Справа № 635/3168/14-ц
Провадження № 4-с/635/20/2014
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
селище Покотилівка

Харківський районний суд
Харківської області у складі:

головуючого судді - О.М. Пілюгіної

за участі секретаря Бабенко І.К.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в селищі
Покотилівка скаргу ОСОБА_1 на дії
державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції,

ВСТАНОВИВ:

Заявник подав до суду скаргу і просить
визнати неправомірними дії державного
виконавця Орджонікідзевського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції Серікової М.І. та просить
зобов'язати державного виконавця
усунути допущені порушення. В
обґрунтування своїх вимог посилається
на те, що 16 січня 2014 року державним
виконавцем відкрито виконавче
провадження на виконання виконавчого
листа № 2-1504/01 від 18 листопада 2013 року,
що виданий Харківським районним судом
Харківської області про стягнення із
заявника на користь ОСОБА_3 аліментів
на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/ 4 частини від
усіх видів доходів, щомісячно,
починаючи з 06 липня 2001 року і до
досягнення дитиною повноліття. При
виконанні вказаного судового рішення з
боку державного виконавця Серікової
М.І. були допущені наступні порушення.
Так, постанова про відкриття
виконаного провадження від 16 січня 2014
року була вручена йому тільки 04 квітня
2014 року, і до цього часу будь яких
повідомлень про відкриття виконавчого
провадження він не отримував. В
постанові про відкриття виконавчого
провадження не зазначено про
семиденний строк для добровільного
виконання рішення суду. Також в
постанові не зазначена сума, що
підлягає стягненню, лише зазначено, що
розмір аліментів складає 1/ 4 частину
від усіх видів доходів, щомісячно.
Державний виконавець за наявності
інформації, що заявник не має
постійного місця роботи і постійного
доходу не звернувся до суду із заявою
про роз'яснення рішення суду і виконала
розрахунок щомісячної суми аліментів
та прийняла рішення про стягнення
вказаної суми за останні три роки.
Також державний виконавець не прийняла
до уваги нотаріально завірену заяву
стягувача ОСОБА_3 від 30 жовтня 2003 року
про те, що остання відмовляється від
одержання від ОСОБА_1 аліментів та в
період дії вказаної заяви винесла
постанову про відкриття виконавчого
провадження. Заяву про відмову від
отримання аліментів стягувач ОСОБА_3
скасувала тільки 31 березня 2014 року.
Також державний виконавець не
ознайомила ОСОБА_1 з постановами про
розшук майна боржника ОСОБА_1 та про
арешт його майна, чим позбавила
заявника можливості оскаржити вказані
постанови у встановленому законом
порядку. Майно, що описане державним
виконавцем і на яке накладено арешт не
належить боржнику ОСОБА_1 За наявності
вказаних порушень з боку державного
виконавця Серікової М.І. - заявник
ОСОБА_1 змушений звернутися до суду зі
скаргою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав
заявлені вимоги, просив їх
задовольнити з підстав зазначених у
скарзі.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_5 у
судовому засіданні підтримав вимоги
свого довірителя, просив їх
задовольнити з підстав зазначених у
скарзі.

Державний виконавець
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції - Серікова
М.І. у судовому засіданні проти
задоволення скарги заперечувала,
посилаючись на безпідставність вимог
та пояснила, що постанова про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки
ОСОБА_4 винесена правомірно з
дотриманням норм діючого
законодавства на підставі заяви
стягувача ОСОБА_3 і за вказаних
обставин нотаріально завірена заява
ОСОБА_3 про відмову від отримання
аліментів не має правового значення.
Зазначила, що заява про відмову від
отримання аліментів не є договором між
сторонами про спосіб утримання дитини
і не має юридичної сили. Розрахунок
щомісячного розміру аліментів
виконаний відповідно до норм Сімейного
Кодексу, виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості, а саме по
Орджонікідзевському району м. Харкова,
де живе боржник, оскільки він не працює,
а загальна сума заборгованості
вираховується за три останні роки.
Після винесення постанови про
відкриття виконавчого провадження
копія цієї постанови була направлена
боржнику ОСОБА_1 Про вказану постанову
вона в усній формі повідомила боржника
у лютому місяці 2014 року, а письмово 03
квітня 2014 року. Вказала, що направлення
сторонам рішень, що прийняті судом не
входить до компетенції державного
виконавця.

Суд заслухавши заявника, представника
заявника, державного виконавця,
дослідивши матеріали скарги та
матеріали виконавчого провадження
приходить до наступного.

Судом встановлено, що постановою від 16
січня 2014 року державний виконавець
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції Серікова
М.І., відкрила виконавче провадження за
виконавчим листом № 2-1504/01, що виданий 18
листопада 2013 року Харківським районним
судом Харківської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання дитини ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини доходу,
щомісячно, починаючи з 06 липня 2001 року і
до повноліття дитини, заява про
примусове виконання подана ОСОБА_3 15
січня 2014 року.

Постановою від 05 лютого 2014 року
державним виконавцем Серіковою М.І.
накладено арешт на автомобілі: ВАЗ 2101,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1
та ДЕО НЕКСІЯ, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, що належать боржнику
ОСОБА_1

Постановою від 12 березня 2014 року
державним виконавцем Серіковою М.І.
оголошено розшук майна: автомобілів
ВАЗ 2101, державний реєстраційний номер
НОМЕР_1 та ДЕО НЕКСІЯ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, що
належать боржнику ОСОБА_1

Відповідно до ст. ст. 383, 387 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України, у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи; якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби і права чи
свободи заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову в
задоволенні скарги.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги,
покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено рішення про відмову
в задоволенні його скарги, або на
відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника.

Умови і порядок виконання рішень судів,
що підлягають примусовому виконанню у
разі невиконання їх у добровільному
порядку врегульовані положеннями
Закону України «Про виконавче
провадження», статтями першою та
другою якого визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, що спрямовані
на примусове виконання рішень судів,
які провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення), а примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право:
безперешкодно входити до приміщень і
сховищ, що належать боржникам або
зайняті ними, проводити огляд
зазначених приміщень і сховищ, у разі
необхідності примусово відкривати та
опечатувати такі приміщення і сховища;
накладати арешт на майно боржника,
опечатувати, вилучати, передавати таке
майно на зберігання та реалізовувати
його в установленому законодавством
порядку; звертатися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення; звертатися до
органу (посадової особи), який видав
виконавчий документ, про роз'яснення
змісту документа; звертатися до суду з
поданням про постановлення
вмотивованого рішення про примусове
проникнення до житла чи іншого
володіння боржника - фізичної або іншої
особи, в якої перебуває майно боржника
чи майно та кошти, належні боржникові
від інших осіб; у процесі виконання
рішень за наявності вмотивованого
рішення суду про примусове проникнення
до житла чи іншого володіння фізичної
особи безперешкодно входити на
земельні ділянки, до житлових та інших
приміщень боржника - фізичної особи,
особи, у якої знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові від інших осіб, проводити в
них огляд, у разі необхідності
примусово відкривати їх в
установленому порядку із залученням
працівників органів внутрішніх справ,
опечатувати такі приміщення,
арештовувати, опечатувати та вилучати
належне боржникові майно, яке там
перебуває та на яке за законом можливо
звернути стягнення.

Відповідно до статей 17, 19, 25 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, що виданий
судом за заявою стягувача або його
представника про примусове виконання
рішення, при цьому державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
протягом трьох робочих днів з дня
надходження до нього виконавчого
документа винести постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про стягнення періодичних платежів,
семиденний строк, самостійно боржником
виконати рішення суду не надається.

Статтею 31 вказаного Закону
визначено, що копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про
виконавче провадження», розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України.

Відповідно до ч. 3 ст. 195 Сімейного
Кодексу України, визначення розміру
заборгованості за аліментами,
присудженими у частці від заробітку
(доходу), у разі, якщо платник аліментів
не працював на час виникнення
заборгованості і не працює на час
визначення її розміру, обчислюється
виходячи із середньої заробітної плати
працівника для даної місцевості.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного
Кодексу України, аліменти можуть бути
стягнуті за виконавчим листом за
минулий час, але не більше як за три
роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання.

Аналізуючи мотиви скарги, норми
діючого законодавства у їх
застосуванні до правовідносин що
склалися між сторонами, суд приходить
до висновку, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Державний виконавець на законних
підставах 16 січня 2014 року відкрив
виконавче провадження про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання дитини ОСОБА_4, оскільки
стягувач 15 січня 2014 року подала до
виконавчої служби заяву про примусове
виконання рішення суду, що передбачено
ст. ст. 17, 19 Закону України «Про
виконавче провадження», при цьому суд
не приймає до уваги посилання заявника
на те, що державний виконавець не мав
права відкривати виконавче
провадження за наявності заяви
стягувача про її відмову від отримання
аліментів, оскільки суд критично
ставиться до вказаної заяви, яка
порушує права дитини встановлені
нормами Сімейного Кодексу України.
Відповідно до ст. 188 Сімейного Кодексу
України, батьки можуть бути звільнені
від обов'язку утримувати дитину тільки
за рішенням суду, а заявник такого
рішення не надав.

Постанова від 16 січня 2014 року про
відкриття виконавчого провадження
направлена боржнику поштою, про що в
матеріалах виконавчого провадження
міститься відмітка, що відповідає
вимогам ч. 1 ст. 31 Закону України «Про
виконавче провадження», якою
визначено, що боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
тому суд не приймає до уваги посилання
заявника та його представника, що
державний виконавець не повідомив
ОСОБА_1 про відкриття виконавчого
провадження про стягнення з нього
аліментів.

Враховуючи положення ст. 74 Закону
України «Про виконавче провадження»,
яка передбачає, що розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України, положення ч. 3 ст. 195 Сімейного
Кодексу України, яка передбачає, що
визначення розміру заборгованості за
аліментами, присудженими у частці від
заробітку (доходу), у разі, якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру,
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості, положення ч. 1 ст. 194
Сімейного Кодексу України, яка
передбачає що аліменти за минулий час
можуть бути стягнуті за виконавчим
листом, але не більше як за три роки, що
передували пред'явленню виконавчого
листа до виконання, суд вважає, що
державний виконавець на законних
підставах виконав розрахунок грошової
суми розміру аліментів, які присуджені
у ? частині від заробітку (доходу) та
стягнув суму боргу за три роки, що
передували пред'явленню виконавчого
листа до виконання, при цьому суд
враховує, що заявник у судовому
засіданні визнав, що він не мав і не має
постійного місця роботи.

Крім того, суд вважає безпідставними
посилання заявника на те, що він
позбавлений можливості оскаржити у
встановленому законом порядку
постанову про арешт майна боржника та
постанову про розшук майна боржника,
оскільки норми діючого законодавства
передбачають інститут поновлення
строку на оскарження рішення, якщо
особа пропустила такий строк з
поважних причин, і заявник не
позбавлений можливості реалізувати
вказані норми закону шляхом подання
відповідної заяви.

Також суд враховує, що стаття 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
передбачає можливість державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження звернутися за
роз'ясненням рішення суду як право, а не
обов'язок, тому не звернення державного
виконавця із заявою про роз'яснення
рішення не є порушенням з його боку.

Крім того, не є порушенням з боку
державного виконавця відсутність в
постанові про відкриття виконавчого
провадження посилань встановлення
семиденного строку для добровільного
виконання рішення суду, оскільки ч. 4 ст.
25 Закону України «Про виконавче
провадження», не передбачено надання
боржнику семиденного строку на
самостійне виконання рішення суду, у
разі відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом
про стягнення періодичних платежів,
яким є аліменти, тому вказані послання
заявника є безпідставними та такими що
не передбачені нормами закону.

Враховуючи, що судом не встановлено
порушень з боку державного виконавця
при виконанні рішення суду про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліментів на утримання дитини,
відсутні підстави для зобов'язання
державного виконавця усунути
порушення.

Зважаючи на викладене вище, суд
повністю відмовляє заявнику в
задоволенні скарги за її
безпідставністю та недоведеністю
вимог, судові витрати відносить за
рахунок заявника, та зазначає, що
відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження», особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Керуючись ст. ст. 383- 388 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні скарги на дії
державного виконавця
Орджонікідзевського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції - повністю
відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1
віднести за його рахунок.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
О.М. Пілюгіна