Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді Скарлат
О.І.

при секретарі Грабовській
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вишгороді
Київської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації вартості частки
у спільній частковій власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в квітні 2013 року звернулася з
даним позовом до суду, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько
ОСОБА_3. Після його смерті позивач
успадкувала 4/5 частини спадкового
майна, що складається з однієї другої
частини квартири
АДРЕСА_1.Співвласником вказаного
спадкового майна є дружина батька -
ОСОБА_2.

Згідно висновку Комунального
підприємства «Вишгородське бюро
технічної інвентаризації», технічна
можливість виділу частки позивача у
вказаній квартирі відсутня.

Відповідач, як співвласник майна, не
погоджується в добровільному порядку
вирішити витання про компенсування
позивачу її частки майна.

На підставі вищевикладеного, з
урахуванням уточненої заяви поданої в
судовому засіданні 21 травня 2014 року ,
позивач просить стягнути на її користь
з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості
4/10 частини нерухомого майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, що належить позивачу
на праві власності. Припинити право
спільної часткової власності на
квартиру № 89, що розташоване за
вищевказаною адресою та стягнути з
ОСОБА_2 на користь позивача судовий
збір та витрати, пов'язані з
проведенням експертизи.

Представник позивача ОСОБА_4 в
судовому засіданні підтримала позовні
вимоги з викладених підстав та просить
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти заявленого
позову не заперечувала та пояснила, що
у неї немає можливості виплатити
позивачу грошову компенсацію вартості
4/10 частини вищезазначеного нерухомого
майна.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
письмові докази по справі, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер батько позивача - ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_1, позивач
успадкувала 4/5 частини спадкового
майна, що складається з однієї другої
частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно від 10.06.2010
року позивач ОСОБА_1 є власником 4/10
частини квартири АДРЕСА_1 (а.с.19).

Іншим співвласником 6/10 частини
вказаної квартири є відповідач по
справі ОСОБА_2

Сторонами не заперечувалося у суді, що
між ними відсутні будь-які стосунки і
позивач у спірний квартирі не проживає.
Угоди про порядок користування
приміщеннями квартирі між ними не
досягнуто.

Відповідно до висновку Комунального
підприємства Київської обласної ради
«Вишгородського бюро технічної
інвентаризації» № 2162 від 06 грудня 2012
року, вищевказана квартира є
неподільною річчю (має один вихід, один
санвузол, тощо), відповідно квартиру не
можна поділити без втрати цільового
призначення (а.с.6).

Згідно висновку експерта за
результатами проведення судової
будівельно-технічної експертизи №
6404/13-43 від 11 квітня 2014 року, ринкова
вартість 4/10 частини квартири АДРЕСА_1,
визначена із застосуванням
порівняльного методичного підходу,
становить 227 081,00 грн.(а.с.45-52).

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім
власникам забезпечуються рівні умови
здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України,
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст.361 ЦК України,
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

У силу положень стст.21, 24, 41 Конституції,
стст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у
своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, у тому числі щодо захисту
права спільної часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається гл.26 ЦК з урахуванням
інтересів усіх її учасників. Володіння,
користування і розпорядження частково
власністю здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди
спір вирішується судом. Незалежно від
розміру часток співвласники при
здійсненні зазначених правомочностей
мають рівні права.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен зі
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
частки, що є в спільній частковій
власності.

За неможливості такого виділу у зв'язку
з неподільністю речі (ч.2 ст.183 ЦК)
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Виходячи з аналізу зазначеної норми у
взаємозв'язку з положеннями стст.21, 24, 41
Конституції, стст.316, 317, 319, 358, 361 ЦК, слід
дійти висновку, що передбачене ч.2 цієї
норми право співвласника на виділ
частки зі спільного майна шляхом
отримання грошової компенсації
вартості частки в майні не може бути
обмежене іншими співвласниками і
такому його праву співвласника, що
виділяється, кореспондується обов'язок
інших співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається з дійсної вартості майна
на час розгляду судом справи.

При цьому зазначеною нормою
передбачено, що обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки, і не
передбачається обов'язковість згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ.

Тому суд, зважаючи, що вищевказана
квартира є неподільною річчю і її не
можна поділити без втрати цільового
призначення, сторони по справі не
можуть в добровільному порядку
вирішити питання про компенсування
частки майна, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1
щодо стягнення на її користь грошової
компенсації за частину спірного
нерухомого майна із відповідача,
підлягають задоволенню так як є такими,
що ґрунтуються на нормах матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Згідно акту-здачі-приймання висновку
судового експерта № 6404/13-43 від 11.04.2014
року позивач сплатила 3060 грн. за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи.

Згідно квитанції №10700354 від 27.02.2013 року
позивач при подачі позову до суду
сплатити 229, 41 грн. судового збору.

Таким чином, суд приходить до висновку ,
що з відповідача необхідно стягнути
понесені позивачем судові витрати,
які документально підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись
ст. ст. 3-4, 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової компенсації вартості частки
у спільній частковій власності -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, в
порядку виділу частки спільної
часткової власності, грошову
компенсацію вартості 4/10 частини
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 227081 (двісті
двадцять сім тисяч вісімдесят одна)
гривня 00 копійок.

Після виплати ОСОБА_2 грошової
компенсації вартості 4/10 частини
квартири АДРЕСА_1 в розмірі 227081 грн.
припинити право власності ОСОБА_1 на
4/10 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати за сплату судового
збору у розмірі 229, 41 грн. та витрати за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи в
розмірі 3060 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Київської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання в зазначений строк
апеляційної скарги через
Вишгородський районний суд.

Суддя
О.І.Скарлат