Справа № 587/2511/13-ц
Провадження №2/587/34/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року Сумський районний суд
Сумської області у складі:

Головуючого - судді Моісеєнко О.М.,

При секретарі Козловій К.Л.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Суми справу за позовом

ОСОБА_1

До ОСОБА_2

3-і особи: Сумська філія ПАТ КБ
«ПриватБанк»

Сумське відділення АТ «ОТП
Банк»

Сумська філія АТ
«Укрексімбанк»

Сумська філія VAB банк

Відідлення ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку»

Сумська обласна дирекція АТ
«Райффайзен Банк Аваль»

Відідлення АТ «УкрСиббанк»,

Про подал спільно нажитого майна
подружжя,

Встановив:

Позивач звернулась до суду з тих
підстав, що з 31 грудня 1998 року по лютий
2001 року вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з ОСОБА_2, з яким
проживали однією сім»єю без реєстрації
шлюбу, що встановлено рішенням суду. 14
лютого 2001 року шлюб було зареєстровано.
Все майно, набуте ними, було
зареєстроване на ім»я відповідача.
Тому вона звернулась до суду з позовом
про поділ майна: легкового автомобіля,
житлового будинку, земельних ділянок,
квартири. Розподіл даного майна було
здійснено, проти чого відповідач не
заперечував.

Грошові вклади, які перебували в
установах банків на рахунках
відповідача, відповідач обіцяв їх
добровільно поділити і сплатити їх ?
частину. Зі слів відповідача, на
рахунках зберігаються їх спільні кошти
в сумі 125 тис.грн, 2 тис.дол.США. Крім
того, 70 тис.грн. ним передано по
договору займу. Однак добровільно
кошти їй не сплатив і у вересні 2013 року
звернувся до суду з позовом про
розірвання шлюбу. Точна сума
накопичених у банківських установах
коштів їй невідома. Вона має право на
отримання ? їх частини. Просила
поділити грошові кошти на рахунках
відповідача, виділивши їй ? частину та
стягнути з відповідача 70 тис.500 грн.

У судовому засіданні позовні
вимоги підтримала повністю і суду
пояснила, що кошти ними були нажиті за
рахунок підприємницької діяльності,
коли вони були зареєстрвоани
приватними підприємцями. Кошти, які
вони отримала від відповідача за
розписками - це гроші, які він брав у неї
в борг, а вона, в свою чергу, позичала ці
гроші у доньки.

Відповідач позов не визнав
повністю і суду поянив, що за
ініціативою позивача ними здійснено
розподіл спільного майна. При
винесенні рішення судом, в цій частині
вони узгодили перелік та обсяг майна,
яке поділили між собою у добровільному
порядку. В частині розподілу грошових
коштів вони також досягли згоди і ним
сплачено 61 тис. та 29 тис.грн., що
оформлено, за бажанням позивача, як
повернення позики за борговими
розписками. Вклади у банках ним закриті
у зв»язку з необхідністю зняття коштів
для сплати грошей позивачу.

Представники 3-х осіб для розгляду
справи до суду не з»явились, будучи
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи, просили
справу слухати без їх участі.
Представник філії АТ «Укрексімбанк» в
м.Суми у задоволенні позову просив
відмовити. Представник ПАТ
«Всеукраїнський банк розвитку» заявив
про свою відмову від участі у розгляді
справи.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає позов таким, що підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони з 31
грудня 1998 року по лютий 2001 року
перебували у фактичних шлюбних
відносинах (а.с.7,8).

14 лютого 2001 року шлюб між ними
було зареєстровано Косівщинським
сільвиконкомом Сумської області (а.с.6).

Рішенням Сумського районного
суду від 11 липня 2013 року проведено
розподіл майна, придбаного сторонами
за час сумісного проживання. За
позивачем ОСОБА_1 визнано право
власності на житловий будинок з
надвірними будівлями, розташований в
АДРЕСА_3; на земельні ділянки площами
0,0550 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд;
площею 0,0782 га для ведення особистого
селянського господарства за адресою:
АДРЕСА_2. За відповідачем ОСОБА_2
визнане право власності на квартиру
АДРЕСА_1; автомобіль «Шевроле Авео» р/н
НОМЕР_1; земельну ділянку площею 0,08 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд, розташовану по
АДРЕСА_4.

Шлюб між сторонами було розірвано
за рішенням Сумського районного суду
Сумської області від 25 листопада 2013
року (а.с.63).

Відповідно до ст.60 СК України,
майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.70 СК України, у
разі поділу майна, частки дружини та
чоловіка є рівними.

Відповідно до ст.72 СК України, до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Таким чином, вимоги позивача щодо
розподілу грошових сум в установах
банку, що не були предметом розгляду
суду при розподілі іншого майна
подружжя, підлягають розгляду в
порядку, визначеному СК України та ЦПК
України.

Зокрема, відповідно до гл.5 ЦПК
України, кожна сторона зобов»язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, належними та допустимими
доказами, в тому числі - письмовими
доказами.

Сторонами не оспорюється та
обставина, що під час розподілу майна
подружжя, здійсненого відповідно до
досягнутої між ними домоволеності та
на підставі рішення Сумського
районного суду Сумської області від 11
липня 2013 року, грошові кошти за
рішенням суду не розподілялись.
Позивачем надана записка, власноручно
виготовлена відповідачем, про варіант
розподілу майна при вирішенні спору
(а.с.9). Відповідач дану обставину та
умови домовленості не оспорює і визнає,
що вони домовились з позивачем саме у
такий спосіб розподілити майно:
позивачу будинок, йому - квартиру в
м.Суми, автомобіль, земельну ділянку. В
цій частині пояснення сторін та
записка підтверджується рішенням суду,
яким саме у такий спосіб здійснено
розподіл майна подружжя.

Відповідно до даної записки,
грошові кошти запропоновано
розподілити по ? частині кожному.

Крім того, суду в якості доказів
по справі сторонами надані обопільні
рзписки. Позивачем надана розписка
ОСОБА_2 від 30 травня 2013 року про те, що
він взяв у борг 67 тис.грн. у ОСОБА_1, які
вона взяла в борг у доньки, та
зобов»язався повернути їх при
приватизації приміщень по АДРЕСА_5.
Відповідачем вказана розписка не
оспорюється. Він, в свою чергу, надав
суду розписки від 16 серпня 2013 року від
імені ОСОБА_1, котра отримала від ОСОБА_2
61 тис.грн. згідно розписки від 30 травня
2013 року (а.с.42). А також відповідачем
надана обопільна розписка, відповідно
до якої 16 серпня 2013 року ОСОБА_2
зазначає, що винен ОСОБА_1 29 тис.грн.,
які зобов»язався повернути до 25 грудня
2013 року, а ОСОБА_1 25 грудня 2013 року
зазначає, що отримала гроші в сумі 29
тис.грн. по розписці від 16 серпня 2013
року (а.с.43). Оригінали наданих розписок
пред»явлені сторонами і досліджені у
судовому засіданні. Позивач ОСОБА_1
також визнає вказані розписки. При
цьому визнає факт отримання нею грошей
в загальній сумі 90 тис.грн., але не
визнає, що це гроші, які є її часткою у
спільному майні подружжя.

Оцінюючі вказані письмові докази
у вигляді розписок, суд вважає
логічними та обгрунтованими пояснення
відповідача про добровільне вирішення
між сторонами питання щодо розподілу
спільно нажитих грошових коштів.
Оформлення їх у вигляді боргових
зобов»язань здійснена з метою відмови
у сплаті грошей застосувати можливість
їх примусового стягення у подальшому.
Будь-якими доказами не підтверджені
пояснення позивача ОСОБА_1 щодо
існуючих між ними боргових
зобов»язань, зокрема, про отримання нею
від доньки грошей у борг, яні вони
нібито-передала відповідачу.

Крім наведеного, належними
доказами по справі є дані банківських
установ про наявність чи відсутність
на особових рахунках відповідача
коштів.

Як пояснили сторони у судовому
засіданні сторони, на рахунках різних
установ банків на ім»я позивача
знаходились різні суми коштів, вони
накопичувались та знімались на протязі
спільного життя подружжя.

Відповідно до виписки ПАТ «ВіЕйБі
Банку» від 16 листопада 2011 року, на
депозитному рахунку ОСОБА_2 з 16
листопада 2011 року знаходився вклад в
сумі 55183 грн., на який станом на 17 лютого
2012 року були нараховані відсотки
(а.с.11-12). 15 лютого 2012 року на ім»я ОСОБА_2
укладений договір з ПАТ «ОТП Банк»,
відповідно до умов якого на ім»я
відповідача шляхом безготівкого
списання відкритий депозитний рахунок
на суму 58 тис.грн. (а.с.13-14).

З часу відкриття рахунку і до часу
виникнення спору між сторонами щодо
поділу майна, кошти на банківських
рахунках могли як зніматись так і
накопичуватись. Відповідно до змісту
ст.65 СК України, при розпорядженні
майном подружжя, укладенні договірів
одним з подружжя, вважається, що він діє
за згодою другого з подружжя. Тому при
вирішенні справи судом до уваги взятий
стан рахунків у зазначених позивачем
установах на 11 липня 2013 року - дати
винесення судом рішення по спору щодо
розподілу майна та на 16 серпня 2013 року -
дати визнання відповідачем грошових
претензій позивача, про що ник написана
розписка у формі боргового
зобов»язання.

Відповідно до довідок: ПАТ КБ
«ПриватБанк», на рахунку позивача в
установі банку станом на 11 липня 2013
року перебувало 14,55 грн., станом на 16
серпня 2013 року - 0,24 грн.; АТ «ОПТ Банк» на
11 липня 2013 року та на 16 серпня 2013 року -
на трьох рахунках 2,86 грн., 0,01 дол.США, 0,85
грн.; ПАТ «Всеукраїнський банк
розвитку» - на 11 липня та на 16 серпня 2013
року залишок коштів на рахунках
відсутній (а.с.53); АТ «Райффайзен Банк
Аваль» - на 11 липня та на 16 серпня 2013
року залишки коштів відсутні (а.с.55); у
відділеннях АТ «УкрСиббанку» ОСОБА_2
рахунки не відкривав. Вказане
підтверджує пояснення відповідача про
зняття коштів з рахунків для
добровільного розподілу грошей та
сплати їх частини позивачу.

На картковому рахунку
«соціальний» у відділенні ПАТ «VAB»
станом на 11 липня 2013 року залишок склав
2638,86 грн., станом на 16 серпня 2013 року -
2828,59 грн. (а.с.61). Стосовно даних коштів
позивач надав пояснення, що через цю
установу банку він отримує пенсію,
розмір якої складає 2,5 тис. грн. Згідно
повідомлення Управління Пенсійного
фонду у Сумському районі, відповідач
отримує пенсію за віком, розмір якої у
липні та серпні 2013 року складав 2578,85
грн. (а.с.67,68). Залишок коштів в даній
установі банку відповідає розміру його
щомісячної пенсії, не є накопиченням
пенсійних виплат, ці кошти знімалась
щомісячно, тому ця сума не може бути
включена до обсягу спільної сумісної
власності.

Разом з тим, на ім»я відповідача в
установі АТ «Укрексімбанку» станом на
16 серпня 2013 року були відкриті рахунки
на суму 49,66 грн. та 6000 грн. (а.с.59).
Оскільки на час відкриття рахунків
сторони перебували у шлюбі, відповідач
підтвердив факт знаходження грошових
коштів, однак доказів належності цих
грошей лише йому суду не надав, тому їх
слід вважати спільним майном подружжя,
яке підлягає розподілу, виходячи з
рівності їх часток.

Інших належних доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем не надано і підстави для їх
задоволення відсутні.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.60, 88, 213,215,218 ЦПК України,
ст.ст.60,70,72 СК України, суд

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 три 1/2 частину спільно нажитих
грошових коштів подружжя в сумі три
тисячі двадцять чотири грн.83 коп.

В іншій частині позовних вимог
вдмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 тридцять дві грн.79 коп.судового
збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Суддя
О.М. Моісеєнко