Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретарів Коваленко Д.В.,
Сірош О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4,
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації про поділ квартири в
натурі, усунення перешкод у
користуванні і визначення порядку
користування житловим приміщенням та
вселення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про
вселення його, ОСОБА_5 та її двох
малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у квартиру
АДРЕСА_1; зобов»язання відповідачів не
чинити перешкод у користуванні даною
квартирою; поділу квартири в натурі
шляхом виділення йому у власність
кімнати площею 9,9 кв.м. та визначення
між всіма ними і третьою особою ОСОБА_4
спільного порядку користування
приміщеннями квартири АДРЕСА_1, а саме:
кухнею розміром 6,9 кв.м., коридором - 6,6
кв.м., вбиральнею - 0,9 кв.м., ванною
кімнатою - 1,9 кв.м., балконом та іншими
підсобними приміщеннями.

Вимоги мотивує тим, що він є власником ?
частини квартири АДРЕСА_1. Решта
квартири, згідно свідоцтва про право
власності на житло, належить на праві
власності відповідачам та третій особі
ОСОБА_4 по ? частці кожному.

Квартира складається із трьох кімнат
площами 14,8 кв.м., 15,9 кв.м. та 9,9 кв.м., має
кухню розміром 6,9 кв.м., коридор - 6,6 кв.м.,
вбиральню - 0,9 кв.м., ванну кімнату - 1,9
кв.м. та інші підсобні приміщення.
Загальна площа житла становить 58,8 кв.м.

В квартирі зареєстровані відповідачка
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_4, він та його
син ОСОБА_8.

Він має власну сім»ю: дружину ОСОБА_5 та
двох її дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з якими він
проживав з квітня 2009 року по травень 2013
року у своїй частині спірної квартири
та сплачував комунальні послуги за все
житлове приміщення.

29 травня 2012 року його батьки ОСОБА_4 та
матір ОСОБА_2 розлучилися.

У травні 2013 року відповідачка вигнала
його з сім»єю із квартири АДРЕСА_1,
після чого замінила замки та не
дозволяла йому забрати особисті речі.

Після цього він із сім»єю та своїм
батьком проживає у батька в АДРЕСА_5.

Відповідачка на даний час ділить
спільне набуте майно із ОСОБА_4 та хоче
вижити його з сім»єю з цього будинку і
залишити їх проживати на вулиці.

У користуванні спірною квартирою
відповідачка чинить йому та його
родині перешкоди, окрім того, без згоди
співвласників здає квартиру в оренду.

Коли він хотів повернутися до спірної
квартири та проживати у кімнаті 9,9 кв.м.
відповідачка не впустила його до
помешкання, ключі не надає.

ОСОБА_4 проживає у власному будинку в
АДРЕСА_5; відповідач ОСОБА_3 житлом
забезпечений, він має окрему квартиру
АДРЕСА_3 де проживає зі своєю сім»єю.

Виділення його частки квартири не
призведе до погіршення житлових умов
будь-кого із співвласника або до
порушення їх прав, оскільки їм у
володіння та користування залишається
більша житлова площа, ніж йому та
членам його сім»ї.

В судовому засіданні позивач та третя
особа ОСОБА_4 підтримали позов та
викладені у ньому обставини.

Відповідачі проти задоволення позову
не заперечували в частині вселення
позивача самого без членів сім»ї, в
решті вимог просили відмовити. При
цьому відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що
дружина позивача та її діти до їхньої
квартири ніякого відношення не мають,
вона живе у спірній квартирі після того
як у травні 2013 року її, ОСОБА_3 та його
сім»ю не впустили до будинку в АДРЕСА_5.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що між його
матір»ю (відповідачкою) та братом
(позивачем) під час виселення
останнього з квартири була бійка, тому
через наявні конфлікти між ними у разі
вселення позивача він також переїде
жити до спірної квартири, тому при
виділенні позивачу окремої кімнати
порушаться його права, бо він вимушений
буде жити у прохідній кімнаті.

Представник служби у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з"явився, третя особа суду
подала заяву з проханням розглянути
справу без участі органу опіки та
піклування та прийняти рішення з
урахуванням інтересів дітей та чинного
законодавства України.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідачів, третю особу ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності позивачу,
відповідачам та третій особі ОСОБА_4 по
? частці кожному, згідно Свідоцтва про
право власності на житло від 30.12.1998
року, виданого Відділом приватизації
житла Харківської районної Державної
адміністрації, зареєстрованого у
Київському міському БТІ 03.03.1999 р. у
реєстровій книзі за № 4432/3138 (а.с. 10).

Отже, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1 у
рівних долях.

Згідно довідки ЖРЕО № 407 від 05.03.2014 року,
у спірній квартирі зареєстровані
позивач, відповідачка ОСОБА_2, третя
особа ОСОБА_4 та малолітній син
позивача ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 12).

Як пояснили учасники судового
засідання, між сторонами у травні 2013
року виник конфлікт під час виселення
позивача зі своєю сім»єю зі спірної
квартири.

При цьому суд приймає пояснення
позивача, що він не має ключів від
спірного житла, оскільки відповідачкою
ОСОБА_2 були замінені замки на вхідних
дверях квартири, що заперечується
останньою, так як дані обставини
підтверджуються наданими в судовому
засіданні поясненнями відповідача
ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, а також
письмовими доказами, а саме
поясненнями самої відповідачки про
заміну нею замків, які викладені у
постанові Дніпровського РУ ГУМВС
України в м. Києві про закриття
кримінального провадження від 20.05.2013 р.
(а.с. 19).

Отже, судом встановлено, що позивач
ключів від квартири АДРЕСА_1, ? частка
якої належить йому на праві власності,
не має, з пояснень відповідачів, у
спірній квартирі проживає
відповідачка ОСОБА_2 зі своїм
племінником; доступу до житла ОСОБА_2
позивачу не надає, чим чинить
останньому перешкоди у користуванні
квартирою.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України, кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності. Власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до

суду з вимогою про заборону вчинення
нею дій, які можуть порушити його
право, або з вимогою про вчинення
певних дій для запобігання такому
порушенню.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі
будинки (квартири), що є у приватній
власності громадян, не може бути в
них вилучено, власника не може бути
позбавлено

права користування жилим будинком
(квартирою), крім випадків,
установлених законодавством України.

За викладених обставин вимоги в
частині вселення ОСОБА_1 у квартиру
АДРЕСА_1 та зобов»язання відповідачів
не чинити позивачу перешкод у
користуванні квартирою підлягають
задоволенню, так як знайшли своє
підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно технічного паспорту,
квартира АДРЕСА_1 є трикімнатною, з яких
дві кімнати площами 14,8 кв.м. та 9,9 км.м.
являються відокремленими, а кімната
площею 15,9 кв.м. - прохідною, також має
кухню розміром 6,9 кв.м., ванну кімнату -
1,9 кв.м., вбиральню - 0,9 кв.м., коридор - 6,6
кв.м. та балкон 1,9 кв.м.; загальна площа
квартири складає 58,8 кв.м.

Позивач просить поділити квартиру в
натурі шляхом виділення йому у
власність кімнати площею 9,9 кв.м. та
визначити спільний порядок
користування місцями загального
користування між його сім»єю,
відповідачами та третьою особою у
справі.

Як роз»яснено в п. 14 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» від
22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Доказів щодо можливості виділення
позивачу в натурі кімнати площею 9,9
кв.м. у спірній квартирі суду не надано,
оскільки це не підтверджено технічною
документацією, висновками
спеціалістів та/або експертів, тому в
цій частині вимоги задоволенню не
підлягають.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Позивач також просить вселити у спірну
квартиру його дружину ОСОБА_5 та
малолітніх дітей дружини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до ч. 2 ст. 156 ЖК України, за
згодою власника будинку (квартири)
член його сім'ї вправі вселяти в
займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї. На

вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Як пояснив суду позивач, його дружина
ОСОБА_5 та її малолітні діти постійно
зареєстровані у трикімнатій квартирі
за адресою АДРЕСА_4. Відповідачі
категорично заперечують проти
вселення у спірну квартиру членів
сім»ї позивача.

У зв»язку з цим вимоги про вселення у
квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5, ОСОБА_6 і
ОСОБА_7 та визначення спільного порядку
користування приміщеннями квартири
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України із
відповідачів на користь позивача
підлягає стягненню сплачений ним
судовий збір в дохід держави по 121 грн. 80
коп. з кожного.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.
ст. 316, 317, 319, 321, 325, 356, 379, 382, 383, 386 ЦК
України, ст. ст. 155, 156 ЖК України, п. 14
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» від 22.12.1995 року № 20, ст. ст. 10,
11, 58, 60, 64, 88, 208, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_4, Служба у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації про поділ
квартири в натурі, усунення перешкод у
користуванні і визначення порядку
користування житловим приміщенням та
вселення задовольнити частково.

Зобов"язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити
перешкод ОСОБА_1 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 121 (сто
двадцять одна) грн. 80 коп. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дніпровський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя