Провадження №22-ц/784/1146/14
Головуючий у першій інстанції-Гуденко
Доповідач апеляційної
інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Данилової О.О.,

суддів - Лівінського
І.В., Шаманської Н.О.,

при секретарі - Рудніку Є.М.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 2 грудня 2013 року у
цивільній справі за позовом

ОСОБА_3

до Управління з використання та
розвитку комунальної власності
Миколаївської міської ради (далі -
Управління ВРКВ )та

ОСОБА_2

про визнання незаконним та скасування
розпорядження органу приватизації та
свідоцтва про право власності на житло

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася з
позовом до Управління ВРКВ про захист
житлових прав.

Позивачка зазначала, що зареєстрована
та проживала в АДРЕСА_2 з 1991 році.
Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
вересня 2012 року за позовом її
колишнього чоловіка ОСОБА_2 її визнано
такою, що втратила право користування
квартирою. У березні 2013 року судове
рішення скасовано, а в задоволенні
позову відповідача відмовлено. Але у
грудні 2012 року ОСОБА_2 без її згоди
приватизував квартиру, отримав
свідоцтво про право власності на житло
на своє ім'я та розпорядився
нерухомістю.

Посилаючись на те, що приватизацією
квартири ОСОБА_2 порушені її житлові
права та право на приватизацію, ОСОБА_3
просила визнати незаконними та
скасувати розпорядження Управління
ВРКВ про передачу у власність ОСОБА_2
спірної квартири та свідоцтво про
право власності на житло від 13 грудня
2012 року на ім'я ОСОБА_2

До участі у справі як співвідповідача
відповідача залучено ОСОБА_2

Відповідачі позов не визнали,
посилаючись на проведення
приватизації житла у відповідності з
нормами діючого законодавства.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 2 грудня 2013 року позов
задоволено частково. Скасовані
розпорядження Управління ВРКВ №1733-р
від 13 грудня 2012 року про приватизацію
квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво про
право власності на житло від 13 грудня
2012 року на ім'я ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив
рішення скасувати та відмовити у
задоволенні позову. Апелянт посилався
на порушення норм процесуального
права, відсутність вини органу
приватизації, а також те, що внаслідок
скасування вищеназваних актів
порушені його права на квартиру, в якій
він не може поновити реєстрацію, а
відповідачка має інше житло.

В судове засідання апеляційного суду
відповідач ОСОБА_2, повідомлений
належним чином про час та місце
судового засідання ( а.с.91), не з'явився.
Справу розглянуто у його відсутності.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів не вбачає підстав для її
задоволення, виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 проживала та зареєстрована в
АДРЕСА_1 з 17 травня 1991 року ( а.с.5).

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 25
вересня 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
визнано такими, що втратили право
користування житлом (а.с.25).

Розпорядженням Управління ВРКР №1733-р
від 13 грудня 2012 року, зареєстрованим в
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 17 грудня 2012 року,
спірну квартиру в порядку приватизації
передано у приватну власність ОСОБА_2

Того ж числа відповідачу видано
свідоцтво про право власності на житло,
записане у реєстрову книгу за № 777/ж
(а.с. 21).

Ухвалою Центрального районного суду м.
Миколаєва від 11 березня 2013 року
рішення того ж суду від 25 вересня 2012
року скасовано, а рішенням від 30 квітня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про
визнання ОСОБА_3 такою, що втратила
право на користування житлом,
відмовлено ( а.с.6, 45).

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що станом на грудень 2012 року ОСОБА_3
мала право на користування спірною
квартирою, а тому проведена без її
письмової згоди та участі приватизація
квартири, а також передача житла в
особисту власність ОСОБА_2 є порушенням
вимог статей 5 та 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та житлових прав позивачки.

Такий висновок відповідає обставинам
справи та вимогам норм матеріального
права.

Не мають правового значення посилання
апелянта на те, що скасування актів
приватизації в подальшому позбавить
його права на поновлення реєстрації в
квартирі та права на наступну повторну
приватизацію житла, оскільки підставою
скасування цих актів є порушення, які
були допущені на час її проведення.

З таких же підстав не може бути
задоволені і вимоги відповідача
залишити за ним право власності на 1/3
частку квартири. Наслідком порушень
вимог закону при проведенні
приватизації є визнання процесу
приватизації незаконним, що не
позбавляє сторони повторно
реалізувати свої права у встановленому
порядку.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги і посилання апелянта на
відсутність порушень на час проведення
приватизації та вини в цьому органу
приватизації, оскільки підставою
незаконності є порушення житлових
прав ОСОБА_3, а не наявність вини органу
приватизації.

Не впливає на рішення суду по суті і
наявність у позивачки іншого житла,
якщо ці обставини не позбавляють
ОСОБА_3 права на участь в приватизації
спірної квартири за умовами,
передбаченими Законом «Про
приватизацію державного житлового
фонду». Таких умов апелянт не довів.

Не можуть бути підставою для
скасування рішення та відмови в позові
і порушення судом норм процесуального
права а саме розгляд справи у
відсутності відповідача. ОСОБА_2 мав
можливість реалізувати всі
процесуальні права відповідача в суді
апеляційної інстанції, в тому числі і
право надати будь-які докази на
підтвердження заперечень проти позову,
проте в судове засідання апеляційного
суду не з'явився без повідомлення
причин неявки.

Оскільки апеляційна скарга не містить
доводів, які б спростовували висновки
суду чи доводили б порушення ним норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Центрального районного суду м.
Миколаєва від 2 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді