Справа № 199/732/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

„12" травня 2014 року

Амур-Нижньодніпровський районний
суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Спаї В.В.,

секретар - Шахназарян М.А.,

за участі представника позивача -
ОСОБА_1,

за участі відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, де третя особа
приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування
недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним
позовом, в його обґрунтування
посилаючись на те, що 19 грудня 2013 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд м
Дніпропетровська ухвалив рішення у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання довіреності недійсною,
яким позов задоволений частково та
задоволені його вимоги в частині, яка
стосується визнання довіреності
недійсною від 06.09.2005 року, яка видана
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 та посвідчена
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7
(реєстровий № 5269).

Утім, на підставі даної довіреності
був вчинений інший правочин - саме
договір дарування ? частини житлового
будинку АДРЕСА_1 (від 15.09.2005 р.) на
користь ОСОБА_2 та посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Як
зазначається позивачем при зверненні
до суду приватний нотаріус ОСОБА_5
неналежно перевірила повноваження
представника, не надала оцінки поданій
довіреності, тому її дії призвели до
порушення норм цивільного
законодавства, що підтверджується
відповіддю заступника Міністра
юстиції Л.В.Сфіменко від 11.05.2610 р.
МЖ-10586-31, та на підставі того, що
довіреність була визнана недійсною,
тому всі правові наслідки, які
наступили від використання
довіреності, мають бути скасовані.

Предмет позову становить вимога
про визнання недійсним договору
дарування ? частини житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, який
був укладений 15.09.2005 р. між ОСОБА_4, яка
діяла за довіреністю від імені ОСОБА_3,
з одного боку та ОСОБА_2, з іншого
боку, який був посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий номер 5190.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримала
повністю, надала пояснення, аналогічні
викладеним в позовній заяві, просила
суд повністю задовольнити поданий
позов.

Відповідач ОСОБА_4 не скористалася
правом брати участь у судових
засіданнях.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала
проти позову та просила суд повністю
відмовити в його задоволенні,
посилалася на те, що позивач була
обізнана про існування довіреності
від 06.092.005 р., яка була видана нею, та
вона сама надала свою згоду на її
посвідчення. Усіма справам займалася
ріелтор ОСОБА_8, яка й допомогла ОСОБА_2
продати квартиру та придбати цей
будинок по АДРЕСА_1 Коли був укладений
договір дарування, ОСОБА_4 отримала 7
000,00 дол. США для передачі ОСОБА_3

Третя особа скористалася правом
надання письмових пояснень, відповідно
до яких договір дарування був
посвідчений на підставі наданих
документів, у тому числі, на підставі
довіреності від 06.09.2005 р. від імені
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4, довіреність мали
виправлення, застережені підписом
ОСОБА_3 та приватного нотаріуса ОСОБА_7,
довіреність була перевірена в Єдиному
реєстрі довіреностей, про що свідчить
службова відмітка на довіреності,
довіреність не була скасована, через
що не було підстав її не
використовувати.

Заслухав пояснення осіб, які беруть
участь у справі, ста дослідив докази в
межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК
України, суд дійшов до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову повністю, виходячи з наступного.

Згідно з рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 19.12.2013 р. у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, третя особа
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання довіреності недійсною,
яким позов задоволений частково:
визнана недійсною довіреність від
06.09.2005 р., яка була видана ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_4, посвідчена приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрована в реєстрі за №5269.

Судом в цій справі встановлено (ч. 3
ст. 61 ЦПК України), що нотаріусом ОСОБА_7
було посвідчено довіреність на продаж
частини домоволодіння АДРЕСА_1, після
чого в довіреність було внесено
дописку, згідно якої ОСОБА_3
уповноважувала повіреного подарувати
належну їй частину житлового будинку
ОСОБА_2, про що зроблено відповідне
застереження. При цьому, нотаріусом не
було дотримано п. 23 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України. Інформація про
посвідчення вищезазначеної
довіреності була внесена нотаріусом
до Єдиного реєстру довіреностей (а.с.8).

Судом також було встановлено, що 06
вересня 2005 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №5269 була посвідчена
довіреність, якою ОСОБА_3 уповноважує
ОСОБА_4 (мовою довіреності) "бути моїм
повноправним представником в КП
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» з питання
одержання Витягу з реєстру для продажу
належної мені частини житлового
будинку номер АДРЕСА_1 та продати
належну мені частину житлового будинку
номер АДРЕСА_1".

Також в матеріалах справи наявна
довіреність від 06 вересня 2005 року,
посвідчена приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим №5269, якою ОСОБА_3
уповноважує ОСОБА_4 (мовою довіреності)
"бути моїм повноправним представником
в КП «Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації» з питання
одержання Витягу з реєстру для продажу
належної мені частини житлового
будинку номер АДРЕСА_1 та продати або
подарувати ОСОБА_2 належну мені частину
житлового будинку номер АДРЕСА_1".

Відповідно до пункту 23 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції від 3
березня 2004 року, в редакції, яка буда
чинною на час посвідчення довіреності,
дописки і виправлення повинні були
бути застережені нотаріусом перед
підписом відповідних осіб (сторін
правочинів інших осіб, які підписали
правочин, заяву та ін.) і повторені в
кінці посвідчувального напису.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо
не встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Таким чином, договір купівлі -
продажу квартири від 15.09.2005 р. є
оспорюваним правочином і підлягає
визнанню недійсним на підставі ст.ст.
203, 215 ЦК України.

Волевиявлення є важливими
чинником, без якого неможливо вчинення
правочину, що узгоджується зі свободою
договору, установленою статтею 627 ЦК
України.

Своє волевиявлення на укладення
договору учасник правочину виявляє в
момент досягнення згоди з усіх
істотних умов, складання та скріплення
підписом письмового документа, в якому
фіксуються правові наслідки. Утім, в
даній справі відсутні підстави для
встановлення вільного волевиявлення
учасника правочину та відповідності
цього волевиявлення його внутрішній
волі з огляду на факти, встановлені
рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська,
тому позов підлягає задоволенню.

За ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Питання про розподіл судових витрат
вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та
215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2, де
третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним
задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір
дарування ? частини житлового будинку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, який був
укладений 15.09.2005 р. між ОСОБА_4, яка
діяла за довіреністю від імені
ОСОБА_3, з одного боку та ОСОБА_2, з
іншого боку, який був посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
реєстровий номер 5190.

Стягнути зі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судові витрати,
пов'язані зі сплатою судового збору, в
розмірі 121,80 грн. з кожного з
відповідачів окремо.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська. Апеляційна скарга
на рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя