Справа №584/1234/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Гриценко П. П.Номер
провадження 22-ц/788/664/14 Суддя-доповідач -
Собина О. І.Категорія - 46
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Хвостика С. Г., Таран С. А.,

за участю секретаря судового
засідання - Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Путивльського районного
суду Сумської області від 20 січня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка звернулась до суду з позовом
і свої вимоги мотивувала тим, що з 08.09.2001
року по 20.06.2011 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
по справі ОСОБА_4 Від спільного
проживання мають неповнолітню доньку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час спільного
проживання з відповідачем на ім'я
останнього було придбане нежитлове
приміщення розташоване за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу від 28.09.2004 року. Після
розірвання шлюбу відповідач
відмовляється від добровільного
розподілу спільно нажитого майна, а
тому просила постановити рішення, яким
визнати за нею право власності на 1/2
частину нежитлового приміщення
розташованого за адресою АДРЕСА_1

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 20 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено за
необґрунтованістю.

На зазначене рішення позивач подала
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що місцевий суд ухвалив рішення,
посилаючись на обставини, які жодним
чином не доведені й висновки суду не
відповідають обставинами справи.
Вважає, що суд помилково прийшов до
висновку, що право власності на будівлю
по АДРЕСА_1 після проведення прилюдних
торгів виникає у іншої особи. Виходячи
з даних обставин, позивач вважає, що має
право на 1/2 частку спірної будівлі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
доводи представника апелянта, вивчивши
матеріали справи і перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав:

Відмовляючи у задоволенні вимог
позивача, місцевий суд виходив з того,
що при реалізації спірного нерухомого
майна, як предмета застави, шляхом
продажу його на прилюдних торгах
відділом ДВС Путивльського РУЮ
дотримано вимоги Закону України «Про
іпотеку», Закону України «Про заставу»,
вимоги ЦК України та Закону України
«Про виконавче провадження». Майнові
права позивача порушені не були,
оскільки після проведення аукціону та
продажу нерухомого майна, право
власності відповідача припинилося, всі
кошти від реалізації майна
перераховані стягувачам, а тому
позивачка не має права власності на
частину спірного нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 В
той же час, в частині мотивів за яких
позов підлягає задоволенню, рішення
суду підлягає зміні на підставі п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що 08
вересня 2001 року ОСОБА_3 уклала шлюб з
ОСОБА_4 (а.с.6).

Рішенням Путивльського районного суду
Сумської області від 20 червня 2011 року
шлюб між сторонами розірвано (а.с.8).
Згідно свідоцтву про зміну імені,
відповідач 29 квітня 2011 року змінив
прізвище на ОСОБА_4 (а.с.10).

Під час шлюбу відповідач відповідно до
договору купівлі-продажу від 28 вересня
2004 року, посвідченого приватним
нотаріусом Путивльського районного
нотаріального округу ОСОБА_5, придбав
нежитлову будівлю (їдальню) загальною
площею 1640,6 кв.м в АДРЕСА_1, вартістю 30142
грн., на земельній ділянці, яка
знаходиться в комунальній власності
Путивльської міської ради (а.с.11-13).

17 вересня 2007 року ОСОБА_4 уклав
кредитний договір з ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відповідно до якого
відповідачу було надано кредит в сумі
412000 грн. В забезпечення виконання
кредитного договору ОСОБА_4 передав
кредитодавцю згідно договору іпотеки
№3465 від 02 жовтня 2007 року нерухоме
майно, а саме: нежитлову будівлю по
АДРЕСА_1 заставна вартість якого
становить 588630 грн.

Оскільки відповідач свої зобов'язання
по кредитному договору належним чином
не виконував, порушував строки
повернення кредиту, а тому за позовом
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, рішенням Путивльського
районного суду від 10 грудня 2012 року
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 власником
якого є відповідач, в рахунок
заборгованості перед банком в розмірі
280497 грн. 20 коп., шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження за початковою
ціною 588630 грн.

Як вбачається з листа Відділу ДВС
Путивльського РУЮ від 11 січня 2014 року №
03-04/105 з 01 липня 2013 року за заявою ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» на виконанні у
відділі перебував виконавчий лист №
1/1814/305/2012 від 10 січня 2013 року, виданий
Путивльським районним судом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- нежитлову будівлю загальною площею 1663
кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 власником
якого є ОСОБА_4 в рахунок його
заборгованості перед ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» в рахунок погашення боргу в
загальному розмірі 280497,20 грн. шляхом
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною 588630 грн. (а.с.36).

16 серпня 2013 року складено Акт опису й
арешту майна, описане майно на
відповідальне зберігання прийняла
ОСОБА_8 (а.с.38-40).

Відділом ДВС було укладено з ПП СП
«Юстиція» договір про надання послуг
по організації і проведенню прилюдних
торгів з реалізації арештованого майна
по АДРЕСА_1 і 29 листопада 2013 року було
проведено прилюдні торги і спірне
нерухоме майно за 730000 грн. продано
ОСОБА_9 про що складено Протокол
№04/257-13-I-1 (а.с.41-43, 49-51).

Доказів на підтвердження того, що
покупець ОСОБА_9 отримав в нотаріальній
конторі свідоцтво на придбане нерухоме
майно суду не надано, але спірне майно
станом на 17.04.2014 року зареєстроване за
відповідачем ОСОБА_4, що
підтверджується відомостями з реєстру
прав власності на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з
висновками місцевого суду щодо
відсутності підстав визнання за
позивачкою права власності на спірне
майно, оскільки право власності
відповідача на вказану будівлю
припинилось, у зв'язку із звернення
стягнення на майно за його
зобов'язаннями, а саме після проведення
прилюдних торгів та продажу вказаної
нежитлової будівлі, що відповідає
вимогам передбаченим ч.1 п.8 ст.346 ЦК
України.

Колегія суддів вважає такими, що не
заслуговують на увагу доводи
апеляційної скарги щодо наявності
підстав для визнання за позивачкою
права власності на 1/2 частину
нерухомого майна, оскільки право
власності на нерухоме майно виникає у
особи лише після державної реєстрації
набутого майна, а покупець на прилюдних
торгах ОСОБА_9 не зареєстрував своє
право власності на дане майно. В той же
час, колегія суддів вважає, що після
оплати вартості проданого майна і
передачі його покупцю, але до державної
реєстрації переходу права власності,
колишній власник майна позбавляється
права розпорядження ним, так як це
майно є предметом виконаного продавцем
зобов'язання, яке виникло з договору
про відчуження майна, яким, у випадку
продажу майна з прилюдних торгів, є акт
про проведення прилюдних торгів, а
покупець є його законним володільцем.
Відсутність державної реєстрації
майна за новим власником не позбавляє
його права володіння та користування
майном, а лише позбавляє його права
розпорядження ним. За таких підстав,
місцевий суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні позовних вимог позивачки
щодо визнання за нею права власності на
частину нерухомого майна, яке на праві
власності належить іншій особі, а не
колишньому подружжю.

В той же час, як вбачається з позовної
заяви ОСОБА_3, вона свої вимоги
обґрунтовувала тим, що спірне нерухоме
майно придбане під час шлюбу з
відповідачем, а тому вона має право
власності на 1/2 частину цього майна, але
місцевим судом в мотивувальній частині
рішення не надана оцінка цим її
доводам, не встановлені фактичні дані,
які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження,
що позбавляє позивачку можливості в
майбутньому здійснювати захист свого
порушеного права власності в інший,
передбачений законом спосіб.

Згідно ст.ст.60, ч.1, 70 ч.1 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу) і
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Таким чином ст. 60 СК України презюмує,
що майно, набуте під час шлюбу, належить
чоловікові і жінці на праві спільної
сумісної власності.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що оскільки нерухоме
майно: нежитлова будівля (їдальню)
загальною площею 1640,6 кв.м розташована в
АДРЕСА_1 набута відповідачем на
підставі договору купівлі-продажу від
28.09.2004 року під час знаходження у шлюбі
з позивачкою по справі, доказів на
підтвердження того, що дане майно було
особистою власністю відповідача по
справі суду надано не було, тому воно
відповідно до ст.ст. 60, 70 СК України було
спільною сумісною власністю подружжя і
їх частки були рівними, а тому
позивачка мала право власності на 1/2
частку цього майна.

В той же час, оскільки після звернення
стягнення на майно відповідача за його
зобов'язаннями перед ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль», а саме після проведення
прилюдних торгів та продажу іпотечного
майна право власності подружжя на дане
майно припинилося, кошти від
реалізації вказаної будівлі
перераховані стягувачам, тому місцевий
суд обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
за нею права власності на частку майна,
що належить іншому власнику.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку щодо
необхідності зміни мотивувальної
частини рішення та залишення без зміни
рішення суду першої інстанції в іншій
частині.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.4, 309, 313, 316 ЦПК
України , колегія суддів , -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Путивльського районного суду
Сумської області від 20 січня 2014 року в
даній справі змінити в частині
викладення мотивувальної частині
рішення.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -