Справа № 527/827/14-ц
номер провадження 2/527/263/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Глобинський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді
Левицької Т.В.

при секретарі - Папенко
Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Глобине цивільну справу
за позовом приватного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

в с т а н о в и в :

ПАТ «Дельта Банк» 02.04.2014 року
звернувся до суду з позовом, в якому
прохає стягнути з відповідача ОСОБА_1
на його користь заборгованість за
кредитним договором № 002-16061-280207 від
28.02.2007 року в сумі 1173 грн. 61 коп. та
понесені судові витрати в сумі 243 грн. 60
коп.

Мотивував тим, що останній не виконує
зобов»язання по договору, внаслідок
чого станом на 18.02.2014 року утворилася
заборгованість в сумі 1173 грн. 61 коп., з
якої:

- 727,81 грн. - тіло кредиту;

- 24,47 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 421,33 грн. - заборгованість за комісіями.

В судове засідання представник
позивача не з»явився. Належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи. В заяві на адресу суду прохав
розглянути справу без його участі,
вказав, що на постановлення заочного
рішення в разі неявки відповідача
згодний.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання
не з»явився. Належним чином
повідомлений про час і місце розгляду
справи. Направив до суду заяву про
розгляд справи у його відсутності,
зазначив, що позовні вимоги не визнає..
Прохав застосувати позовну давність,
оскільки позивач пропустив строк
звернення до суду.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також їх достатність і взаємний
зв»язок у сукупності, прийшов до
висновку, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

У разі не виконання позичальником
обов"язків встановлених договором
позики, позикодавець має право
вимагати від позичальника
дострокового повернення позики та
сплати процентів, якщо інше не
встановлено договором (ст. 1052 ЦК
України).

У відповідності до ст. 526
Цивільного кодексу України,
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору.

Статтями 1049, 1054 Цивільного
кодексу України передбачено, що
позичальник зобов»язаний повернути
кредитору надані грошові кошти
(кредит) та сплатити проценти у строки
та на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено, що 28.02.2007 року
товариство з обмеженою
відповідальністю «Комерційний банк
«Дельта», правонаступником якого
згідно статуту є ПАТ «Дельта Банк» , та
фізична особа - ОСОБА_1 уклали кредитний
договір № 002-16061-280207, відповідно до
пунктів 1.1.,2.3, 2.5 якого банк
зобов'язувався надати відповідачеві
кредит у сумі 1260 грн. на придбання
майна/послуг, на строк до 27.02.2009 року, зі
сплатою процентів в сумі 10 % річних та
2,45 % - за ведення кредитної справи,
щомісячно. Згідно п. 2.8 позичальник взяв
на себе зобов»язання до 28 числа кожного
місяця сплачувати кредитору рівними
частинами заборгованість за кредитом,
по сплаті процентів та плату за ведення
кредитної справи в сумі 95 грн.

На виконання своїх зобов»язань
позивач перерахував торгівельному
закладу кредитні кошти в сумі 1260 грн.,
що підтверджено меморіальним ордером
№ 6216020 від 28 лютого 2007 року. Відповідач
отримав у своє розпорядження майно -
мобільний телефон «MOTOROLA V3», що
підтверджується накладною про його
одержання № 363 від 28.02.2007 року.

Позичальник своїх зобов»язань за
Договором не виконує, у встановлений
термін кредитних коштів, відсотків,
комісії не сплачує.

ПАТ «Дельта банк» в позовній заяві
стверджує , що ОСОБА_1 не виконує
зобов»язання по договору, внаслідок
чого станом на 18.02.2014 року утворилася
заборгованість в сумі 1173 грн. 61 коп., з
якої:

- 727,81 грн. - тіло кредиту;

- 24,47 грн. - заборгованість за
відсотками;

- 421,33 грн. - заборгованість за комісіями.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Задовольняючи клопотання відповідача
щодо застосування наслідків
пропущення строку позовної давності
суд виходить з наступного.

Статтями 256, 257, 258 ЦК України
передбачено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
спеціальна позовна давність до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені) -
в один рік.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. За зобов'язаннями,
строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання.
Якщо боржникові надається пільговий
строк для виконання такої вимоги,
перебіг позовної давності починається
зі спливом цього строку (частини 1 і 5
ст.261 ЦК України).

Кредитним договором № 002-16061-280207 від
28.02.2007 року, укладеним між сторонами,
виконання зобов'язань визначено у
вигляді щомісячних платежів, складові
якого зазначені у Тарифах.

Таким чином, перебіг строку позовної
давності починається від дня, коли
боржник мав сплатити наступний
щомісячний платіж, але не виконав свої
зобов'язання за договором.

З розрахунку банку за кредитним
договором 002-16061-280207 вбачається, що
останній платіж був здійснений
відповідачем 27.02.2009 року у розмірі 95
грн.

Таким чином, звернувшись до суду з
даним позовом 02.04.2014 року, позивач
пропустив 3-річний строк позовної
давності про повернення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач не просив поновити строк
звернення до суду та не надав суду
обґрунтованих доказів щодо наявності
поважних причин для пропуску строку
звернення до суду з вимогою про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Відповідно до ст. 11 ч. 11 п. 7 ЗУ «Про
захист прав споживачів», кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно з п. 31 Постанови № 5 від 30.03.2012
року Пленуму Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, враховуючи
положення пункту 7 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суди мають виходити з того, що у спорах
щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув. У зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.
Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність сплила
і до додаткової вимоги (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо), положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

За ч.3 ст. 268 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Така заява від відповідача
до суду надійшла.

Згідно п.11 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.09
року «Про судове рішення у цивільній
справі» встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення рішення,
крім випадків, коли позов не доведено,
що є самостійною підставою для цього.

Судом враховано, що згідно п. 10.1
кредитного договору строк дії
договору встановлюється з дня його
підписання сторонами і діє до повного
виконання позичальником зобов'язань за
договором. При цьому суд вважає, що
положення цього пункту не можна
вважати таким, що сторони домовилися
про збільшення строку позовної
давності (ст.259 ЦК України) - сама по собі
умова договору про його дію до повного
виконання позичальником зобов'язання
перед кредитодавцем не може
розглядатися як установлення строку
дії кредитного договору, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Перебіг позовної давності відповідно
до ч.1, ч.3 ст. 264 ЦК України переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається
спочатку.

Судом встановлено, що останній платіж
здійснений відповідачем 27.02.2009 року.
Обставин, які б свідчили про зупинення,
перерив або про наявність підстав для
поновлення строку позовної давності
матеріали справи не містять.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строк
позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, враховуючи, що
позивачем пропущений строк звернення
до суду з вимогою про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд вважає, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позову не підлягають відшкодуванню
понесені позивачем судові витрати.

Керуючись, ст. ст.252, 257, 261, 267, 526, 1049, 1054 ЦК
України, постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України від 30
березня 2012 року № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних відносин», п.11 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 14
від 18.12.09 року «Про судове рішення у
цивільній справі», ст. ст. 10, 11, 30, 60,
212-215 ЦПК України , суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Дельта
Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня його
проголошення апеляційної скарги.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Глобинського районного

суду Полтавської області
Т. В.
Левицька