Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Ігнатюк Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панько В.Ф.

при секретарі - Савариній Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Свалявського районного суду від 24
грудня 2012 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Плосківської сільської ради
Свалявського району, ОСОБА_1, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, Свалявська
нотаріальна контора, комунальне
унітарне підприємство «Свалявське
районне бюро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсним рішення та свідоцтва про
право власності,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Плосківської сільради Свалявського
району, ОСОБА_1, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, Свалявська нотаріальна контора,
КУП «Свалявське районне буро технічної
інвентаризації» про визнання
недійсними рішення сільради від 27
березня 2008 р. в частині видання ОСОБА_3 -
батьку позивача - свідоцтва про право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та
свідоцтва про право власності,
виданого ОСОБА_3 на підставі цього
рішення 11 квітня 2008 р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що він є
власником половини цього
домоволодіння на підставі рішення
виконкому Свалявської райради за № 68
від 13 квітня 1988 р., паспорта на забудову
земельної ділянки по зазначеній адресі
від 13.04.1988 р., дозволу районного
архітектора на право виконання
будівельних робіт, проекту забудови
земельної ділянки та рішення виконкому
Плосківської сільради за № 74 від 31
грудня 2004 р. Але незважаючи на це, 27
березня 2008 р. Плосківська сільрада
прийняла рішення про видачу свідоцтва
про право власності на зазначене
домоволодіння в цілому за його батьком
ОСОБА_3 та видала таке свідоцтво. Батько
помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 і його спадкоємцем
є ОСОБА_1

Рішенням суду першої інстанції позовні
вимоги задоволено частково:
оскаржуване рішення сільради визнано
недійсним, а свідоцтво про право
власності, виданого батьку позивача,
визнано недійсним в 1/2 ч.

ОСОБА_1 не погодилась з цим рішенням,
порушила питання про його скасування
та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

В судовому засіданні представник
апелянтки скаргу з наведених підстав
підтримала.

Позивач та його представник вважали, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що в 1988
р. позивачу та його батьку надано
дозвіл на будівництво індивідуального
житлового будинку і в цьому ж році
архітектором надано дозвіл на
проведення будівельних робіт; з
паспорта на забудову вбачається, що
забудовникам виділено земельну
ділянку з місцем забудови - на місці
старого будинку; з проекту забудови
також вбачається, що новий будинок буде
будуватись на місці старого будинку,
який буде знесено; рішенням
Плосківської сільради від 31 грудня 2004
р. за № 74 надано дозвіл на видачу
свідоцтва про право власності на
створене домоволодіння на позивача та
його батька; строк позовної давності не
пропущено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд розглянув справу у відсутності
апелянтки; позивачем пропущено строк
позовної давності; новий будинок не
побудовано і, відповідно, відсутній акт
введення будинку в експлуатацію;
скасування в цілому рішення сільради
від 27.03.2008 р. порушує її права як
спадкоємця.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 22 березня 2013
р. скасовано рішення суду першої
інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 31 липня 2013 року зазначене
рішення суду апеляційної інстанції
скасовано і справу направлено для
нового апеляційного розгляду. В цій
ухвалі зазначено, що судом апеляційної
інстанції не з'ясовано таке:

- чи був ОСОБА_3 власником
домоволодіння АДРЕСА_1 в 1953-1955 р. р.;

- судом не перевірено довідку з
колгоспу від 14 березня 1988 р. за № 327;

- судом не вияснено як вирішилось
питання колгоспного двору та земельної
ділянки з прийняттям ЗУ «Про
власність»;

- за актом про відведення
земельної ділянки від травня 1988 р.
проведено в натурі відвід земельної
ділянки позивачу та його батьку без
зазначення розміру земельної ділянки
та рішення відповідного органу;

- не вияснено чи спірний будинок є
будинком, який був станом на 13 квітня 1988
року чи це будинок, який був
перебудований позивачем та його
батьком.

- Не вияснено чому не було
скасовано рішення від 31 грудня 2004 року
та чому воно не було реалізовано і чому
на підставі цього рішення не видано
свідоцтво про право власності.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді справи. Тому судом
апеляційної інстанції виконано вимоги
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ і суд прийшов до
наступного висновку.

Свідоцтва про право власності на
будинок АДРЕСА_1 у батька позивача не
було, хоча в 1953-1955 р. ним було збудовано
цей будинок у якому він проживав до
смерті в ІНФОРМАЦІЯ_1

Довідками з архівного відділу
Свалявської РДА підтверджено
відсутність передачі відомостей з
колгоспу «Весна», якого в даний час не
існує, про відведення земельної
ділянки позивачу та його батьку.

Відомостей про віднесення зазначеного
дворогосподарства до колгоспного та
зміна цього статусу дворогосподарства
в подальшому не встановлено.

Як пояснив представник позивача про
рішення від 31 грудня 2004 р. можливо було
забуто і тому було прийнято
оскаржуване рішення сільради. Інших
відомостей по цьому питання по справі
немає.

Земельна ділянка виділена батьку
позивача рішенням Плосківської
сільради 28 серпня 1997 року.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи у 80-х
роках минулого століття старий будинок
не було знесено, а реконструйовано: до
старого будинку було здійснено
прибудову, яка складається з двох
приміщень - коридора, позначеному на
плані, доданому до висновку експерта,
літерою 1-1 площею 13,20 кв.м. та житлової
кімнати 1-2 площею 27 кв.м., які станом на
час проведення експертизи - 17 квітня 2014
року - будівництвом не завершені:
відсутні підлоги, штукатурка та
фарбування стін; столярні вироби
встановлені, прооліфлені, але не
пофарбовані.

Літня кухня та госпблок побудовані в
50-60 роках, вбиральня після смерті
батька позивача перенесена в інше
місце і в цей же час оновлена огорожа.

Таким чином слід констатувати, що
будинок в частині, який придатний для
використання в прямому призначенні -
для проживання - це старий будинок, до
якого в 1988 р. здійснена прибудова двох
приміщень - 1-1,1-2 -, будівництво яких не
завершено до теперішнього часу. Саме на
частину цих двох приміщень може
претендувати позивач при певних
умовах.

Рішення Плосківської сільради № 74 від
31 грудня 2004 року, яким було прийнято
рішення про видачу ОСОБА_3 і ОСОБА_2 -
батьку і сину - свідоцтва про право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 не
скасовано. Саме з наявністю цього не
скасованого рішення підлягає
скасуванню рішення Плосківської
сільради від 27 березня 2008 року, яким
одноособовим власником цього
домоволодіння визнано лише батька
позивача.

Тому прийняття судом першої інстанції
рішення про задоволення позову в
частині визнання недійсним рішення
Плосківської сільради від 27 березня 2008
р. є вірним.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду.

Свідоцтво про право власності батьку
відповідача видано Плосківською
сільрадою, яка діяла на підставі ЗУ
«Про місцеве самоврядування в
Україні». Підставою для його видачі
було вказане рішення органу місцевого
самоврядування і оскільки воно
підлягає скасуванню, оскаржуване
рішення суду першої інстанції в
частині стосовно визнання недійсним
свідоцтва про право власності в 1/2
частині зазначеного будинку підлягає
також скасуванню з прийняттям нового
рішення про задоволення позову в цій
частині в цілому.

Керуючись ст.ст.307, 309, 314 ЦПК України,
судова колегія

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Свалявського районного суду
від 24 грудня 2012 року по даній справі
змінити.

В частині визнання недійсним свідоцтва
про право власності на 1/2 ч. житлового
будинку АДРЕСА_1, виданого на ім'я
ОСОБА_3 11 квітня 2008 року Плосківською
сільрадою скасувати і у цій частині
постановити нове рішення, яким
зазначене свідоцтво про право
власності визнати недійсним в цілому.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді :