Справа № 363/279/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.

при секретарі
Квашиній А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи -
Приватний нотаріус Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
Приватний нотаріус Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7,
про визнання недійсним правочинів,

встановив:

позивач звернувся до суду з даним
позовом в якому просив визнати
недійсною довіреність на
представлення інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_2
від 29 грудня 2005 року, посвідченої
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_6
(запис у реєстрі №1603); визнати
недійсною довіреність від 01 березня 2006
року на представлення інтересів
ОСОБА_1, надану ОСОБА_2 у порядку
передоручення ОСОБА_3, посвідчену
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
(запис у реєстрі №1494); визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 1, 6594 га,
кадастровий номер: 2-:20:064:0145 між
продавцем ОСОБА_1, інтереси якого
представляв ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_4,
посвідчений 31 березня 2006 року
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
(запис у реєстрі №2831) та визнати
недійсним договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 2,0781 га,
кадастровий номер: 1-:19:148:0151 між
продавцем ОСОБА_1, інтереси якого
представляв ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_5,
посвідчений 31 березня 2006 року
приватним нотаріусом Вишгородського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
(запис у реєстрі №3293).

Свої вимоги мотивував тим, що вказані
правочини вчинені всупереч чинної на
той час редакції п. 15 Перехідних
положень ЗК України, тобто у період дії
заборони на відчуження земельних паїв
та пайових земель.

Крім того в силу вимог ч. 3 ст. 238 ЦК
України відповідач ОСОБА_3 не мав права
відчужувати земельну ділянку на
користь своєї дружини ОСОБА_4

В суді позивач та його представник
просили про задоволення позову з
викладених у ньому підстав.

Відповідачі та треті особи до суду не
з'явилися, про розгляд справи
повідомлені за місцем своєї
реєстрації, причини неявки суду
невідомі.

Оскільки суд позбавлений можливості
відкласти розгляд справи, на підставі
ст. 169 ЦПК України, в межах строку
встановленого ст. 157 ЦПК України, дану
справу слід розглянути на підставі
наявних доказів в загальному порядку.

Заслухавши сторону позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступного.

В суді встановлено, що 29 грудня 2005 року
ОСОБА_1 видано довіреність на
представлення його інтересів при
оформленні державних актів на земельні
ділянки, виділення їх в натурі, виданих
взамін сертифікату про право на
земельну ділянку (пай) та при
оформленні договорів купівлі-продажу
земельної ділянки. Дана довіреність
посвідчена приватним нотаріусом
Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 (запис у
реєстрі №1603).

01 березня 2006 року в порядку
передоручення ОСОБА_2 видано
довіреність на представлення
інтересів ОСОБА_1 ОСОБА_3, на підставі
якої 31 березня 2006 року приватним
нотаріусом Вишгородського районного
нотаріального округу ОСОБА_7
посвідчено договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 1, 6594 га,
кадастровий номер: 2-:20:064:0145 між
продавцем ОСОБА_1, інтереси якого
представляв ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_4
та договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 2,0781 га, кадастровий
номер: 1-:19:148:0151 між продавцем
ОСОБА_1, інтереси якого представляв
ОСОБА_3, та покупцем ОСОБА_5

Пунктом 15 Перехідних положень ЗК
України встановлено, що громадяни та
юридичні особи, які мають у власності
земельні ділянки для ведення
селянського (фермерського)
господарства та іншого товарного
сільськогосподарського виробництва, а
також громадяни України - власники
земельних часток (паїв) не вправі до 1
січня 2007 року продавати або іншим
способом відчужувати належні їм
земельні ділянки та земельні частки
(паї), крім передачі їх у спадщину та при
вилученні земель для суспільних
потреб.

Відповідно до п. 3 Указу Президента
України «Про невідкладні заходи щодо
прискорення земельної реформи у сфері
сільськогосподарського виробництва»
установлено, що право на земельну
частку (пай) може бути об'єктом
купівлі-продажу, дарування, міни,
успадкування, застави.

Разом з тим Законом України «Про
порядок виділення в натурі (на
місцевості) земельних ділянок
власникам земельних часток (паїв)»
встановлено організаційні та правові
засади виділення власникам земельних
часток (паїв) земельних ділянок у
натурі (на місцевості) із земель, що
належали колективним
сільськогосподарським підприємствам,
сільськогосподарським кооперативам,
сільськогосподарським акціонерним
товариствам на праві колективної
власності, а також порядок обміну
цими земельними ділянками.

За змістом цих Законів та Закону
України «Про колективне
сільськогосподарське підприємство»
пай є самостійним об'єктом права
власності особи і являє собою певну
частку у земельному пайовому фонді, що
визначається в умовних кадастрових
одиницях.

Після виділення земельної частики в
натурі на місцевості, особа стає
власником земельної ділянки, як
самостійного об'єкта цивільно-правових
відносин, і перестає бути власником
частки (паю).

З огляду на зазначене в суді не
доведено, що при вчиненні оспорюваних
правочинів сторонами не дотримано
вимог п. 15 Перехідних положень ЗК
України.

Так, продаж саме земельної частики (паю)
в даному випадку не вчинювався.

Тоді як відчужена земельна ділянка, що
виділена ОСОБА_1 в натурі (на
місцевості), згідно державного акту від
26 березня 2006 року не є земельною
ділянкою для ведення селянського
(фермерського) господарства та іншого
товарного сільськогосподарського
виробництва, як це передбачено п. 15
Перехідних положень ЗК України.

Підстав для визнання довіреностей від
29 грудня 2005 року та від 01 березня 2006
року недійсними згідно п. 15 Перехідних
положень ЗК України у суду немає.

Абзац 2 п. 15 Перехідних положень ЗК
України в редакції від 09 лютого 2006 року
(«Угоди (у тому числі довіреності),
укладені під час дії заборони на
відчуження земельних ділянок та
земельних часток (паїв), встановленої
абзацом першим цього пункту, в частині
відчуження зазначених ділянок та
земельних часток (паїв), а так само в
частині передачі прав на відчуження
зазначених ділянок та земельних часток
(паїв) на майбутнє є недійсними з
моменту їх укладення (посвідчення)») на
момент видачі довіреностей не діяв,
набрав чинності 02 березня 2006 року
(Закон України №3415-V) і зворотної сили
до спірних правовідносин згідно ч. 2 та
ч. 3 ст. 5 ЦК України та ст. 58 Конституції
України не має.

Що стосується посилання на
недотримання вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України,
в частині укладання договору
купівлі-продажу ОСОБА_3, як
представником ОСОБА_1, на користь
ОСОБА_4, то в справі не доведено того, що
ОСОБА_3 на той час виступав також
представником останньої або діяв
одночасно в своїх інтересах.

Посилання лише на той факт, що остання є
дружиною ОСОБА_3 цих обставин не
доводить і саме по собі не може
вважатися порушенням вимог ч. 3 ст. 238 ЦК
України.

Доводи позову щодо підписання чистих
аркушів паперу без наміру відчуження
земельної ділянки, як спосіб
сфабрикування спірних довіреностей, в
цій справі судом не розглядаються.

Вказані обставини були підставою
іншого судового розгляду та свого
підтвердження не знайшли, що
встановлено рішенням Вишгородського
районного суду Київської області від 26
грудня 2013 року, яке набрало законної
сили.

За таких обставин, порушених прав
позивача, які б підлягали захистові в
цій справі, в суді не встановлено, а
тому підстав для задоволення позову не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя