Справа № 236/324/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді
Мірошниченко О.В.

при секретарях
Коровченко Г.В., Олійник С.М.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Шульженко І.І.

представника третьої особи
Сухової І.В.

розглянувши у відкритих судових
засіданнях в залі суду м. Красний Лиман
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
підприємства «Донецька залізниця»,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних позовних вимог
Колійна машинна станція №10 Державного
підприємства «Донецька залізниця» про
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

06 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ДП «Донецька
залізниця», третя особа - Колійна
машинна станція № 10 Державного
підприємства «Донецька залізниця», про
зобов'язання вчинити певні дії,
обґрунтувавши свої вимоги тим, що
наказом № 45 від 13.02.1986 року він був
прийнятий на роботу до Колійної
машинної станції № 10 Донецької
залізниці на посаду монтера колії 2
розряду колійної ремонтної колони № 2.
Наказом № 64 від 12.03.1986 року йому
присвоєно 3 розряд монтера колії. Після
проходження медичної комісії щодо
професійної придатності, наказом № 89
від 07.04.1992 року був переведений на
посаду монтера колії 3 розряду колійної
ремонтної колони № 1 КМС № 10. Згідно з
наказом № 151 від 03.07.1995 року присвоєно 4
розряд монтера колії, що підтверджено
також актом про закінчення
індивідуального навчання та
протоколом засідання дільничної
кваліфікаційної комісії з проведення
технічного екзамену, складених 21.06.1995
року КМС № 10. 22.02.2001 року він отримав
третю групу інвалідності, внаслідок
чого перевівся на посаду сторожа
господарського цеху КМС № 10 «ДП
«Донецька залізниця», що
підтверджується наказом № 37 о/с від
07.03.2001 року. Його загальний трудовий
стаж складає 37 років, з них 15 років він
відпрацював монтером колії Колійної
машинної станції № 10 «ДП «Донецька
залізниця». Як в колійній ремонтній
колоні № 2 (КРК-2) з 14.02.1986 року по 07.04.1992
року, так і в колійній ремонтній колоні
№ 1 (КРК-1) в період з 08.04.1992 року по 28.02.2001
року працював монтером колії на
ділянках, пов'язаних з рухом поїздів. За
Правилами технічної експлуатації
залізниць України інтенсивним рухом
поїздів вважається розмір руху
пасажирських та вантажних поїздів (в
сумі) за графіком на двоколійних
ділянках більше 50 пар і одноколійних -
більше 24 пар поїздів на добу. Позивач
вважає, що він в повному обсязі
відповідає критеріям, які зазначені ст.
55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», а тому має право на
пенсію за вислугу років. Однак, йому
зараховано стаж роботи монтера колії
магістральних залізниць на дільницях з
інтенсивним рухом поїздів лише за
період з 14.02.1986 року по 07.04.1992 року,

тобто 6 років 1 місяць 24 дні. Також
позивач зазначає про існування
незаконних, на його думку, наказів
адміністрації роботодавця про
виправлення запису та внесення запису
у його трудовій книжці. Просив суд
поновити строк на звернення до суду за
вирішенням трудового спору; визнати
незаконними та скасувати накази
начальника КМС № 10 ДП «Донецька
залізниця» № 29/ос від 15.04.2013 року «Про
виправлення запису у трудовій книжці
ОСОБА_1» та № 30/ос від 15.04.2013 року «Про
внесення запису до трудової книжки
ОСОБА_1»; визнати незаконними дії КМС №
10 ДП «Донецька залізниця» щодо не
зарахування періоду роботи монтером
колії на вказаному підприємстві з
08.04.1992 року по 28.02.2001 року до пільгового
стажу, який дає право на пенсію за
вислугу років та зобов'язати Державне
підприємство «Донецька залізниця»
видати довідку про підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, в якій зазначити період
виконуваних робіт монтера колії
магістральних залізниць, зайнятого на
поточному утриманні, ремонті колій і
штучних споруд на дільницях з
інтенсивним рухом поїздів з 14.02.1986 року
по 28.02.2001 рік.

В засіданні суду позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю,
просив їх задовольнити та навів доводи,
аналогічні викладеним у позовній
заяві.

Представник відповідача Шульженко І.І.,
якій діє на підставі довіреностей в
судовому засіданні позов не визнав,
заперечував проти задоволення таких
вимог. На підтримку позиції зазначив,
що накази про виправлення запису та
виправлення запису в трудовій книжці
ОСОБА_1 цілком відповідають вимогам
нормативних актів, якими
регламентовано порядок ведення
трудових книжок найманих працівників.
Додатково зазначив, що ОСОБА_1 дійсно
певний час працював на посаді монтера
КРК №2, за його власною заявою через
незадовільний стан здоров'я був
переведений на роботу до КРК №1
ланкозбиральної бази залізниці, де рух
поїздів відсутній. Саме ці обставини
були відображені у виданій позивачеві
довідці про підтвердження певного
трудового стажу для призначення пенсії
і зумовили включення до довідки лише
певної частини трудового стажу ОСОБА_1
на посаді монтера колії, якає надає
право на призначення пенсії за вислугу
років. Зазначив, що робота монтерів
колії колони з ремонту колії № 2
пов'язана з рухом поїздів, має роз'їзний
характер, вони виконують роботи з
капітального ремонту колії на різних
ділянках Донецької залізниці, а також
можуть виїжджати за її межі, а початок і
кінець робочого часу залежить від
надання технологічних «вікон». Режим
роботи встановлено згідно з п.5.1.6
розділу 5 Правил внутрішнього
трудового розпорядку колійної
машинної станції № 10. Натомість в КРК
№1 на ланкозбиральній базі, де позивач
працював монтером колії з 08.04.1992 року по
28.02.2001 року, початок і кінець робочого
часу чітко фіксований, робота монтерів
колії не пов'язана з рухом поїздів і не
має роз'їзного характеру З огляду на це,
на думку представника відповідача,
відсутні підстави для визнання дій
роботодавця неправомірними.

Представник третьої особи Сухова
І.В., яка діє на підставі довіреності
(а.с. 90) в судовому засіданні підтримала
правову позицію по справі відповідача
та просила відмовити у задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 через їхню
безпідставність.

Свідок ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснила що внесла записи №25
і 26 в трудову книжку позивача на
підставі наказів № 29/ос від 15.04.2013 року
«Про виправлення запису у трудовій
книжці ОСОБА_1» та № 30/ос від 15.04.2013 року
«Про внесення запису до трудової
книжки ОСОБА_1».

Дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши
сторін і їх представників, свідка,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду спору по суті,
суд встановив фактичні обставини та
відповідні їм трудові правовідносини.

Судом встановлено, що Державне
підприємство «Донецька залізниця» є
юридичною особою, діє на підставі
статуту. До складу Залізниці входять
служби, структурні та відокремлені
підрозділи, які не мають статусу
юридичної особи. Колійна машинна
станцій №10 є відокремленим
структурним підрозділом ДП «Донецька
залізниця», не є юридичною особою, діє
на підставі Положення.

Наказом № 45 від 13.02.1986 року ОСОБА_1 був
прийнятий на роботу монтером колії 2
розряду в колійну ремонтну колону № 2
Колійної машинної станції №10 з 14
лютого 1986 року (а.с. 66), про що в трудовій
книжці позивача 14 лютого 1986 був
зроблений відповідний запис №18 (а.с. 20).

На підставі заяви від 07.04.1992 року (а.с 73)
монтер колії 3 розряду ОСОБА_1 наказом №
89 від 07.04.1992 року був переведений
монтером колії 3 розряду в колійну
ремонтну колону № 1 Колійної машинної
станції №10 (а.с 74).

На підставі наказу № 39 від 07.03.2011 року
ОСОБА_1 був переведений в господарський
цех КМС№10 сторожем (а.с 20).

В наслідок перевірки трудових книжок
на підприємстві було встановлено, що в
трудовій книжці ОСОБА_1 в записі про
прийняття на роботу згідно наказу № 45
від 13.02.1986 року, не зазначено
структурний підрозділ залізниці, до
якого був прийнятий на роботу позивач,
та не внесений до трудовій книжці запис
про його переведення на підставі
наказу № 89 від 07.04.1992 року.

Наказом № 29/ос від 15.04.2013 року «Про
виправлення запису у трудовій книжці
ОСОБА_1.» (а.с.60) запис в трудовій книжці
ОСОБА_1 №18 від 14 лютого 1986 «Принят
монтером пути 02 разряда» був
скасований. Зазначеним наказом
інспектору з кадрів ОСОБА_5 було
доручено внести до трудової книжки
ОСОБА_1 наступний запис: «Запис №18 є
недійсним. Прийнятий монтером колії 2
розряду в колійну ремонту колону №2
14.02.1986 року».

Наказом № 30/ос від 15.04.2013 року «Про
внесення запису до трудової книжки
ОСОБА_1.» інспектору з кадрів ОСОБА_5
було доручено внести до трудової
книжки ОСОБА_1 наступний запис: «Згідно
наказу №89 від 07 квітня 1992 року від 07
квітня 1992 року переведений монтером
колії З розряду в колійну ремонтну
колону № 1» (а.с. 61).

Наказом № 31/ос від 16.04.2013 року позивач
звільнений з займаної посади за п. 7 ст.
40 КЗпП України (а.с 7).

Аналізуючи зміст наказу № 45 від 13.02.1986
року про прийняття ОСОБА_1 на роботу,
наказу № 89 від 07.04.1992 року про його
переведення монтером колії 3 розряду в
колійну ремонтну колону № 1, записи в
трудовій книжці позивача (а.с. 18-20), суд
вважає, що накази № 29/ос від 15.04.2013 року
«Про виправлення запису у трудовій
книжці ОСОБА_1.» та № 30/ос від 15.04.2013 року
«Про внесення запису до трудової
книжки ОСОБА_1.» цілком відповідає
вимогам п.2.6 Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Мінпраці України
від 29.07.1993 року № 58. У зв'язку з чим
приходить до переконання, що вимоги
позивача щодо визнання незаконними та
скасування адміністрацією
підприємства наказів № 29/ос від 15.04.2013
року та № 30/ос від 15.04.2013 року є
безпідставними.

Вирішуючи питання щодо визнання
незаконними дій керівництва Колійної
машинної станції № 10 ДП «Донецька
залізниця», щодо не зарахування
періоду його роботи на підприємстві з
08.04.1992 року по 28.02.2001 року до пільгового
стажу, який дає право на пенсію за
вислугу років, суд виходить з
наступного.

Судом достовірно встановлено, що
ОСОБА_1 на підставі наказу від 13.02.1986
року № 45 був прийнятий на роботу
монтером колії 2 розряду в колону з
ремонту колії № 2, де працював до 07.04.1992
року На підставі його особистої заяви
та за станом здоров'я позивач згідно з
наказом від 08.04.1992 року № 89 був
переведений в колону з ремонту колії
№1- ланкозбиральну базу.

Доводи позивача про те, що незважаючи
на то, що він працюючи в колоні з
ремонту колії №1 КМС №10 -
ланкозбиральній базі був задіяний на
роботах по поточному утриманні,
ремонті колії і штучних споруд на
дільницях з інтенсивним рухом поїздів
не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні.

Згідно з пунктами 5.1.5 і 5.1.6 розділу 5
Правил внутрішнього трудового
розпорядку колійної машинної станції
№ 10 для працівників ланкозбиральній
базі, де позивач працював монтером
колії з 08.04.1992 року по 28.02.2001 року,
початок і кінець робочого часу чітко
фіксований, робота монтерів колії не
пов'язана з рухом поїздів і не має
роз'їзного характер; під час виконання
робіт з капітального ремонту колії,
працівники КРК №1 КМС №10 працюють
залежно від ділянки виконання робіт,
за що отримають оплату як за роз'їзний
характер роботи. (а.с 67-68).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем суду не надано переконливих,
належних та допустимих доказів того, що
працюючи на ланкозбиральній базі, він
постійно залучався у складі виїзної
бригади для виконання робіт на
ділянках з інтенсивним рухом поїздів,
підтверджень його особистих виїзди на
лінію, доказів факту створення виїзної
бригади на ланкозбиральній базі.

Аналізуючи дані Номенклатури
найменування і кодів видів оплати
праці, де під кодом видів оплати №469
значиться надбавка за роз'їзний
характер роботи (а.с. 99-100); наказ № 122 від
24.03.1992 року начальника КМС №10 «Про
встановлення виплат надбавок
працівникам КМС №10, в якому відсутні
данні про ОСОБА_1, як працівника, якому
встановлена надбавка у зв'язку з
систематичними виїздами на ділянки
виконання робіт по капітальному
ремонту колії та іншим видам робіт (а.с
101-103); особові рахунки і дані про
нарахування заробітної плати ОСОБА_1 за
період з 1992 по 2001 рік (а.с 104-148), а також
розрахунок наданого представником
третьої особи, відповідно до якого в
період з 1992 року по 1997 рік ОСОБА_1
виконував роботи за межами КМС №10 - 47
днів ( в 1992 році - 6 днів. в 1993 році 8 днів,
в 1994 році - 17 днів, в 1995 році - 14 днів, в 1997
році - 2 дні), суд приходить до висновку
про те, що позивач ОСОБА_1 в період
роботи в якості монтера колії з 14.02.1986
року по 28.02.2001 року в колоні з ремонту
колії №1 КМС №10 - ланкозбиральній базі
у складі виїзної бригади до виконання
робіт монтера колії магістральних
залізниць, зайнятого на поточному
утриманні, ремонті колій і штучних
споруд на дільницях з інтенсивним
рухом поїздів не залучався.

Згідно зі ст.55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» право на пенсію
за вислугу років
мають,зокрема,робітники локомотивних
бригад і окремі категорії працівників,
які безпосередньо здійснюють
організацію перевезень і забезпечують
безпеку руху на залізничному
транспорті та метрополітенах, - за
списками професій і посад, що
затверджуються в порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України (при цьому - чоловіки - після
досягнення 55 років і при загальному
стажі роботи не менше 25 років, з них не
менше 12 років 6 місяців на зазначеній
роботі). Постановою Кабінету Міністрів
України від 12.10.1992 року № 583 затверджено
«Список професій і посад робітників
локомотивних бригад і окремих
категорій працівників, які
безпосередньо здійснюють організацію
перевезень і забезпечують безпеку руху
на залізничному транспорті та в
метрополітенах і користуються правом
на пенсію за вислугу років», до якого
включена професія «Монтери колії
магістральних залізниць, зайняті на
поточному утриманні, ремонті колій і
штучних споруд на дільницях з
інтенсивним рухом поїздів».

ОСОБА_1 адміністрацією роботодавця
видана довідка про підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії (а.с.17). Згідно з цією
довідкою позивач в період з 14.02.1986 року
по 07.04.1992 року виконував роботи монтера
колії магістральних залізниць,
зайнятих на поточному утриманні,
ремонті колій і штучних споруд на
дільницях з інтенсивним рухом поїздів.

За таких обставин для територіального
органу Пенсійного фонду України при
вирішенні питання щодо призначення
позивачеві пенсії за вислугу років має
значення лише період часу, протягом
якого ОСОБА_1 виконував роботу монтера
колії магістральних залізниць,
зайнятих на поточному утриманні,
ремонті колій і штучних споруд на
дільницях з інтенсивним рухом поїздів.
Отже, дані, відображені в довідці
Колійної машинної станції № 10 ДП
«Донецька залізниця» про
підтвердження наявного трудового
стажу для призначення пенсії,
відповідають дійсності та вимогам
законодавства України про пенсійне
забезпечення.

Тому суд приходить до висновку про те,
що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про видачу довідки про підтвердження
наявного трудового стажу для
призначення пенсії за відсутності
трудової книжки або відповідних
записів у ній, в якій слід зазначити
період виконуваних робіт монтера колії
магістральних залізниць, зайнятого на
поточному утриманні, ремонті колій і
штучних споруд на дільницях з
інтенсивним рухом поїздів з 14.02.1986 року
по 28.02.2001 року слід відмовити через
відсутність законних підстав.

Посилання позивача як на підставу
призначення пенсії за вислугу років
відповідно відповідно до ст.55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» на
те, що згідно з ст. 32 ч. 2 КЗпП України
його перехід з колійної ремонтної
колони № 2 до колони № 1 не є
переведенням на іншу роботу, оскільки
як в колоні № 2, так і в колоні № 1 КМС №
10 він виконував ті ж самі обов'язки в
межах посади і кваліфікації монтера
колії є безпідставними, тому що з 08.04.1992
року по 28.02.2001 року він не виконував
роботи монтера колії магістральних
залізниць, зайнятих на поточному
утриманні, ремонті колій і штучних
споруд на дільницях з інтенсивним
рухом поїздів.

Враховуючи викладене суд приходить до
переконання про те, що права, свободи чи
інтереси позивача ОСОБА_1 діями
відповідача порушені не були, тому в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» від 5 листопада
1991 року № 1788-XII, ст.ст. 233, 234 КЗпП України,
ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-64, 209,
212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити у зв'язку з відсутністю
підстав.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя -