Справа № 405/892/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2014 року Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі

головуючого судді
Плохотніченко Л.І.

при секретарі
Прадіденко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» про відшкодування
моральної шкоди,-

В С
Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в Ленінський
районний суд м. Кіровограда з позовом
про відшкодування моральної шкоди до
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» ,
обґрунтувавши його тим, що 20.09.2011 року
Кіровоградська обласна дирекція
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен банк Аваль» звернулася з
позовом в Ленінський районний суд м.
Кіровограда до позивача, а також
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№014-09.5-51658, відповідно до якого банк
надав позивачеві кредит в сумі 15 000,00
грн. зі сплатою 19% річних.

25.10.2011 року Ленінським районним судом
м. Кіровограда Публічному акціонерному
товариству «Райффайзен банк Аваль»
було відмовлено у задоволенні позову
щодо стягнення з позивача
заборгованості за кредитним договором
та задоволено зустрічний позов
позивача до Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль»
про визнання кредитного договору
недійсним з підстав його підроблення
працівником банку.

Позивач, в обґрунтування позовних
вимог, посилається на ст.32 Конституції
України, відповідно до якої не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини, а також ст.1172
ЦК, згідно з якою юридична або фізична
особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх службових, трудових обов'язків та
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн.

Позивач у судове засідання з`явився,
позов підтримав та посилаючись на
викладені в заяві обставини позовні
вимоги просив задовольнити.

Представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги та просив
позов задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання з`явився, позов не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову, відповідно до яких просив
застосувати строк позовної давності у
спірних правовідносинах та відмовити
у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали та надавши оцінку
доказам у їх сукупності, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню.

28 березня 2011 року Ленінським районним
судом м. Кіровограда розглянуто
кримінальну справу по обвинуваченню
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні
злочинів передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст.191
КК України та винесено постанову про
закриття кримінальної справи на
підставі ст.1 п. «б» Закону України «Про
амністію» від 19.04.2007 року.

20 вересня 2011 року до Ленінського
районного суду м. Кіровограда
звернулося Публічне акціонерне
товариство «Райффайзен банк Аваль» в
особі Кіровоградської обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічні позови ОСОБА_1
до ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в особі
Кіровоградської обласної дирекції ПАТ
«Райффайзен банк Аваль», треті особи
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору недійсним та
ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен банк Аваль»
в особі Кіровоградської обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен банк Аваль»,
треті особи - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання договору поруки недійсним.

За наслідками розгляду
вищевказаної цивільної справи
Ленінським районним судом м.
Кіровограда винесено рішення, яким в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» в особі Кіровоградської
обласної дирекції ПАТ «Райффайзен
банк Аваль» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовлено. Разом
з тим, цим же рішенням суду зустрічний
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_3 задоволено.
Кредитний договір №014-09.5-51658 від 30.03.2006
року укладений між Акціонерним поштово
- пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 -
визнано не дійсним. Крім того, визнано
недійсним договір поруки від 30.03.2006
року, укладений між Акціонерним
поштово - пенсійним банком «Аваль» та
ОСОБА_3.

Таким чином, матеріалами даної
цивільної справи підтверджується
недійсність Кредитного договору №
014-09.5-51658 від 30.03.2006 року укладеного між
Акціонерним поштово - пенсійним банком
«Аваль» та позивачем, а також договору
поруки від 30.03.2006 року, укладеним між
Акціонерним поштово - пенсійним банком
«Аваль» та ОСОБА_3.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров`я, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім`ї чи близьких
родичів, у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна, у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст.1187 Цивільного Кодексу
України юридична або фізична особа
відшкодовує шкоду, завдану їхнім
працівником під час виконання ним
своїх трудових (службових) обов'язків.

Відповідно до п.8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995
року № 4 «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди за моральну
(немайнову) шкоду, заподіяну
працівником під час виконання трудових
обов'язків, відповідальність несе
організація з якою цей працівник
перебуває у трудових відносинах, а
останній відповідає перед нею в
порядку регресу, якщо спеціальною
нормою закону не встановлено іншого.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому
числі інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням
під слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадськогожиття, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Проте, згідно з п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» до вимог про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать
честь, гідність чи ділову репутацію
фізичної або юридичної особи, згідно з
ч.3 ст.7 ЦК України застосовується
строк позовної давності в один рік.

Таким чином, суд не вбачає законних
підстав для задоволення позовних вимог
позивача стосовно заподіяною
відповідачем шкоди в частині,
поширенням відомостей, що не
відповідають дійсності і порочать
честь, гідність чи ділову репутацію
позивача.

Разом з тим, суд вважає вимогу
позивача щодо моральної шкоди,
пов'язаної з втратою ним на протязі
шести місяців спокою та стабільного
душевного стану, сварками та
непорозуміннями в сім`ї з приводу
начеб - то отримання позивачем від
відповідача кредиту у значному для
його сім`ї розмірі, погіршенням
стосунків з рідними, погіршенням
самопочуття, а саме втрати сну та
перебування у збудженому стані -
обґрунтованою.

Проте з урахуванням принципу
розумності та справедливості суд
вважає за можливе позовну вимогу
позивача задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 23, 257, 1172 ЦК України,
ст.ст. 137, 213-215 ЦПК України, п.3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України N 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
банк Аваль» про відшкодування
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль» на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду у
розмірі 2000 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен банк Аваль» на
користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Ленінський районний суд
м. Кіровограда протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. І. Плохотніченко