Справа № 201/4847/14ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІЦПК
України/

14 травня 2014 року Жовтневий районний
суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з
зазначеним позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог з урахуванням
уточнень посилаються на те, що вона є
власником будинку та земельної ділянки
за адресою: АДРЕСА_1 Також за цією
адресою зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2. Батько позивача
- ОСОБА_2 виселився після розірвання
шлюбу з ОСОБА_3, за вищевказаною адресою
не проживає, ніякої участі в утриманні
житла не приймає, комунальні платежі не
сплачує, кореспонденцію за даною
адресою не отримує, особистих речей та
речей повсякденного використання, які
б належали відповідачу немає. Інше
місце проживання ОСОБА_2 позивачу
невідоме. Про відсутність відповідача
за місцем реєстрації були складені
акти. Позивач та члени його родини не
чинили жодних перешкод відповідачу у
користуванні житловим приміщенням.
Позивач вимушена нести додаткові
витрати на утримання квартири,
сплачуючи комунальні платежі за
відповідача. Тому позивач просить суд
визнати відповідача таким, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та
зняття відповідача з реєстраційного
обліку.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримала в повному обсязі, по
підставам вказаним в позовній заяві з
урахуванням уточнень позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив, тому суд відповідно до ч. 1
ст. 224 ЦПК України вважає можливим
провести заочний розгляд справи.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав суду письмову
заяву, в якій просив розгляд справи
провести без представника ГУ ДМС
України в Дніпропетровській області.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що відповідач не проживає за
вказаною адресою десять років, також
свідком були підписані акти про
відсутність особи за місцем
реєстрації.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що відповідач є її батьком,
який не проживає за вказаною адресою
більше десяти років, особистих речей,
які б належали відповідачу, в будинку
немає, також свідком були підписані
акти про відсутність особи за місцем
реєстрації.

Вислухавши позивача, допитавши
свідків, дослідивши докази по справі,
суд дійшов до висновку, що заявлені
вимоги обґрунтовані та підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_1 є власником будинку та
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
на підставі договору дарування від 03
травня 2004 року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори /а.с.9-11/,
та договору дарування від 03 грудня 2004
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори /а.с.6-7/.
Також за цією адресою зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
відповідно до домової книги /а.с. 15-21/.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком позивача.
Як пояснила в судовому засіданні
позивач тривалий час відповідач за
вказаною адресою не проживає, ніякої
участі в утриманні житла не приймає,
комунальні платежі не сплачує,
кореспонденцію за даною адресою не
отримує, особистих речей та речей
повсякденного використання, які б
належали відповідачу немає та останній
даним житлом не цікавиться. Інше місце
проживання ОСОБА_2 позивачу невідоме.
Про відсутність відповідача за місцем
реєстрації з 1994 року були складені акти
від 10 квітня 2013 року, 29 листопада 2013
року, 28 лютого 2014 року, 10 квітня 2014 року.
/а.с.24-27/.

Як пояснили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відповідач
ОСОБА_2 тривалий час не проживає в
будинку, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, особистих речей відповідача в
будинку немає.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що

випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і

батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо вони
постійно проживають разом з наймачем і
ведуть з ним спільне господарство. Якщо
особи, зазначені в частині другій цієї
статті, перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні, вони
мають такі ж права і обов'язки, як
наймач та члени його сім'ї.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 71 Житлового
Кодексу України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 Житлового Кодексу України
передбачено, що визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» № 2 від 12 квітня 1985 року, за
відсутності поважних причин у мешканця
житла щодо його постійного не
проживання за місцем знаходження
житла, він може бути визнаний судом
особою, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідач ОСОБА_2 без поважних причин
не проживає в будинку, який знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, де право власності
належить позивачу на підставі
договорів дарування, позивач вимушена
нести додаткові витрати на утримання
квартири, сплачуючи комунальні платежі
за відповідача, таким чином, відповідач
порушує права позивача.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
до висновку, що вимога позивача щодо
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 224 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, а саме будинком, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Головне управління
Державної міграційної служби України у
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного
обліку в будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О. Демидова