушення своїх прав,
з вимогою перевірити наявність дозволу
у відповідача на здійснення
будівельних робіт та заборонити їх
проведення. Позов МРА ОМР задоволено,
рішення набрало чинності 17.04.2011 року.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_1
наполягав що жодне з рішень суду не
виконано, даний факт стороною
відповідачів не оспорювався.

Разом з тим, приймаючи до уваги
вищезазначені рішення судів, якими
встановлено порушення прав на земельну
ділянку позивачів по справі, суд
стосовно позовних вимог ОСОБА_1,
діючого від власного імені, і в якості
правонаступника ОСОБА_2, заявлених до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення грошової суми за
користування приватною земельною
ділянкою, дійшов наступних висновків.

Як випливає із уточнення до
зустрічного позову, та з особистих
пояснень ОСОБА_1 в судових засіданнях,
позивач вказує, що втратив 280 кв.м.
власної ділянки, а інша сторона -
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4
протиправно утримують земельну
ділянку, з якої отримують доходи, а він
навпаки позбавлений можливості
отримати дохід від врожаю, який би мав
вирости на цій земельній ділянці.
ОСОБА_1 вважає, що на підставі ст.156 ЗК
України, ст. 211 ЗК України, він має право
вимагати від відповідачів грошової
компенсації за користування приватною
земельною ділянкою, яка належить йому
на праві власності.

Позивач вказує, що статті 1212,1214 ЦК
України прямо передбачають загальні
положення у зв'язку набуттям майна без
достатньої правої підстави, зокрема це
відшкодування доходів від
безпідставного набуття спірною
ділянкою. ОСОБА_1 зазначає, що з
матеріалів справи вбачається, що
відповідачі набули ділянку площею 280
кв.м., шляхом колективного розбійного
нападу на садибу ОСОБА_2, ОСОБА_1,
самовільно забудували її
господарськими спорудами і
організували обслуговування своїх
житлових будинків через приватні землі
позивачів. Далі автори позову
зазначають, що земельна ділянка є
єдиним джерелом доходів на якій
землевласники, впродовж календарного
року отримують два врожаю зокрема: з1-го
січня по 15 квітня - врожай квітів типу
«Геоцінти», з 15 квітня по 15 листопада -
врожай помідор типу «Мікада». Дохід від
вирощування квітів «Геоцінти»на площі
280 кв.м. розрахований виходячи з
наступного: на одному квадратному
метрі висаджуються 16 цибулин квітів, на
280 кв.м. землі висаджуються (16х280=4880
цибулин). Кожна висаджена цибулина дає
врожай 1 бутон -квиток та 2-5 цибулин.
Ринкова вартість 1-го бутона 5 гривень,
ринкова вартість 1-ої цибулини - 2
гривні. Таким чином дохід з продажу
бутонів квітів складає 4880х5=24400 гривен,
дохід з продажу цибулин складає 4880х2= 9760
гривень. Сумарний дохід від квітів на
рік складає 24400+9760=34160 гривень. Дохід від
вирощування помідорів типу «Мікада»
розрахований таким чином: на 1-му кв.м.
землі висаджуються 4 кущі помідор, на 280
кв.м. землі висаджуються 4х280=1120 кущів.
Коже кущ помідорів дає врожай
приблизно 3кг., ринкова вартість 1-го кг
помідорів складає в середньому 7
гривень, врожай помідорів на площі 280
кв.м. - 3х1120 = 3360 кг. Таким чином дохід з
продажу помідорів складає - 3360х7=23520
гривень. За один рік дохід складає -
34160+23520= 57780 гривень. Крім того, згідно з
Правилами оплати за водопостачання,
землі, як і не забудовані
землевласником вважаються поливними
на які нараховується полив у розмірі 1,10
гривень за один кв.м., тоді як на 280 кв.м.
нараховується полив у розмірі 1,10 кв.м.
-280=280 гривень на місць або на один рік
-3400 гривень. З урахуванням поливу
збитки складають на рік 60000 гривень, за
п'ять років складають 300000 гривень. З
урахуванням вищевикладеного позивач
вважає, що має право вимагати від
відповідачів з кожного на його користь
особисто - 60000 гривень та на його
користь як правонаступника ОСОБА_2, по
60000 гривень з кожного, відповідно до
ст..211-212 ЗК України та ст.ст.1212, 1214 ЦК
України.

Згідно зі статтею 211 ЗК України
громадяни та юридичні особи несуть
цивільну, адміністративну або
кримінальну відповідальність до
законодавства за такі порушення: б)
самовільне зайняття земельних ділянок.
У цій статті ЗК України дано перелік
порушень земельного законодавства, за
вчинення яких настає юридична
відповідальність за
правилами,визначеними в інших актах
законодавства. Цивільно-правова
відповідальність настає за фатом
порушення земельного законодавства,
пов'язаного із заподіянням шкоди
землям, що охороняються законом, правам
та інтересам власників землі,
землекористувачів, в тому числі
орендарів, незалежно від притягнення
винних до інших видів правової
відповідальності. Згідно із ЗК України
збитки, заподіянні вилученням (викупом)
або тимчасовим зайняттям земельних
ділянок, а також обмеженням прав
власників землі й землекористувачів, у
тому числі орендарів, погіршенням
якості земель або приведенням їх у
непридатність для використання за
цільовим призначенням у разі
негативного впливу, спричиненого
діяльністю підприємств, установ,
організацій і громадян, підлягають
відшкодуванню у повному обсязі
власникам землі й землекористувачам, у
тому числі орендарям, які зазнали цих
збитків.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними. В
контексті даної статті, оскільки
повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок саме по собі не
компенсує повною мірою шкоду,заподіяну
самовільним зайняттям, особа, винна у
використанні земельної ділянки, яка
йому не надавалася у визначеному
законом порядку, зобов'язаний передати
законному власнику чи
землекористувачеві вирощеній на цей
земельній ділянці врожай. Витрати
пов'язані з доглядом за посівами,
доглядом за культурами та збиранням
врожаю не мають враховуватися при
визначенні розміру понесених
власником землі (землекористувачів)
збитків. Адже особа, що самовільно
зайняла ділянку, не має законного права
на відшкодування понесених нею витрат
за весь час незаконного використання
землі. З метою правильного визначення
розміру збитків у справах про
повернення врожаю,зібраного із
самовільного зайнятої ділянки, у
кожному випадку слід з'ясувати, які
саме культури, на якій площі були
вирощені, яка середня врожайність цих
культур. Якщо повернути врожай в натурі
неможливо, законному землевласнику
(землекористувачеві) має бути
відшкодована його вартість за ринковою
ціною, що існує на даній місцевості на
момент пред'явлення позову.

З цих підстав суд робить висновок про
те, що за правилами статей 211,212 ЗК
України власник земельної ділянки має
право на відшкодування вартості
вирощеного на це земельній ділянці
врожаю відповідачами, але сам позивач
не вказує, на те, що відповідачі
використовуючи його земельну ділянку
вирощували там врожай та отримували
дохід, навпаки сторона позивача вказує
на самочинну забудову відповідачами
частині їхньої земельної ділянки, тому
за правилами вищевказаних статей
Земельного кодексу України, позовні
вимоги задоволені бути не можуть.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте згодом -відпала.

Згідно зі ст. 1214 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
без достатньої правової підстави,
зобов'язана відшкодувати всі доходи,
які вона одержала або могла одержати
від цього майна з часу, коли ця особа
дізналася або могла дізнатися про
володіння цим майном без достатньої
правової підстави. З цього масу вона
відповідає також за допущене нею
погіршення цього майна.

Враховуючи, що предметом заявленого
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позову є стягнення
грошових коштів за користування
земельною ділянкою, а підставою позову
вказується, неправомірне захоплення
частини приватної земельної ділянки,
незаконна її забудова відповідачами,
судом не вбачається однак безпідставно
набутого майна, тому до спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами по справі, не можуть бути
застосовані вищезазначені правові
норми, врегульовані статями 1212, 1214 ЦК
України.

Суд, відмовляючи в задоволенні позову
простягання грошових коштів за
користування земельною ділянкою,
враховує, що обставини, на які
посилаються позивачі в обґрунтування
своїх вимог простягання грошових
коштів (втрати доходу від неможливості
використання захопленої земельної
ділянки) повинні бути належним чином
доведені.

Однак в порушення, вимог ст.ст. 10,60 ЦПК
України, позивачі не надали до суду
доказів на підтвердження обставин на
які вони посилаються, як на підставу
своїх вимог, і не довели, що з мають
право на стягнення грошових коштів від
доходу, який мав бути обов'язково
отриманий ними від вирощених квітів та
овочів, не надали до суду документів
підтверджуючих розрахунок вартості
квітів та овочів. Судом враховується,
що стягнення грошових коштів від
втрати доходу від неможливості
використання земельної ділянки, тільки
на підставі заяви про втрату такого
доходу, діючим законодавством не
передбачено, тому суд відмовляє в
задоволенні такого позову в повному
обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 156, 211, 212 ЗК України,
ст.ст. 1212, 1214 України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1, діючого
від власного імені та в якості
правонаступника ОСОБА_2, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення грошових
коштів за користування приватною
земельною ділянкою, зайнятою із
застосуванням насильства - відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
до апеляційного суду Одеської області
шляхом подання апеляційної скарги на
протязі десяти днів. Особи, що приймали
участь у справі, але не були присутніми
при оголошенні рішення мають право на
його оскарження в десятиденний строк з
дня отримання копії цього рішення суду.

Головуючий: