Справа № 369/381/14-ц Головуючий у І
інстанції Волчко А.Я.Провадження №
22-ц/780/3132/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Березовенко
Р.В.,

за участю секретаря Бевзюк М.М.

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання права власності
на садовий будинок та земельну ділянку
у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом та просила визнати за
нею в порядку спадкування після ОСОБА_2
право власності на садовий будинок
загальною площею 37,5 кв. м. з надвірними
будівлями та спорудами та земельну
ділянку площею 0,0569 га, які знаходяться
в садівницькому товаристві «Троянда»
на території Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що
позивач є спадкоємицею за заповітом
після смерті ОСОБА_2 Згідно заповіту
померлий заповів ОСОБА_1 садовий
будинок та земельну ділянку у
садівницькому товаристві «Троянда».
Позивач у встановлений строк
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, однак їй
було відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину у зв'язку з наявністю
у державному акті на земельну ділянку
підчисток та відсутністю
правовстановлюючого документа на
садовий будинок. ОСОБА_1 зазначає, що
технічна помилка при видачі державного
акту, а саме наявність підчистки в
графах щодо по-батькові власника
земельної ділянки (виправлення містить
перша літера по-батькові) та дописка на
першій сторінці державного акту
(ручкою дописаний № 42041), не носять
характеру підробки. Наявність
технічного паспорту на садовий будинок
та введення його в експлуатацію
підтверджують те, що будинок не є
самочинним будівництвом.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено у
задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції через неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити. В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що у
матеріалах справи міститься відмова
нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій,
а також документи, що підтверджують
належність спадкодавцю земельної
ділянки та садового будинку. Суд першої
інстанції не звернув увагу на
державний акт на право власності на
земельну ділянку, архівну довідку, з
якої вбачається, що ОСОБА_2 було надано
у власність земельну ділянку на
підставі рішення ради. Садовий будинок
не є самочинним будівництвом, про що
свідчить технічний паспорт, а
зазначений будинок був збудований у 1983
році на земельній ділянці площею 0,0569
га, яка була надана заповідачу в
користування рішенням кооперативу
"Троянда" від 25.11.2008 року. Державна
реєстрація нерухомого майна на той час
не проводилася.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом встановлено, що 31 січня 2005 року
ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого
заповів ОСОБА_1 садовий будинок з
надвірними будівлями та спорудами та
земельну ділянку площею 0, 0569 га, які
знаходяться в садівницькому
товаристві «Троянда» на території
Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області (а.с.12, Т.1).

ОСОБА_2 являвся власником земельної
ділянки площею 0, 0569 га, цільове
призначення - ведення садівництва,
розташованої в садівницькому
товаристві «Троянда» на території
Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області, що підтверджується державним
актом на право приватної власності на
землю (а.с.13, Т.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер, про що
свідчить свідоцтво про смерть №
НОМЕР_1. 11 липня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2

Постановою від 28 березня 2014 року ОСОБА_1
відмовлено у вчиненні нотаріальної дії
- видачі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом після померлого
ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано належних доказів щодо
належності на праві власності спірного
майна спадкодавцю та суду не надано
постанову нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальних дій.

Однак, колегія суддів не може повністю
погодитися з висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Так, згідно заповіту ОСОБА_2 заповів
ОСОБА_1 садовий будинок, однак, право
власності на нього не оформив. Отже, в
силу вимог ст. ст. 1216, 1218 ЦК України
відсутні підстави для визнання за
позивачем права власності на садовий
будинок у порядку спадкування.

В апеляційній скарзі позивач зазначає,
що будинок був збудований у 1983 році на
земельній ділянці площею 0, 0569 га, яка
була надана заповідачу в користування
рішенням кооперативу "Троянда" від
25.11.2008 року. Державна реєстрація
нерухомого майна на той час не
проводилася. Однак, з матеріалів справи
вбачається, що спадкодавець отримав
земельну ділянку, на якій збудовано
садовий будинок, у 2008 році. З
відповідними заявами про реєстрацію за
ним права власності на будинок ОСОБА_2
не звертався, а Інструкція про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР від 31.01.1966 року, на яку
посилається апелянт, на момент
передачі земельної ділянки
спадкодавцю втратила чинність.

Документами, які підтверджують право
власності громадян на нерухоме майно,
зокрема, на садовий будинок, можуть
бути свідоцтво про право власності на
житло, свідоцтво про право на спадщину,
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя,
договори купівлі продажу, дарування,
міни. Технічний паспорт на садовий
будинок не є правовстановлюючим
документом та не свідчить про
належність будинку на праві власності
ОСОБА_2

Таким чином, рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову про
визнання права власності у порядку
спадкування на садовий будинок є
законним та обґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду в частині
відмови у задоволенні позову про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
земельну ділянку підлягає скасуванню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті.

ОСОБА_2 було видано державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0, 0569 га, цільове призначення -
ведення садівництва, розташованої в
садівницькому товаристві «Троянда» на
території Хотівської сільської ради, а,
отже, він являвся її власником.
Виправлення першої літери по-батькові
та дописка на першій сторінці
державного акту не носять характеру
підробки та не свідчать про
неналежність державного акту
спадкодавцю.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову про визнання права
власності на земельну ділянку підлягає
скасуванню через невідповідність
висновків суду обставинам справи з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Якщо суд апеляційної або
касаційної інстанції, не передаючи
справи на новий розгляд, змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 20
березня 2014 року в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Хотівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області про визнання
права власності на земельну ділянку у
порядку спадкування скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення:

Визнати за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за заповітом право
власності на земельну ділянку площею 0,
0569 га, яка розташована в садівницькому
товаристві «Троянда» на території
Хотівської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області та належала ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі
державного акту на право приватної
власності сері Р2 № 009630, виданого 10
червня 2003 року Хотівською сільською
радою народних депутатів
Києво-Святошинського району Київської
області.

В іншій частині рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Фінагєєв В.О.

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Березовенко Р.В.