№ 336/1586/14-ц
провадження № 2/336/1164/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року
м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого судді
Дмитрюк О.В.,

при секретарі Петрові
С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Шевченківському району) про
позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав.

В позовній заяві зазначила, що з
відповідачем вона перебувала у шлюбі з
30.07.2011 р., який було розірвано рішенням
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 10.04.2013 р. Від спільного
життя з ОСОБА_2 мають неповнолітню
доньку - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Проблеми у відносинах з чоловіком
виникли ще до розірвання шлюбу, одразу,
коли вона дізналась про вагітність.
Відповідач був проти народження
дитини, але згодом вони одружились та
народилась донька.

Після народження, у дитини була
виявлена новонароджена гнійна
запальна інфекція. У зв»язку з чим її,
разом з донькою, 05.03.2012 р. поклали на
стаціонарне лікування, де вона
знаходилась до 13.03.2012 р. За весь цей час
відповідач жодного разу не прийшов до
лікарні, не поцікавився здоров»ям
дитини, не спитав, чи потребують вони
будь-якої допомоги. З лікарні
відповідач її з дитиною також не
забрав, після виписки вона протягом
місяця проживала у своїх батьків.

Потім вони намагались налагодити
подружнє життя. В червні 2013 р. у них
виникла чергова сварка, у ході якої
ОСОБА_2 вигнав її з чотирьохмісячною
дитиною з квартири, в результаті вона
була вимушена була проживати чотири
місяці у своїх батьків. За весь цей час
відповідач жодного разу не надав їй з
дитиною матеріальної допомоги, не
цікавився в якому стані перебуває
дитина.

В жовтні 2013 р. вони помирились та почали
проживати разом.

Приблизно 16-17 січня 2013 р. вона пішла з
дитиною до дитячої поліклініки у
зв»язку з тим, що у дитини був врослий
ніготь перших пальців обох стоп і їй
потрібно було хірургічне втручання.
Після проведеного хірургічного
втручання вона зателефонувала своєму
батькові, щоб він забрав її разом з
дитиною додому. Приїхавши до батьків,
вона подзвонила відповідачу і
повідомила, що операцію провели, вона
зараз знаходиться у батьків, та вже
збирається додому. В процесі розмови,
ОСОБА_2 сказав їй, що вона може
залишатись у своїх батьків та надалі не
повертатись додому.

Перед днем народження доньки,
приблизно 22.02.2013 р. вона вирішила взяти
з квартири, де вони мешкали разом з
відповідачем, деякі дитячі речі.
Прийшовши додому, вона побачила, що
квартира замкнена на два замки, хоча
ключ у неї був лише від одного.
Приблизно через два тижні вона знову
спробувала забрати речі, але
безрезультатно.

У зв»язку з чим, вона була вимушена
звернутись до Шевченківського
районного відділу із заявою про
порушення кримінальної справи.

Після розлучення, вперше 01.05.2013 р.
ОСОБА_2 попросив зустрічі з донькою, на
що вона погодилась. Він провів з ними
близько години на дитячому майданчику.

Після 01.05.2013 р. відповідач не підтримує
будь-яких відносин ані з нею, ані з
донькою. Долею дитини ОСОБА_2 не
цікавиться, вихованням належним чином
не займається, не переймається про стан
її здоров»я, фізичний та моральний
розвиток, в добровільному порядку не
приймає участі в утриманні доньки.

29.04.2013 р. рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя з
відповідача на її користь були
стягнуті аліменти на утримання дитини,
відрахування здійснювались за місцем
роботи відповідача із заробітної
плати.

Однак ОСОБА_2 звільнився з ВАТ «Мотор
Січ» за власним бажанням, після чого
аліменти на її утримання чи на
утримання дитини не сплачує, в
результаті чого виникла
заборгованість по аліментам в сумі 2
919,70 грн.

Посилаючись на ст.ст.150, 157, 164, 165 СК
України, за позовом ОСОБА_1 просить
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав
відносно його доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позовні вимоги,
просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечуючи проти позову вказав, що не
має змоги в повній мірі піклуватись про
доньку та спілкуватись з нею, через те,
що ОСОБА_1 створює йому перешкоди в
цьому. Заборгованість по аліментам
виникла у зв»язку з тим, що він
тимчасово не був працевлаштований.

Представник третьої особи - районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Шевченківському району в
судовому засіданні підтримала
висновок органу опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської Ради по Шевченківському району
про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивача та її
представника, відповідача та
представника третьої особи, допитавши
свідків, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
від шлюбу мають неповнолітню дитину -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Рішенням Шевченківського
районного суду м.Запоріжжя від 10.04.2013 р.
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
розірвано.

Малолітня дитина мешкає разом з
матір»ю, дідусем та бабусею за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.11).

Згідно висновку про доцільність
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
відносно ОСОБА_3 (а.с.25-26), складеного
районною адміністрацією Запорізької
міської Ради по Шевченківському
району, батько ухиляється від
виконання своїх батьківських
обов»язків щодо виховання та утримання
дочки, має борг зі сплати аліментів, не
приділяє їй належної уваги, не відвідує
дочку і не підтримує з нею родинних
стосунків, про що свідчили пояснення
свідків, не цікавиться її здоров»ям,
життям та подальшою долею.

Пояснення допитаних в судовому
засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, та дослідженні письмові докази
- довідка Комунарського відділу ДВС від
03.02.2014 р. та довідка КЗ «Центр первинної
медико-санітарної допомоги № 2» від
31.12.2003 р., підтверджують висновки органу
опіки та піклування про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача відносно ОСОБА_3

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права
дитини в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права
дитини, батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в п. 16
постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, наголосив, що особи можуть
бути позбавлені батьківських прав лише
щодо дитини, яка не досягла
вісімнадцяти років, і тільки з підстав,
передбачених ст. 164 СК.

З досліджених судом вищевказаних
доказів, з урахування зазначених
роз'яснень, встановлено, що батько
ухилився від виконання своїх
обов'язків, оскільки відповідач не
піклувалися про фізичний і духовний
розвиток дитини, підготовку до
самостійного життя, не забезпечував
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, не спілкувався з
дитиною, незважаючи на те, що
спілкування з батьками необхідне для
її нормального самоусвідомлення; не
виявляв інтересу до її внутрішнього
світу. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, суд розцінює
як свідоме ухилення від виховання
дитини, що є винною поведінкою батька в
розумінні вимог вказаних норм
матеріального права.

ОСОБА_2 не надав доказів, на
спростування викладеного, а зазначені
батьком дитини заперечення проти
позову про позбавлення його
батьківських прав є цілком та повністю
бездоказовими.

Пояснення свідка ОСОБА_7, яка є бабусею
відповідача, в частині того, що позивач
створювала ОСОБА_2 перешкоди у
спілкуванні з дитиною, суд оцінює
критично з тих підстав, що дані
обставини їй відомі зі слів самого
ОСОБА_2 Доводи відповідача про винні
дії ОСОБА_1 щодо перешкод в спілкуванні
є неприйнятними, оскільки такі
обставини не знайшли підтвердження у
суді, через відсутність будь-яких
доказів. Вказане свідчить про
недотримання відповідачем вимог ст. ст.
10, 60 ЦПК України, які зобов'язують
сторони на засадах змагальності
доводити свої вимоги та заперечення
переконливими, належними та
припустимими доказами.

Керуючись ст.3, 10, 11, 88, 208, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа -
районна адміністрація Запорізької
міської ради по Шевченківському
району) про позбавлення батьківських
прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
батьківських прав відносно
малолітньої доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О.В.Дмитрюк