Справа № 761/6835/14-ц
Провадження №2/761/3169/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Михнюк
В.М.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Діагностичні системи - Україна» про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди та
зобов'язання видати дублікат трудової
книжки,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
моральної шкоди та зобов'язання видати
дублікат трудової книжки.

Відповідно до позовної заяви 11.04.2005
року позивача було прийнято на роботу
на посаду лікаря-імунолога ТОВ
«Діагностичні системи - Україна».
Згідно умов праці, визначених у наказі,
позивач була представником ТОВ
«Діагностичні системи - Україна» у
Дніпропетровській і Запорізькій
областях і виконувала у повному обсязі
завдання керівництва. В березні 2011 року
в товаристві змінилося керівництво,
яке позивача за співробітника не
визнало, пославшись на те, що всі
підтверджуючи документи перебувають у
колишнього директора, який утримує їх
незаконно. В зв'язку з цим позивача до
сьогоднішнього дня не звільнено, не
проведено остаточні розрахунки та не
повернута трудова книжка.

З урахуванням викладеного, позивач
просить стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 45570,60 грн.,
моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та
зобов'язати відповідача видати
позивачу трудову книжку або її
дублікат з зазначенням дати її
звільнення за власним бажанням днем
видачі трудової книжки.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що відповідач жодним чином
не порушував законодавство про працю,
тому відсутні будь-які підстави для
виплати позивачу середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди. Крім того, вважає, що позивачем
надано недостатньо доказів, які можуть
вказувати на те, що позивач дійсно
працювала в ТОВ «Діагностичні системи -
Україна».

Вислухавши пояснення позивача,
представників сторін, дослідивши
докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до пояснень позивача та
представника позивача, 11.04.2005 року
позивача ОСОБА_1 було прийнято на
посаду лікаря -імунолога ТОВ
«Діагностичні системи - Україна».
Відповідно до функціональних
обов'язків позивач була представником
ТОВ «Діагностичні системи - Україна» у
Дніпропетровській і Запорізькій
областях. Трудова книжка позивача
знаходилась у відділі кадрів ТОВ
«Діагностичні системи - Україна»,
заробітну плату позивач отримувала
через картковий рахунок. В березні 2011
року в ТОВ «Діагностичні системи -
Україна» змінилося керівництво, яке не
визнало позивача як співробітника,
пославшись на відсутність в товаристві
ряду документів, які підтверджують, що
позивач дійсно працювала в ТОВ
«Діагностичні системи - Україна».

Відповідно до Акту перевірки №
26-10-86/938 від 22.07.2011 року, складеного
Територіальною інспекцією праці у м.
Києві, директор ТОВ «Діагностичні
системи -Україна» Посполіта О.В.
повідомила, що товариству на час
проведення перевірки не передані
установчі фінансово-господарські
бухгалтерські та кадрові документи а
також фірмова печатка.

З цього приводу представник
відповідача пояснив суду, що після
зміни керівництва в ТОВ «Діагностичні
системи -Україна» в товаристві зникли
документи, серед яких і кадрові.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести і
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач надала до суду документи, які
вказують на ту обставину, що позивач
працювала в ТОВ «Діагностичні системи -
Україна», а саме: ксерокопію трудової
книжки з відміткою про прийняття
позивача на посаду лікаря-імунолога
відповідно до наказу № 39 від 11.04.2005
року, довідку про середню заробітну
плату позивача за період з липня 2009
року по червень 2010 року, довідку про
індивідуальні відомості про
застраховану особу.

Вказані докази суд вважає належними
та допустимими, а тому приймає їх до
уваги.

Виходячи з положень ст. 48 КЗпП
України трудова книжка є основним
документом про трудову діяльність
працівника. Функція трудової книжки
полягає в тому, що вона є основним
документом, який підтверджує стаж
роботи.

Позивач, на даний час не може
влаштуватися на роботу в зв'язку з
відсутністю трудової книжки.

Пунктом 5.1 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України, Міністерства праці
України, Міністерства соціального
захисту населення України № 59 від
29.07.1993, особа, яка загубила трудову
книжку (вкладиш до неї), зобов'язана
негайно заявити про це власнику або
уповноваженому ним органу за місцем
останньої роботи. Не пізніше 15 днів
після заяви, а в разі ускладнення - в
інші строки власник або уповноважений
ним орган видає працівнику іншу
трудову книжку або вкладиш до неї
(нових зразків) з написом «Дублікат» в
правому верхньому кутку першої
сторінки.

Таким чином, на підставі доказів,
наданих позивачем, судом достовірно
встановлено, що позивач працювала в ТОВ
«Діагностичні системи - Україна»,
однак, після зміни керівництва в ТОВ
«Діагностичні системи - Україна»
трудова книжка позивача не була
виявлена.

Враховуючи вищевикладене та з метою
реалізації права на працю,
гарантованого Конституцією України,
суд вважає за необхідне зобов'язати ТОВ
«Діагностичні системи - Україна»
видати ОСОБА_1 дублікат трудової
книжки.

Вимоги позивача щодо видачі дубліката
трудової книжки із зазначенням дати
звільнення суд вважає
необґрунтованими, оскільки така
відмітка може бути зазначена в
трудовій книжці лише після видачі її
дубліката при наявності заяви про
звільнення, а такої заяви, як
підтвердив в судовому засіданні
представник позивача ОСОБА_1 не
подавала.

Не підлягають задоволенню позовні
вимоги про стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
розмірі 45570,60 грн., оскільки в силу ч. 2
ст. 235 КЗпП України середній заробіток
за час вимушеного прогулу стягується з
відповідача під час вирішення спору
про поновлення працівника на роботі, а
позивач в даному випадку не була
звільнена з роботи і питання про
поновлення її на роботі не ставиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно п.п. 3, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правої відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправними діяннями заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Судом не встановлено, що з боку
відповідача були порушені трудові
права позивача, оскільки, як вже
зазначалося, після зміни керівництва
було встановлено відсутність
фінансово-бухгалтерських та кадрових
документів, а отже і відсутність
документів, які доводять факт
працевлаштування позивача в ТОВ
«Діагностичні системи - Україна». В
зв'язку з чим, до ЄРДР 18.09.2013 року
внесено відомості про скоєння
посадовими особами ТОВ «Діагностичні
системи - Україна» кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357
КК України через викрадення та
привласнення документів колишніми
посадовими особами відповідача.

Отже, виходячи з викладеного,
позивачем ОСОБА_1 не було надано жодних
доказів на підтвердження факту
заподіяння їй моральних страждань або
втрат немайнового характеру, зокрема
не було надано доказів щодо розміру
моральної шкоди, на який претендує
позивач, в зв'язку чим суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог
позивача щодо стягнення заявленої нею
суми моральної шкоди з відповідача.

Керуючись ст.ст. 48, 235, 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10, 57, 58, 59, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою
відповідальністю «Діагностичні
системи - Україна» видати ОСОБА_1
дублікат трудової книжки.

Решту позовних вимог залишити без
задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя