Справа № 359/1879/13ц Головуючий у І
інстанції Саган В.М.Провадження №
22-ц/780/2046/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

08 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Химинець Н.М.,

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 24 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поновлення позовної давності та
визнання права власності на будинок та
земельну ділянку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року позивач звернувся із
вказаним позов та просив поновити
строк позовної давності і визнати
право власності на житловий будинок та
земельну ділянку, які розташовані по
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.03.2003
року між позивачем та відповідачкою
була досягнута усна домовленість щодо
предмету та умов майбутнього договору
купівлі - продажу вищевказаного
будинку та присадибної земельної
ділянки, які належать ОСОБА_1 на праві
власності. В цей же день на
підтвердження намірів придбати
будинок, позивач надав, а відповідачка
отримала грошові кошти у розмірі 3000
доларів США, що підтверджується
розпискою. Крім того, в розписці
відповідачка зобов'язалася до 20.05.2003
року укласти з ОСОБА_2 нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу.

Позивач вказує, що після отриманої
обумовленої суми вартості будинку
відповідачка передала йому житловий
будинок для проживання, користування
та володіння до підписання у нотаріуса
договору купівлі-продажу, за час
проживання в якому він здійснив ремонт
та перебудову будинку і прибудинкових
споруд, обробляв земельну ділянку,
сплачував комунальні платежі та
земельний податок.

Оскільки відповідачка ухиляється від
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу спірного будинку, то
позивач вважає, що за ним необхідно
визнати право власності на будинок та
присадибну земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року позов задоволено
частково.

Поновлено ОСОБА_2 строк позовної
давності для звернення в суд з позовом.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та право
користування присадибною земельною
ділянкою площею 0,30 га.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1
звернулася з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
про відмову у позові, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, законність і обґрунтованість
рішення місцевого суду в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
в суді першої інстанції, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору
купівлі-продажу будинку, а
відповідачка умисно ухиляється від
його нотаріального оформлення, то він,
відповідно до ст. 638 ЦК України є
укладеним і за позивачем необхідно
визнати право власності на нього.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду першої
інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 29.03.2003 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була укладена
розписка.

Відповідно до умов цієї розписки
відповідачка зобов'язалася до 20 травня
2003 року укласти та належним чином
оформити з позивачем договір
купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 і
передати його у власність ОСОБА_2 При
цьому позивач сплатив відповідачці
повну ринкова вартість вказаного
будинку у розмірі 3000 ( три тисячі)
доларів США.

Рішенням Бориспільського районного
суду Київської області від 06.06.2011 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Київської області
від 18.08.2011 року та ухвалою ВССУ від
22.11.2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2
про визнання договору купівлі-продажу
спірного будинку дійсним та визнання
права власності на нього за позивачем -
відмовлено.

Судом встановлено, що основний договір
купівлі-продажу будинку між позивачем
та відповідачкою до цього часу не
укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Колегія суддів вважає, що за розпискою
у позивача не виникло і не може
виникнути право власності на спірний
будинок, оскільки умова цього
правочину -розписки передбачає лише
зобов'язання у майбутньому укласти і
належним чином оформити основний
договір купівлі-продажу майна на
умовах і у порядку, встановленому цим
договором.

Згідно із ч. 3 ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації з
моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України У
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Отже, момент вчинення договору
купівлі-продажу пов'язується з
державною реєстрацією, а саме підлягає
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, тому до моменту державної
реєстрації договору купівлі-продажу
такий договір, згідно із ст.ст. 220, 638, ч. 2
ст. 640 ЦК України, вважається
неукладеним і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

При цьому, рішенням Бориспільського
районного суду Київської області від
06.06.2011 року було встановлено, що ОСОБА_1
від нотаріального посвідчення
договору купівлі-продажу не ухилялася,
а розписка не відображає тих істотних
умов, які повинні бути у договорі
купівлі-продажу будинку.

Таким чином, суд першої інстанції,
помилково визнав право власності за
позивачем на будинок позивачем з
підстав викладених у позові та визнав
укладеним договір купівлі-продажу
спірного будинку у відповідності до ст.
638 ЦК України, без його обов'язкового
нотаріального посвідчення.

Також на думку колегії суддів надання
позивачкою право користування
будинком відповідачу не є фактичною
передачею цього будинку у його
власність, а тому такі висновки суду
першої інстанції є помилковими.

Однак, суд першої інстанції
вищевказаного не врахував, в порушення
ст. 213 ЦПК України не звернув увагу
на те, що позивач за розпискою не набув
права власності на спірний будинок, а
сама розписка не є належно оформленим
договором купівлі-продажу будинку, а
порушення умов розписки передбачають
інші наслідки, а не визнання права
власності на будинок, а тому рішення
місцевого суду є необґрунтованим та
ухвалене з порушенням вимог
матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
заслуговують на увагу, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: