Єдиний унікальний номер 232/2716/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1020/2014
Головуючий в 1 інстанції Карабан І.І.
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого суддя Зінов'євої
А.Г.

Суддів Ларіної
Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства „ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу" на рішення Кіровського
міського суду Донецької області від 12
грудня 2013 року у цивільній справі за
позовною заявою ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства „ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу" про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Кіровського міського суду
Донецької області від 12 грудня 2013 року
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто з ПАТ „ДТЕК Шахта Комсомолець
Донбасу" на користь ОСОБА_2 у
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої професійним захворюванням
та його наслідками, 9 000,00 грн., вирішено
питання про стягнення судового збору.

Зазначене рішення оскаржив відповідач,
в апеляційній скарзі просив рішення
суду першої інстанції скасувати,
оскільки воно не відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, вказує, що для встановлення
моральної шкоди суду необхідно було
встановити зв'язок між неправомірними
діями відповідача та моральними
стражданнями позивача, оскільки факт
спричинення шкоди здоров'ю не дозволяє
автоматично стверджувати про настання
негативних наслідків у виді моральної
шкоди, це потрібно доказувати.

Зазначає, що в обґрунтування своїх
вимог позивач посилався на
недодержання відповідачем приписів
стосовно безпечних та нешкідливих умов
праці у шахті, проте, умови праці під
землею незалежно від бажання та
можливостей відповідача з об'єктивних
причин є небезпечними та шкідливими,
відповідач не приховував важкість та
шкідливість технологічного процесу,
технологію виробництва не порушував, а
тому протиправних дій щодо позивача,
які б знаходились у
причинно-наслідковому зв'язку з
настанням професійного захворювання
не вчиняв та не може нести
відповідальність у вигляді
відшкодування моральної шкоди на цій
підставі.

Крім того, зазначає, що висновку МСЕК
щодо наявності факту заподіяння
моральної шкоди позивачем не надано, у
позовній заяві відсутні посилання, у
чому полягає завдання моральної шкоди
позивачеві саме з боку відповідача,
якими протиправними діями відповідача
завдано шкоди, а також не надано
належні докази, які б це
підтверджували, відсутні докази, які б
підтверджували порядок розрахунку
розміру моральної шкоди.

Також вказує, що, відповідно до вимог
діючого законодавства, відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я,
здійснюється Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань.

Крім того, зазначає, що даний спір
повинен вирішуватись на підставі
законодавства, яке було чинним на
момент виникнення у потерпілого права
на відшкодування шкоди, а таке право у
позивача з'явилось з моменту настання
нещасного випадку, а саме, 24 липня 2001
року.

Також зазначає, що за роки своєї
професійної діяльності позивач
працював у подібних умовах на багатьох
шахтах і неможливо встановити розмір
саме вини відповідача в ушкодженні
здоров'я позивача.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, про
дату, час та місце слухання скарги
повідомлені належним чином -
телефонограмами та листом з
повідомленням від 30 січня 2014 року, до
суду надіслали листи з клопотаннями
про розгляд справи за їх відсутністю,
тому на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України
справу розглянуто за відсутністю
сторін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
виникли між сторонами, надав їм
відповідну оцінку і обґрунтовано
частково задовольнив позовні вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 22 січня 2002 року по 06 червня 2013 року
позивач перебував у трудових
відносинах з відповідачем, працював
гірничим майстром підземним з повним
робочим днем під землею, звільнений у
зв'язку з виявленою невідповідністю
роботі, що виконується, внаслідок стану
здоров'я на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП
України. Відкрите акціонерне
товариство "Шахта „Комсомолець
Донбасу" було перейменовано в публічне
акціонерне товариство "ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу" (а.с. 7-10).

Медичним висновком № 18/826 від 04 червня
2013 року Центральної
лікарсько-експертної комісії у
позивача вперше встановлено
професійне захворювання: хронічний
бронхіт II ступеню (а.с. 14).

27 червня 2013 року актом розслідування
хронічного професійного захворювання
встановлено, що професійне
захворювання у позивача виникло
внаслідок недосконалості
технологічних процесів проходження
гірничих вироблень, тривалої роботи в
умовах дії шкідливих факторів
виробництва, запиленість повітря на
робочому місці гірничого майстра з
перевищенням встановлених норм
протягом тривалого проміжку часу
робочої зміни (а.с. 15).

Донецькою обласною МСЕК № 3 16 липня 2013
року позивачу вперше була встановлена
стійка втрата професійної
працездатності у розмірі 30 % у зв'язку з
професійним захворюванням - хронічний
бронхіт 04 червня 2013 року м. Київ,
повторно встановлено 10 % втрати
професійної працездатності за
трудовим каліцтвом 29 грудня 1997 року та
25 % втрати професійної працездатності
внаслідок професійного захворювання -
хронічна попереко-крижова
радікулопатія, у сукупності
встановлено 65 % втрати професійної
працездатності, з причин професійного
захворювання встановлена 3 група
інвалідності безстроково, встановлена
потреба в санаторно-курортному та
медикаментозному лікуванні,
рекомендовано нагляд та лікування у
пульмонолога, терапевта,
реабілітаційне лікування в ОКЛПЗ. (а.с.
11, 12, 13).

Також судом першої інстанції
встановлено, що позивач перебуває під
наглядом Кіровської ЦМЛ, після
встановлення професійного
захворювання з загостренням
професійної хвороби звертався за
медичною допомогою та знаходився на
лікуванні на денному стаціонарі в
Центрі первинної медико-санітарної
допомоги м. Жданівка. Звернувся зі
скаргами на кашель з мокротою, що важко
видаляється, загальну слабкість,
головні болі, головокружіння, задуху
при незначному фізичному напруженні,
(а.с. 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
факт заподіяння моральної шкоди
позивачу, який полягає в моральних
стражданнях у зв'язку з фізичними
стражданнями, яких позивач зазнає у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, в
порушенні нормальних життєвих зв'язків
внаслідок неможливості продовження
активного суспільного життя, зміні
умов та звичайного ритму його життя,
неможливості займатися звичними для
нього заняттями доказано дослідженими
письмовими доказами у справі: копіями
трудової книжки, актом розслідування
професійного захворювання, висновком
ЛЕК, довідками МСЕК, витягом з
амбулаторної карти. Ушкодження
здоров'я, заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
спричиняють йому моральні та фізичні
страждання. Тому втрата позивачем
працездатності, що встановлена
висновком МСЕК, вже сама по собі
свідчить про спричинення моральної
шкоди, оскільки стан здоров'я
потерпілого погіршився.

Місцевий суд обґрунтовано дійшов
висновку про те, що позивачу внаслідок
отримання професійного захворювання
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
душевних стражданнях, які позивач
отримав у зв'язку з ушкодженням
здоров'я.

Даний висновок відповідає положенням
ст. 23 ЦК України та рішенню
Конституційного Суду України від 27
січня 2004 року №1-9 рп/2004 згідно з яким,
моральна шкода потерпілого від
нещасного випадку на виробництві чи
професійного захворювання полягає,
зокрема, у фізичному болю, фізичних та
душевних стражданнях, які він поніс у
зв'язку з отриманням професійного
захворювання. Як наслідок, моральна
шкода, заподіяна умовами виробництва,
спричинює порушення таких особистих
немайнових прав, як право на життя,
право на охорону здоров'я тощо.

Відповідно до вимог ст. 153 КЗпП України,
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган. Згідно ст.
237-1 КЗпП України, відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Доводи апеляційної скарги
в цій частині неспроможні.

Позивачу встановлено 30% втрати
професійної працездатності та 3 група
інвалідності у зв'язку з професійним
захворюванням, що призвело до
порушення звичайного образу життя
позивача, завдає йому моральні
страждання, оскільки вимагає від нього
додаткових зусиль для влаштування
свого життя та побуту. За вказаних
обставин, з урахуванням принципів
розумності та справедливості суд
обґрунтовано стягнув на його користь в
рахунок відшкодування моральної шкоди
грошову компенсацію в розмірі 9 000 грн.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитися з вказаним розміром
компенсації моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо не
надання позивачем документів, інших
доказів, які підтверджують наявність
факту моральної шкоди, протиправність
дій відповідача, наявність причинного
зв'язку, вину відповідача в її
спричиненні, що судом не з'ясовано
конкретних обставин справи,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки вони безпідставні і не
ґрунтуються на законі, який не
передбачає обов'язковість висновків
МСЕК в даному випадку, сам факт
ушкодження здоров'я свідчить про
заподіяння моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги що
відповідач не приховував важкість та
шкідливість технологічного процесу,
технологію виробництва не порушував,
тому відсутня відповідальність у
вигляді відшкодування моральної шкоди,
апеляційний суд приймає критично на
підставі наведених вище ст.ст. 153 та 237-1
КЗпП України, оскільки забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника підприємства,
наявність таких умов праці встановлені
актом розслідування причин хронічного
захворювання, зазначені умови праці
призвело до отримання позивачем
професійного захворювання та,
встановлених судом першої інстанції
змін у звичайному укладі позивача та
його моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги, що даний
спір повинен вирішуватись на підставі
законодавства, яке було чинним на
момент виникнення у потерпілого права
на відшкодування шкоди, а таке право у
позивача з'явилось з моменту настання
нещасного випадку, а саме, 24 липня 2001
року, апеляційний суд приймає критично
на підставі ч. 1 ст. 303 ЦПК України,
оскільки позивач звернувся із заявою
про відшкодування моральної шкоди у
зв'язку з отриманням професійного
захворювання, яке встановлене
висновком МСЕК від 16 липня 2013 року. З
підстав відшкодування моральної шкоди
у зв'язку із нещасним випадком від 24
липня 2011 року позивач не звертався,
такі вимоги не заявлялись та не були
предметом розгляду суду першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги що за роки
своєї професійної діяльності позивач
працював у подібних умовах на багатьох
шахтах і неможливо встановити розмір
саме вини відповідача в ушкодженні
здоров'я позивача, апеляційний суд
приймає критично, оскільки як
вбачається з матеріалів справи позивач
знаходився в трудових відносинах з
відповідачем понад 11 років, актом
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
встановлено що умови труда саме на
робочому місці відповідача
відносяться до категорії шкідливих, що
й є причиною виникнення професійного
захворювання позивача. Крім того,
відповідачем суду не доведено, що
шкідливі умови роботи на іншому
підприємстві призвели до виникнення у
позивача професійного захворювання.

В рішенні суд навів мотиви, з яких він
прийшов до висновку про визначення
суми відшкодування моральної шкоди, а
також навів мотиви, з яких він не
приймає до уваги заперечення
відповідача та оцінив докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, що відповідає вимогам ст.213
ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуально права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства „ДТЕК Шахта
Комсомолець Донбасу" відхилити.

Рішення Кіровського міського суду
Донецької області від 12 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: