У Х В А Л А

Іменем України

19 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Мацунича М.В.,

при секретарі: Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
26 грудня 2013 р. за первісним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 про визнання права, вселення і
зобов'язання не вчиняти певні дії, та
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 і
ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про зобов'язання
учинити певні дії, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у лютому
2013 р.

Просила визнати, що вона не проживала в
квартирі АДРЕСА_1 понад шість місяців
із поважних причин; вселити її в цю
квартиру та зобов'язати відповідачів
не чинити перешкоди в користуванні
вказаним житловим приміщенням.

На обґрунтування зазначала, що вона
проживала у квартирі як член сім'ї
колишнього наймача та власника
квартири ОСОБА_3, однак ОСОБА_4, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5 шляхом заміни замка на вхідних
дверях перешкоджають їй проживати в
квартирі та користуватися своє часткою
майна.

У жовтні 2013 р. ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5
пред'явили до ОСОБА_2 зустрічний позов,
у якому після уточнення вимог
остаточно просили зобов'язати
відповідачку не чинити їм перешкоди в
користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1, а також зобов'язати
ОСОБА_2 протягом місяця знятися із
реєстрації (а.с.50-52, 92).

На обґрунтування зазначали, що за
договором дарування від 09.07.1996 р. є
власниками цієї квартири на праві
спільної часткової власності (по 1/3
частині), а факт реєстрації
відповідачки в їх квартирі створює
зайві фінансові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 26.12.13 р. у позовах відмовлено
(а.с.105-107).

Апелянт просить скасувати це рішення у
частині відмови в задоволенні
первісного позову та ухвалити нове про
задоволення такого. Доводить про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Указує на
неналежну оцінку доказів (а.с.111-114).

Письмових заперечень інша сторона не
надала, проте в судовому засіданні
ОСОБА_6, ОСОБА_5 і їх представник ОСОБА_7
не визнали скарги як безпідставної і
просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив із
недоведеності права ОСОБА_2 на
проживання у квартирі АДРЕСА_1 та
безпідставності решти її вимог як
похідних.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, із таких
мотивів.

За загальним правилом (ст. 15 ЦК України
та ст. 3 ЦПК України) в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту лише порушене право.

Фактичною підставою позовних вимог
ОСОБА_2 є право користування квартирою
АДРЕСА_1 як зареєстрованого члена сім'ї
колишнього наймача та власника цієї
квартири ОСОБА_3

Як видно з матеріалів справи,
власниками вказаної квартири з 1996 р. на
праві спільної часткової власності є
ОСОБА_4, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на підставі
чинного договору дарування між ними та
колишнім власником ОСОБА_3 (а.с.8-10, 54-55).
ОСОБА_2 членом сім'ї нових власників не
є і не була, що не заперечується.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 23.11.2012 р., яке
08.02.2013 р. набрало законної сили та є
чинним, у задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю як чоловіка та
жінки без шлюбу і ведення спільного
сумісного господарства (у період із
21.02.95 р. по травень 2009 р.) відмовлено
(а.с.95-97).

Тобто, ОСОБА_2 не була і членом сім'ї
колишнього власника ОСОБА_3, а з
квартирної реєстрації знята 27.11.2010 р. і
така не поновлена (а.с.101).

Згідно з вимогами ст. 64, 156 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Члени сім'ї власника
жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не була
членом сім'ї ні колишнього власника
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, ні теперішніх
власників, то і права користування цим
житлом не має, а відсутність такого
права виключає задоволення заявлених
вимог.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
цілком правильного висновку та ухвалив
законне й обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують цього висновку як
аналогічні доводам позовної заяви,
суперечні фактичним обставинам справи
та вказаним нормам матеріального
права. Твердження ОСОБА_2 про те, що вона
певний час проживала та була
зареєстрована в квартирі не змінює
суті спірних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

2. Рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 26 грудня 2013 р.
залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: