У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Макарчука М.А., Писаної Т.О., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна» про
стягнення страхового відшкодування, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 21 січня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
стягнути з відповідача на свою користь
страхове відшкодування за договором
добровільного страхування наземного
транспорту від 07 червня 2012 року у
розмірі 954 890,42 грн та судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 21 січня
2014 року, в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Судами встановлено, що 07 червня 2012 між
ОСОБА_4 та ПАТ «СК «Універсальна»
укладено договір добровільного
страхування наземного транспорту,
предметом якого є майнові інтереси
позивача щодо володіння, користування
та розпорядження автомобілем Lexus LX 570,
р.н. НОМЕР_1.

02 квітня 2013 року поблизу будинку № 61 по
вул. Саксаганського у м. Києві
позивач виявив відсутність залишеного
в указаному місці застрахованого
автомобіля, про що невідкладно
повідомив страховика та органи
внутрішніх справ.

За зверненням ОСОБА_4 з приводу
незаконного заволодіння його
автомобілем, 02 квітня 2013 року відкрито
кримінальне провадження за ч. 3 ст.
289 КК України. У цей же день позивач
подав страховику заяву про виплату
страхового відшкодування та інші
передбачені договором документи, окрім
другого комплекту ключів від
автомобіля. І тільки 17 квітня 2013 року
позивач передав відповідачу запасний
ключ-емобілайзер і технічний (карта)
ключ автомобіля.

Листом від 31 травня 2013 року відповідач
повідомив позивача про відмову у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки у передбачений договором
строк - до 07 квітня 2013 року включно, він
не виконав умови п. 7.1.9. Договору, а
саме не передав страховику повний
комплект ключів від транспортного
засобу або довідку МВС про їх
вилучення.

Судами також встановлено, що
відповідно до п. 7.1.9 договору
добровільного страхування наземного
транспорту у випадку протиправного
позбавлення страхувальника
транспортного засобу він зобов'язаний
протягом п'яти календарних днів (а у
випадку прибуття страховика до
страхувальника - негайно) передати
страховику технічний паспорт
(свідоцтво про реєстрацію) та повний
комплект ключів від транспортного
засобу, повний комплект карток
активних і пасивних активаторів всіх
електронних та електронномеханічних
засобів (пристроїв) проти викрадення
або довідку МВС про їх вилучення
органами внутрішніх справ.

З урахуванням того, що позивач не
виконав умов договору добровільного
страхування наземного транспорту,
передбачених п. 7.1.9, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й апеляційний суд, керуючись
положеннями пунктів 7.3, 11.1.6 укладеного
сторонами договору, статтями 526, 991 ЦК
України і ст. 26 Закону України «Про
страхування», дійшов обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_4

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 27 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 21
січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

М.А. Макарчук Т.О. ПисанаІ.М. Фаловська