Справа № 369/3313/14-ц
провадження 2/369/1862/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2014 року позивач звернувся до
районного суду з вищевказаним позовом.
Свої вимоги мотивував тим, що при
розгляді справи №369/1941/14к він виявив
рапорт старшого дільничного
інспектора Києво-Святошинського РВ ГУ
МВС України ОСОБА_2 В даному рапорті
дільничним було встановлено, що за
адресою, де він проживає, знаходиться
притон, він веде паразитичний спосіб
життя, спілкується з особами, які
схильні до скоєння злочинів та
адміністративних правопорушень,
неодноразово конфліктував та сварився
з сусідами, з ним була проведена бесіда
про недопустимість вчинення
правопорушення та злочинів. Дана
інформація є неправдивою, порушує його
честь, гідність та ділову репутацію.
Через такі неправомірні дії
відповідача йому була заподіяна
моральна шкода.

Тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
його користь на відшкодування
моральної шкоди 20 000 грн. та судові
витрати.

При розгляді справи позивач збільшив
розмір позовних вимог. Вказав, що в
судовому засіданні відповідач ображав
його як особу іншої національності,
повідомляв неправдиві обставини. Тому
просив суд стягнути з ОСОБА_2 на
відшкодування моральної шкоди 30 000 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав. Суду пояснив,
що він звертається до відповідача
ОСОБА_2 як до фізичної особи, а не
дільничного інспектора
Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України,
оскільки відповідач, за його
внутрішнім переконанням, постійного
його переслідував на автомобілі. Тому
він повинен був постійно змінювати
місце свого проживання, що позбавило
його можливості нормально помитись,
переодягнутись. В час, що вказаний в
рапорті він ночував в будівлі КМДА. А з
жовтня 2013 року з місця проживання,
зазначеного в рапорті він виїхав.
Просив суд задоволити позов.

У судовому засіданні відповідач проти
позову заперечував. Суду пояснив, що
відповідно до своїх посадових
обов'язків, як дільничний інспектор,
проводить бесіди виховного характеру з
особами, які мають судимість. Позивач
неодноразово конфліктував з
власниками квартири, яку він винаймав.
Просив відмовити в задоволенні позову
як необґрунтованого та безпідставного.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь в справі, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову,
виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

При розгляді справи судом встановлено,
що вироком Оболонського районного суду
м. Києва від 22 лютого 2013 року ОСОБА_1
визнано винуватим в скоєнні злочину,
передбаченого ч.1 ст. 377 КК України, на
підставі ст. 75 КК України звільнено
ОСОБА_1 від відбування покарання з
іспитовим строком один рік. Відповідно
до ст. 76 КК України зобов'язано ОСОБА_1
періодично відвідувати для реєстрації
кримінально-виконавчу інспекцію.

Ухвалою колегії суддів Апеляційного
суду Київської області від 17 червня 2013
року вирок районного суду залишено без
змін.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 18
березня 2014 року задоволено подання
Києво-Святошинського районного
відділу кримінально-виконавчої
інспекції та звільнено засудженого
ОСОБА_1 від покарання, призначеного
вироком суду у вигляді одного року
шести місяців позбавлення волі.

В матеріалах справи за №369/1941/14к за
поданням Києво-Святошинського
районного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
мітиться рапорт від 28 жовтня 2013 року
ст.. ДІМ Києво-Святошинського РВ ГУ МВС
України в Київській області ОСОБА_2 В
даному рапорті вказано: «Доповідаю про
те, що на обслуговуємій дільниці за
адресою: АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, гр. Арменії. За вказаною
адресою знаходиться притон. Веде
паразитичний спосіб життя. Спілкується
з особами, які схильні до скоєння
злочинів та адміністративних
правопорушень. Неодноразово виникали
конфлікти та сварки з сусідами. З
засудженим проведена бесіда про
недопустимість вчинення правопорушень
та злочинів».

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична
особа, особисті немайнові права якої
порушено внаслідок поширення проти неї
та (або) членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації .

Відповідно ст.15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання. Кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України «Про
інформацію» поняття інформації
визначено як будь-які відомості та/або
дані, які можуть бути збережені на
матеріальних носіях або відображені в
електронному вигляді.

Разом з тим, Пленум Верховного Суду
України в постанові №1 від 27.02.2009 року
«Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» в п. 15
роз'яснив, що недостовірною вважається
інформація, яка не відповідає
дійсності або викладена неправдиво,
тобто містить відомості про події та
явища, яких не існувало взагалі або які
існували, але відомості про них не
відповідають дійсності (неповні або
перекручені).

Також, Пленум Верховного Суду України в
постанові від 27.02.2009 року у п. 19 дав
роз'яснення, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначити
характер такої інформації та з'ясувати,
чи є вона фактичним твердженням, чи
оціночним судженням.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про
інформацію", відповідальність за
порушення законодавства про
інформацію несуть особи, винні у
поширенні відомостей, що не
відповідають дійсності, ганьблять
честь і гідність особи.

Згідно ст. 47-1 Закону України "Про
інформацію", ніхто не може бути
притягнутий до відповідальності за
висловлювання оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
вживання гіпербол, алегорій, сатири.
Оціночні судження не підлягають
спростуванню та доведенню їх
правдивості.

Суд вважає, що викладені обставини є
оціночними і не містять відомості про
конкретні факти, події та явища.

Відповідно до ст. 40 Конституції
України, усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатись до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 34 Конституції
України, кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.

Стаття 10 Європейської Конвенції про
захист прав та основних свобод людини
передбачає, що кожна людина має право
на свободу виявлення поглядів. Це право
включає свободу дотримуватись своїх
поглядів, одержувати і поширювати
інформацію та ідеї без втручання
держави і незалежно від кордонів.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4
суду пояснила, що позивач по справі є
громадсько-активною людиною. Зі слів
ОСОБА_1 їй відомо, що відповідач ОСОБА_2
його переслідував, тому з жовтня по
листопад 2013 року ночував в неї в м. Біла
Церква. Інформація, вказана в рапорті
дуже позначилась на діловій репутації
позивача, оскільки люди їй постійно
жаліються на його поведінку,
знервованість, вказують на негативні
обставини. Свідок ОСОБА_5 суду пояснив,
що ОСОБА_1 є конфліктною людиною.

Покази допитаних в судовому засіданні
свідків суд оцінює критично, оскільки
вони містять лише суб'єктивні оціночні
судження та припущення, з них не
можливо встановити конкретні та
об'єктивні факти, які б могли вплинути
на розгляд цієї справи.

Поняття гідності, честі та ділової
репутації є морально-етичними
категоріями й одночасно особистими
немайновими правами, яким закон надає
значення самостійних об'єктів судового
захисту. Позови про захист гідності,
честі чи ділової репутації вправі
пред'явити фізична особа у разі
поширення про неї недостовірної
інформації, яка порушує її особисті
немайнові права, а також інші
заінтересовані особи (зокрема, члени її
сім'ї, родичі) якщо така інформація
прямо чи опосередковано порушує їхні
особисті немайнові права. Якщо
поширено недостовірну інформацію про
особу, яка померла, з відповідним
позовом вправі звернутися члени її
сім'ї, близькі родичі та інші
заінтересовані особи.

Суд розцінює наведені висловлювання не
порушенням позивача конституційного
права на повагу до його гідності,
відповідач не вийшов за межі вільного
вираження своїх поглядів і переконань,
право на яке гарантоване статтею 34
Конституції України та статтею 10
Європейської Конвенції про захист прав
людини та основних свобод, оскільки
цими ж правовими нормами передбачені і
обмеження вільного вираження поглядів
та переконань для захисту репутації
або прав інших людей.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, і по принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

При вирішенні даного спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди обов'язковому з'ясуванню
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Однак позивач не довів факту
заподіяння йому моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, не довів суду, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
відповідача вони заподіяні, відсутні
докази, що втрата довіри громадян до
його як юриста та зниження ділової
репутації як професійної особи,
відбулася саме у зв'язку з даним
рапортом, не надано доказів і щодо
негативних наслідків. У зв'язку з цим
суд відмовляє в задоволенні позовних
вимог про відшкодування моральної
шкоди.

На підставі постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27 лютого
2009 року «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», ст. ст. 3,
4, 10, 11, 60, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про відшкодування моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич