інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/582/14 Категорія: 51 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - Подолюка В.А.,

суддів: Шевчук Л.Я., Киці С.І.,

при секретарі - Семенюк О.А.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Петрука
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до державного комунального
підприємства «Луцьктепло» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, з апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_1 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 26 лютого 2014 року,

В С Т А Н О В И Л
А :

В листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся в
суд з позовом до державного
підприємства «Луцьктепло» (надалі ДКП
«Луцьтепло») про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на
слідуючи обставини.

На підприємстві працював на
посаді інженера технічно-виробничого
відділу Державного комунального
підприємства «Луцьктепло» з 01 вересня
2008 року, наказом №295-ОС від 24 грудня 2008
року переведений на посаду інженера
першої категорії групи оперативного
контролю за використанням
паливно-енергетичних ресурсів служби
енергетичного менеджменту. Наказом
керівника підприємства №357 від 08
серпня 2013 року «Про скорочення штатних
одиниць та чисельності працівників» з
порушенням вимог ст.49-2 КЗпП України був
повідомлений про наступне звільнення з
роботи за п.1 ст.40 КЗпП України з 01
листопада 2013 року, наказом №356-ОС від
23 жовтня 2013 року з 01 листопада 2013 року
був звільнений з роботи по п.1 ст.40 КЗпП
України, 06 листопада йому була видана
трудова книжка та проведений
розрахунок.

Звільнення вважає незаконним,
проведеним з порушенням норм ст.ст.43,47
КЗпП України, що було встановлено
працівниками територіальної Державної
інспекції з питань праці у Волинській
області, саме звільнення відбулося без
погодження з профспілковим комітетом,
в день звільнення не проведений
розрахунок.

З цих підстав просив поновити
його на посаді інженера першої
категорії, групи оперативного контролю
за використанням ПЕР служби
енергетичного менеджменту, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 01
листопада 2013 року по час постановлення
судового рішення про поновлення на
роботі та 50000 грн. компенсації на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 26 лютого 2014
року в задоволені позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, судом не були
враховані докази позивача щодо грубого
порушення керівництвом підприємства
прав працівників та законодавства
України з приводу чого він
неодноразово звертався в
правоохоронні органи та до засобів
масової інформації, попередження лише
його про наступне звільнення свідчить
про упереджене ставлення до нього
адміністрації підприємства, порушення
працедавцем норм КЗпП України, не
враховано його кваліфікацію та взяті
судом за основу лише докази, подані
відповідачем.

Просив рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
який підтримав скаргу в повному обсязі
з підстав наведених в ній, заперечення
представника відповідача Петрука І.В.,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом з пояснень сторін, письмових
матеріалів справи встановлено, що
ОСОБА_1 працював у відповідача на
посаді інженера першої категорії групи
оперативного контролю за
використанням паливно-енергетичних
ресурсів служби енергетичного
менеджменту, з наказом директора
підприємства №357 від 08 серпня 2013 року
«Про скорочення штатних одиниць та
чисельності працівників» про
звільнення з роботи за п.1 ст40 КЗпП
України з 01 листопада 2013 року був
ознайомлений 22 серпня 2013 року, наказом
№356-ос від 23 жовтня 2013 року звільнений
по п.1 ст.40 КЗпП України з 01 листопада 2013
року (а.с.4-10).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках :

1) змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

З роз'яснень даних у п.19 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
06 листопада 1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів», із
послідуючими змінами слідує, що
розглядаючи трудові спори пов'язані зі
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України
суди зобов'язані з'ясовувати чи дійсно
у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи не
попереджався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що з метою
приведення чисельності працівників
основної діяльності ДКП «Луцьктепло»
до рівня, затвердженого Національною
компанією, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних
послуг, у проекті тарифів на
виробництво, транспортування та
постання теплової енергії, найбільш
ефективного використання трудового
потенціалу працівників усіх
структурних підрозділів, директором
підприємства виданий наказ №357 від 08
серпня 2013 року «Про скорочення штатних
одиниць та чисельності працівників» з
01 листопада 2013 року. Відповідно до
цього наказу відповідачем скорочено 61
штатну одиницю, в тому числі посаду
інженера першої категорії
оперативного контролю за
використанням (ПЕР) служби
енергетичного менеджменту, що не
заперечив при апеляційному розгляді
справи позивач (а.с.57-65,89-94,127-131).

Отже, виходячи з наведених вимог закону
та встановлених обставин справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що на підприємстві мало місце
скорочення чисельності ( штату )
працівників, які були повідомлені
відповідно до вимог ч.1 ст.49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення за
два місяці, саме звільнення позивача
було проведено з дотриманням
процедури, визначеної ст.43-1 КЗпП
України, - звільнення працівника, який
не є членом первинної профспілкової
організації, що діє на підприємстві, в
установі, організації без попередньої
згоди профспілкової організації.
Зазначені обставини позивач визнав при
розгляді справи, а також не спростував
факту відмови від запропонованої йому
іншої роботи на підприємстві, що
підтверджується актом від 22 серпня 2008
року та довідкою, показаннями свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в суді першої
інстанції (а.с.105-106 ).

З посиланням на вимоги ст.42 КЗпП
України, суд першої інстанції
мотивував свої висновки щодо
переважного права при залишені на
роботі роботодавцем ОСОБА_5 тим, що
останній має більш високу кваліфікацію
та продуктивність праці, має більш
тривалий безперервний стаж на
підприємстві, на відміну від позивача
пройшов атестацію та не притягався до
дисциплінарної відповідальності. Такі
висновки суду відповідають
встановленим обставинам справи та
наведеній нормі матеріального права
(а.с.76-79,95-100,137-144,159-168).

Та обставина, що позивач неодноразово
звертався до правоохоронних органів та
засобів масової інформації щодо
наявних, на його думку, порушень зі
сторони адміністрації підприємства
сама по собі не є підставою для
поновлення позивача на роботі або
доведеним фактом упередженого
ставлення адміністрації до ОСОБА_1 як
працівника, оскільки відповідно до ст.60
ЦПК України не доведений той факт, що
скорочення чисельності або штату було
проведено внаслідок упередженого
ставлення адміністрації відповідача
до позивача або створено штучно з метою
усунення небажаної особи, а суд не
вправі обговорювати питання про
доцільність скорочення чисельності
або штату працівників.

Також, відповідно до чинного
законодавства, суд не може поновити на
роботі працівника, трудовий договір з
яким розірвано за п.1 ст.40 КЗпП України з
тих мотивів, що територіальною
державною інспекцією з питань праці у
Волинській області на ДКП «Луцьктепло»
були виявлені порушення трудового
законодавства та у зв'язку з
притягненням до адміністративної
відповідальності за ч.1 ст.41 КУаАП
ОСОБА_6, оскільки останній притягався
до такої відповідальності у зв'язку з
допущеними порушеннями щодо
працівників підприємства ОСОБА_5 та
ОСОБА_7.(а.с.12-13,74).

Отже, суд першої інстанції на повно та
всебічно з'ясованих обставинах справи
прийшов до правильного висновку про
відмову ОСОБА_1 в задоволені його
позовних вимогах.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду судом першої
інстанції і їм дано правильну юридичну
оцінку.

Керуючись ст.ст.308, 313,314,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 26 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді: