Справа № 183/9689/13-ц
№ 2/183/1565/14
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Березюк В.В.,
при секретарі Данильченко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про розірвання договору про
надання послуг та стягнення коштів, -
Позивач звернувся до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що 21.04.2013 року між ним та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 було
укладено договір про надання послуг, за
яким останній зобов'язався виготовити
та встановити позивачу
металопластикове вікно. У зв'язку із
своїм скрутним матеріальним
становищем на пропозицію ОСОБА_2 21.04.2013
року позивачем було укладено договір
про надання споживчого кредиту з АТ
«ОТП Банк», метою якого було придбання
товарів та послуг у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 Вартість
товару склала 8 375,00 гривень. В рахунок
оплати товарів та послуг, банком були
перераховані кошти на рахунок ОСОБА_3
Однак, не зважаючи на той факт, що кошти
були перераховані, тобто товар та
послуги були оплачені, вікно
встановлено не було. У зв'язку із цим,
позивач, вважаючи, що його права
порушені, звернувся до суду із
зазначеним позовом, в якому просить
розірвати договір про надання послуг,
укладений із фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму
у розмірі 8 375,00 грн., які були сплачені
за рахунок кредитних коштів згідно
договору про надання споживчого
кредиту, стягнути з відповідачів
солідарно 5 000,00 грн. моральної шкоди.
Почивач в судове засідання не з'явився,
надав суду заяву, в якій позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, просив суд
розглянути справу у його відсутність,
проти винесення заочного рішення не
Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час та дату слухання
повідомлені належним чином, причини
неявки суду не відомі, а тому, на
підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає
за можливе провести заочний розгляд
справи на підставі наявних у справі
Враховуючи той факт, що сторони в
судове засідання не з'явились, на
підставі ст.197 ЦІПК України фіксування
процесу технічними засобами не
Суд, дослідивши матеріали справи,
дійшов до висновку, що позовні вимоги
не підлягають задоволенню з наступних
Судом встановлено, що 21.04.2013 року між
ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 було укладено договір №FK-473, за
яким останній зобов'язався
організувати роботи з виготовлення та
передачі у власність замовника ПВХ
конструкцій площею 9,043 куб. м, профіль
Lider білого кольору, вартістю 12 195,00 грн.
21.04.2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк»
було укладено договір про надання
якого банк надає позивачу строком на 12
місяців кредит на придбання товару у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 в
сумі 8 375,00 грн. (а.с.6,7). На підставі цього
договору 23.04.2013 року банком були
перераховані кошти в сумі 8 375,00 грн. на
рахунок фізичної особи-підприємця
У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна
доводити ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
Виходячи із змісту ст. 610 ЦК України
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
У разі порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановленого договором або законом,
або розірвання договору (ст. 611 ЦК
Частина друга ст. 651 ЦК України допускає
зміну або розірвання договору за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Згідно п.п. 3.1, 3.2 договору від 21.04.2013
року, укладеного між позивачем та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2,
останній повинен був виконати свої
зобов'язання протягом 20 робочих днів з
дня повної оплати замовником вартості
ПВХ конструкцій. Однак в матеріалах
справи відсутні докази оплати
позивачем вартості ПВХ конструкцій в
сумі 12 195,00 грн. на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, що, в свою
чергу, спростовує доводи позивача про
порушення відповідачем умов договору.

Посилання позивача на те, що шляхом
укладення з ПАТ «ОТП Банк» договору про
надання споживчого кредиту,
перерахування банком фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_3 суми у розмірі
8 375,00 грн., він фактично оплатив за
рахунок кредитних коштів вартість
замовлених ним ПВХ конструкцій, не
приймається судом до уваги, оскільки: 1)
в укладених позивачем із фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та ПАТ «ОТП
Банк» договорах вартість товару та
особи продавців (виконавців), які є
отримувачами грошових коштів, є
різними; 2) зміст цих договорів не
містить положень, які б вказували на їх
пов'язаність між собою.

Тобто у суду відсутні підстави вважати,
що за рахунок залучених у ПАТ «ОТП
Банк» кредитних коштів, сплачених
банком на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, позивач
сплатив замовлені ним у фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 ПВХ
конструкції.

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення позову як в
частині розірвання договору з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, так і в
частині стягнення коштів з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, оскільки
позовні вимоги є необгрунтованими та
безпідставними.

Наявна в матеріалах справи довідка про
звернення позивача до правоохоронних
органів щодо ОСОБА_2 та внесення його
заяви до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 190 КК України (а.с.8),
не спростовує висновків суду.

Посилання позивача в обгрунтування
своїх вимог на рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13.11.2013
року у справі №183/6777/13-ц (а.с.10) не
приймається судом до уваги, оскільки у
згаданій справі судом було прийнято
рішення хоч і за схожих обставин, але на
підставі інших доказів, зокрема,
пояснень відповідачки, яка визнала
позов і надала пояснення на
підтвердження доводів позивача.

Позивач також просить стягнути з
відповідачів моральну шкоду, яку він
оцінює в 5 000,00 грн. Моральну шкоду він
обгрунтовує тим, що нові вікна він так і
не отримав, у будинку холодно через
протяги зі старих вікон, банк постійно
вимагає повернути кредитні кошти через
що він відчуває дискомфорт та сором.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Тобто у зобов'язальних (договірних)
правовідносинах сторона має право
вимагати відшкодування моральної
шкоди, спричиненої порушенням іншою
стороною своїх зобов'язань, лише у разі,
коли таке право передбачено договором
або законом. При цьому, положення ст. 1167
ЦК України до спірних правовідносин не
можуть бути застосовані, оскільки
регулюють питання відшкодування
моральної шкоди у позадоговірних
(деліктних) правовідносинах.

Положення ст. 23 ЦК України містять
загальні норми для всіх
цивільно-правових відносин (як
договірних, так і деліктних), які
передбачають, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Проте аналіз матеріалів справи та
доводи позивача не дають суду підстав
для висновку, що моральна шкода, про яку
зазначає позивач, підпадає під ознаки,
передбачені п.п. 1-4 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Норма ч. 2 ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів», відповідно до
якої при задоволенні вимог споживача
суд одночасно вирішує питання щодо
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, передбачає вирішення судом
одночасно і додатково питання про
відшкодування споживачу моральної
шкоди в залежності від задоволення
позову в основній частині його вимог як
споживача до продавця (виробника,
виконавця) щодо товарів, робіт, послуг.

За таких обставин, суд не вбачає
правових підстав для задоволення
позову і в цій частині.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст.
22, 23, 610, 611, 651 ЦК України, Законом України
«Про захист прав споживачів» суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про
розірвання договору про надання послуг
та стягнення коштів - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданною протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Новомосковский
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В. Березюк