У х в а л а

іменем україни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Наумчука М.І.,

Мартинюка В.І.,
Остапчука Д.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про демонтаж самовільно
влаштованого консольного балкону
квартири, за зустрічним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до Франківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про визнання права
власності, за касаційною скаргою
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради на рішення
апеляційного суду Львівської області
від 19 червня

2012 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про демонтаж
самовільно влаштованого консольного
балкону квартири.

В обґрунтування позову Франківська
районна адміністрація Львівської
міської ради зазначала, що відповідачі
проживають у АДРЕСА_1, який перебуває у
комунальній власності.

ОСОБА_3, ОСОБА_4,ОСОБА_5, ОСОБА_6
самовільно влаштували консольний
балкон до вказаної квартири, у зв'язку з
чим ОСОБА_4 було притягнуто до
адміністративної відповідальності та
винесено розпорядження про демонтаж
вказаного балкону.

Посилаючись на те, що відповідачі
розпорядження адміністрації не
виконують, відмовляються у
добровільному порядку демонтувати
консольний балкон, Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
просила позов задовольнити в повному
обсязі.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у квітні 2011 року
звернулися до суду із зустрічним
позовом про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_1 загальна площа
якої після реконструкції становить 30,4
кв. м, посилаючись на те, що з метою
розширення вказаної квартири
правомірно побудували спірний балкон,
проте на свої звернення не отримали
висновку міжвідомчої комісії, а
отримали розпорядження про демонтаж
балкону, що порушило їх права.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 31 травня

2011 року в задоволенні первісного
позову Франківської районної
адміністрації Львівської міської ради
відмовлено, зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
задоволено. Визнано за ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 загальна площа якої
після реконструкції у відповідності з
технічним паспортом становить

30,4 кв. м.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 19 червня

2012 року рішення Франківського
районного суду м. Львова від 31 травня

2011 року у в частині задоволення
зустрічного позову скасовано й
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі Франківська
районна адміністрація Львівської
міської ради просить рішення
апеляційного суду Львівської області
від

19 червня 2012 року скасувати, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити первісні позовні вимоги
районної адміністрації.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають з встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Ухвалені у справі судові рішення
зазначеним вимогам не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 мешкають у квартирі
АДРЕСА_1.

До вказаної квартири, яка знаходиться
на п'ятому поверсі, відповідачі
добудували консольний балкон.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні первісного позову та
задоволення зустрічних позовних вимог,
суд першої інстанції, посилаючись на
положення ст. ст. 328, 357, 376, 392 ЦК України,
виходив із того, що власник будинку
може зробити без згоди інших
співвласників добудову, прибудову,
якщо це не порушує права інших
співвласників, і право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути визнано рішенням суду за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволення
зустрічного позову та відмовляючи в
задоволенні таких вимог, апеляційний
суд послався на те, що судом першої
інстанції застосовано норму закону,
яка не підлягає застосуванню до
спірних правовідносин, а
правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються ст. 383 ЦК України
та нормами житлового законодавства
України.

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Так, звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про демонтаж
самовільно влаштованого консольного
балкону квартири, Франківська районна
адміністрація Львівської міської ради
посилалася на положення

ст. 376 ЦК України щодо самочинного
будівництва.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 376 ЦК України,
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважається
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належного проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.
Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

За змістом зазначених норм самочинним
будівництвом може бути нерухоме майно.

Отже, за правилами ст. 376 ЦК України спір
вирішується лише у випадку, коли
квартира в багатоповерховому будинку
розташована на першому (цокольному)
поверсі й власник здійснив прибудову
до неї з одночасним зайняттям частини
прибудинкової земельної ділянки.

Положення ст. 376 ЦК України про знесення
самовільно збудованих (прибудованих,
надбудованих) балконів, мансард, горищ
тощо у багатоповерхових
багатоквартирних будинках не
застосовуються.

На порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України суди на зазначені вище
положення закону уваги не звернули, не
врахували того, що згідно зі

ст. 186 ЦК України балкон є приналежністю
головної речі (квартири), з урахуванням
чого не визначилися з тим, в який спосіб
і ким повинно здійснюватися узаконення
таких об'єктів нерухомості, унаслідок
чого в достатньому обсязі не
визначилися з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, яка
підлягає застосуванню до них, що
призвело до поверхневого вирішення
справи.

Ураховуючи, що ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, судами попередніх
інстанцій не встановлено, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, порушені норми
матеріального права, а саме:
застосовано норми, які не підлягали до
застосування та не застосовано норми,
які підлягали до застосування, отже,
такі судові рішення підлягають
скасуванню в частині позовних вимог
про демонтаж самовільно влаштованого
консольного балкону квартири з
передачею справи в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції з
підстав, передбачених

ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу районної
адміністрації Львівської міської ради
задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду
м. Львова від 31 травня

2011 року та рішення апеляційного суду
Львівської області від 19 червня 2012 року
скасувати в частині позову
Франківської районної адміністрації
Львівської міської ради до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про демонтаж
самовільно влаштованого консольного
балкону квартири.

У вказаній частині справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

У іншій частині рішення апеляційного
суду Львівської області від

19 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

М.І. Наумчук

Д.О. Остапчук