22-ц/773/553/14 Головуючий у 1 інстанції:
Плахтій І.Б. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Русинчука М. М.,

при секретарі Лимар Р. С.,

за участю ОСОБА_1,

представників відповідача Юдіна
С. В., Кокольського С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товарства «ВТБ Банк» про
повернення банківського вкладу
(депозиту) та зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про визнання
договорів банківського вкладу
недійсними, за апеляційними скаргами
позивача ОСОБА_1 та відповідача
публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 грудня 2012 року, -

В С Т А Н О В
И Л А:

В жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із зазначеним позовом. Покликався на
те, що 8 липня 2011 року, 18 липня 2011 року і 22
липня 2011 року між ним та ПАТ «ВТБ Банк»
були укладені п'ять договорів
банківського вкладу на загальну суму
200000 грн. під 20 % місячних та на строк 90
днів кожний. У вказаний у договорах
строк відповідач депозитні кошти не
повернув не зважаючи на його
неодноразові усні та письмові
звернення.

Крім того позивач зазначав, що із дня
закінчення строку дії договору
відповідачем не нараховувались та не
сплачувались проценти за користування
депозитними коштами.

За таких обставин та з урахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
позивач просив стягнути з відповідача:
суму вкладів у розмірі 200000 грн.;
відсотки за користування вкладами, в
тому числі за період з 01.11.2011 року по
12.11.2012 року включно, у розмірі 632903 грн. 21
коп.; 3 % річних у розмірі 6000 грн. та 2200
грн. інфляційних за несвоєчасне
виконання грошового зобов'язання на
підставі ст. 625 ЦК України.

В листопаді 2012 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернулось в суд із зустрічним позовом
до ОСОБА_1 про визнання недійсними
договорів банківського вкладу,
вважаючи їх сфальсифікованими бувшим
заступником директора відділення
«Соборність» в м. Луцьку, Волинської
області ОСОБА_4 і такими в яких відсутні
істотні умови даного виду договорів.

13 листопада 2012 року Луцьким
міськрайонним судом постановлено
ухвалу про прийняття зустрічного
позову банку до спільного розгляду з
первісним позовом ОСОБА_1

18 грудня 2012 року рішенням Луцького
міськрайонного суду позов ОСОБА_1
задоволено частково, стягнуто з ПАТ
«ВТБ Банк» в його користь суму вкладу -
200000 грн. за договорами банківського
вкладу, 116129 грн. відсотків за час дії
договорів, 3 % річних у сумі 6000 грн., а
всього - 322129 грн. У зустрічному позові
ПАТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі позивач ОСОБА_1 просить його
скасувати як незаконне в частині суми
стягнутих в його користь грошових
коштів та стягнути з банку 779546 грн.
заборгованості.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі відповідач ПАТ «ВТБ Банк»
просить його скасувати як незаконне,
прийняте судом без повного з'ясування
всіх обставин справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні первісного
позову ОСОБА_1 і задоволити його
зустрічний позов.

Справа в апеляційному порядку
розглядалась неодноразово.

12 лютого 2014 року Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
ПАТ «ВТБ Банк» задоволено частково,
рішення апеляційного суду від 20
листопада 2013 року скасовано, справу
передано на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши обставини
справи та перевіривши їх доказами,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги позивача та
відповідача підлягають до задоволення
частково з таких підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 8 липня 2011 року, 18
липня 2011 року та 22 липня 2011 року між ВАТ
«ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено
п'ять договорів банківського вкладу. За
їх умовами відповідач (на даний час
публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк») прийняло у позивача п'ять
грошових вкладів у розмірі 50000 грн., 50000
грн., 57000 грн., 24000 грн., 19000 грн., а всього
на загальну суму 200000 грн. строком на 90
днів кожен під 20 % місячних (т. 1 а. с. 3 - 6, 9
- 13, 128, 240, 242 - 243).

Крім того встановлено, що позивач
ОСОБА_1, як це передбачено пунктами 3.1
вказаних договорів, не пізніше ніж за 2
банківських дні до дня повернення
вкладу, з вимогою до банку про
повернення вкладів не звертався, а
вперше з письмовою заявою про це
звернувся до адміністрації відділення
«Соборність» ПАТ «ВТБ Банк» в м. Луцьку
28 грудня 2011 року (т. 1 а. с. 16). Саме з цієї
дати банк був зобов'язаний повернути
позивачу депозитні кошти з процентами,
однак цього не зробив чим порушив свої
грошові зобов'язання за договорами
банківського вкладу.

Згідно ст. ст. 1058 ч. 1, 1059 ч. 1 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу
укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» вклад
(депозит) - це кошти в готівковій або
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку, які
підлягають виплаті вкладнику
відповідно до законів України та умов
договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України
проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

За умовами пунктів 1.1.3 укладених між
сторонами договорів банківського
вкладу, строк дії вкладів складав 90
календарних днів (три місяці) від дати
внесення вкладу на відповідний
рахунок, тобто по кожному з окремо
взятих договорів відповідно до 08.10.2011
року, 18.10.2011 року, 22.10.2011 року.

У зв'язку з цим банк був зобов'язаний
повернути позивачу кошти з
встановленими процентами в строк
закінчення дії договорів, відповідно
08.10.2011 року, 18.10.2011 року, 22.10.2011 року.
Проте банк на час звернення з позовом
до суду кошти позивачу не повернув, чим
порушив свої грошові зобов'язання.

Отже, врахувавши наведені обставини та
зазначені норми закону, положення
договорів банківського вкладу,
укладених між сторонами, суд першої
інстанції цілком підставно прийшов до
висновку про законність вимог позивача
в частині стягнення суми вкладу, суми
відсотків за час дії договорів і
задоволив їх, відмовивши у задоволенні
зустрічного позову банку про визнання
даних договорів недійсними.

Разом з тим, відмовляючи ОСОБА_1 у
стягненні відсотків з банку за
користування депозитними коштами в
строки понад три місяці в межах
заявлених позовних вимог тобто по
12.11.2012 року (т. 1 а. с. 99) як за договором
банківського вкладу на вимогу, суд
виходив з того, що дія договорів
закінчилась.

Проте погодитись з таким висновком не
можна.

Згідно ч. 4 ст. 1060 ЦК України якщо
вкладник не вимагає повернення суми
строкового вкладу зі спливом строку,
встановленого договором банківського
вкладу, або повернення суми вкладу,
внесеного на інших умовах повернення,
після настання визначених договором
обставин договір вважається
продовженим на умовах вкладу на вимогу,
якщо інше не встановлено договором.

Оскільки позивач ОСОБА_1 за два
банківських дні до закінчення строків
дії договорів банківського вкладу, як
це передбачено пунктами 3.1 даних
договорів, з вимогами про повернення
вкладів та сплати процентів до банку не
звертався, то дія договорів
продовжилась на умовах вкладів на
вимогу.

Тому з відповідача в користь позивача
підлягають також стягненню відсотки в
розмірі 0,5 річних (т. 1 а. с. 124 - 126) від сум
неповернутих вкладів, за періоди
відповідно з 08.10.2011 року, 18.10.2011 року,
22.10.2011 року по 12.11.2012 року як за
договорами банківського вкладу на
вимогу в сумі: (50000 * 0,5 % / 365 дн. * 400 дн.) = 274
грн. 30 коп.; (50000 * 0,5 % / 365 дн. * 390 дн.) = 267
грн. 25 коп.; (100000 * 0,5 % / 365 дн. * 386 дн.) = 529
грн. 19 коп., що становить (274,30 + 267,25 + 529,19) =
1070 грн. 74 коп.

Крім того суд першої інстанції,
стягуючи в користь позивача ОСОБА_1 6000
грн., тобто 3 % річних за порушення
виконання зобов'язання відповідачем,
як початок дати прострочення грошових
зобов'язань брав дні закінчення
строків дії договорів банківського
вкладу, не врахувавши тієї обставини,
що з вимогою про повернення вкладів
позивач письмово звернувся до банку
лише 28 грудня 2011 року. Після чого в
банку виник обов'язок повернути вклади.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з врахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три процента
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За таких обставин та з урахуванням ст.
625 ЦК України з відповідача в користь
позивача підлягає стягненню 3 % річних
від простроченої суми 200000 грн. за
період з 28 грудня 2011 року по 12 листопада
2012 року (дата вказана в заяві про
збільшення позовних вимог (а. с. 99 т. 1)), а
саме грошові кошти в розмірі (200000 грн. *
3% / 365 дн. * 314 дн.) = 5233 грн. 38 коп.

Отже оскаржене рішення суду в частині
відмови стягнення відсотків по вкладу
на вимогу та стягненні 3 % річних, з
урахуванням вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, слід скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення.

В решті рішення суду ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому зміні чи
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1,
відповідача публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» задоволити
частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 18 грудня 2012 року
в частині відмови ОСОБА_1 у стягненні
відсотків по вкладах на вимогу та у
стягненні в його користь 6000 грн. 3 %
річних скасувати і ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» в користь ОСОБА_1
1070 грн. 74 коп. 0,5 % річних по вкладах на
вимогу, 5233 грн. 38 коп. 3 % річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий - суддя

Судді