провадження 6/201/207/2014
УХВАЛА

23 травня 2014 року
Жовтневий
районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську заяву
ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню, по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 14 жовтня 2014 року звернувся до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором позики.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 15
листопада 2013 року позовну заяву
задоволено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 грудня 2013 року
заяву про перегляд заочного рішення по
цій справі - залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 лютого
2014 року апеляційну скаргу - відхилено, а
заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 15
листопада 2013 року - залишено без змін.

ОСОБА_1 14 травня 2014 року звернувся до
суду з заявою про визнання виконавчого
листа таким, що не підлягає виконанню.

Стягувач і боржник у судове засідання
не з'явилися, про час та місце судового
засідання повідомлялися належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомили. На підставі ч. 3 ст. 369 ЦПК
України суд вважає можливим розглядати
вказане питання за відсутності цих
осіб.

Перевіривши матеріали справи та заяви,
оцінивши представлені і добуті докази,
суд вважає цю заяву не підлягаючою
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України суд,
який видав виконавчий лист, може за
заявою стягувача або боржника
виправити помилку, допущену при його
оформленні або видачі, чи визнати
виконавчий лист таким, що не
підлягає виконанню, та стягнути на
користь боржника безпідставно
одержане стягувачем за виконавчим
листом.

Судом встановлено, що відповідно до
матеріалів справи, заочне рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 15 листопада 2013
року, залишене без змін апеляційного
суду Дніпропетровської області від 27
лютого 2014 року, у встановленому
законом порядку набрало законної сили,
з урахуванням вказаного судом було
видано виконавчий лист представнику
стягувача; також слід зазначити, що
виданий виконавчий лист відповідає
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України «Про
виконавче провадження» і вказаний
виконавчий лист не було видано
помилково; існує обов'язок боржника,
так як він не був припиненим чи
добровільно виконаний боржниками чи
іншою особою.

З урахуванням зазначеного постановою
державного виконавця Жовтневого ВДВС
Дніпропетровського МУЮ Кітаєвим С.С.
про відкриття виконавчого провадження
від 8 квітня 2014 року було відкрито
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа № 201/12426/13-ц, який було
видано 2 квітня 2014 року судом по цій
справі, та запропоновано боржнику
виконати рішення суду у добровільному
порядку, однак на даний час рішення
суду залишається невиконаним та
державним виконавцем проводяться
відповідні виконавчі дії (звернення
стягнення на майно боржника; винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже зазначеним рішенням суду від 15
листопада 2013 року встановлено і не
потребує доказування те, що з ОСОБА_1
стягнуто на користь ОСОБА_2 570.396, 00 грн.
(п'ятсот сімдесят тисяч триста
дев'яносто шість гривень 00 коп.), в тому
числі 46.000, 00 доларів США, що за курсом
НБУ станом на 07.10.2013 р. складає 367.540, 00
грн. суми основного боргу за договором
позики, індекс інфляції за період з
01.01.2010 р. по 31.08.2013 р. у розмірі 52.287, 48 грн.,
3% річних за період з 01.01.2010 р. по 31.08.2013 р.
у розмірі 150.568, 52 грн. В порядку
розподілу судових витрат стягнути з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3.441, 00 грн. (три
тисячі чотириста сорок одну гривню 00
коп.)судового збору, а отже це рішення
повинно бути виконаним шляхом
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» дій державного
виконавця.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України
«Про виконавче провадження» сторони
зобов'язані протягом трьох робочих
днів письмово повідомити державного
виконавця про повне чи часткове
самостійне виконання рішення
боржником, а також письмово
повідомляти державного виконавця про
виникнення обставин, що зумовлюють
обов'язкове зупинення виконавчого
провадження, про встановлення
відстрочки або розстрочки виконання,
зміну способу і порядку виконання
рішення, зміну місця проживання чи
перебування (у тому числі про зміну їх
реєстрації) або місцезнаходження, а
боржник - фізична особа - про зміну
місця роботи.

В судовому засіданні також було
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ні стягувач ні
боржник не повідомляли у встановлений
законом строк державного виконавця про
повне чи часткове самостійне виконання
рішення боржником, також слід
зазначити, що заявник про це у своїй
заяві не зазначає та на підтвердження
не надає відповідних доказів.

Подавши свої докази, сторони
реалізували своє право на доказування
і одночасно виконали обов'язок із
доказування, оскільки ст. 60 ЦПК
закріплює правило, за яким кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обов'язок із
доказування покладається також на
осіб, яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб, або
державні чи суспільні інтереси (ст. ст.
27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними
нормами встановлено як право на участь
у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і
обов'язок із доказування обставини при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен
брати участі у зборі доказового
матеріалу. Слід також зазначити, що
заявник в разі наявності труднощів
щодо витребування доказів по справі,
відповідно до статті 137 ЦПК, міг би
скористатися своїм процесуальним
правом та звернутися до суду з
відповідним клопотанням про
витребування доказів. Але в даному разі
відповідачем цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що заява не підлягає
задоволенню ні повністю, ні в частині.

Не може суд прийняти до уваги позицію
викладену у заяві стосовно наполягання
на своїх вимогах, оскільки вона
спростовується вищенаведеним і нічим
об'єктивно не підтверджується.

На даний момент вказане рішення суду
знаходиться на виконанні в Жовтневому
ВДВС ДМУЮ і підлягає виконанню. За
таких обставин відсутні підстави для
визнання виконавчого листа таким, що
не підлягає виконанню.

Таким чином суд вважає, що вимоги
про визнання виконавчого листа таким,
що не підлягає виконанню в такому
вигляді не ґрунтуються на вимогах
закону, а тому в їх задоволенні слід
відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 210, 293, 369 ЦПК України,
суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню, по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за договором
позики, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя -