АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2452/14
Головуючий 1-ї інстанції -
Доповідач - Колтунова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 15» травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Попій Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк» на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський акціонерний банк»,
ОСОБА_2 про визнання договору поруки
припиненим,-

ВСТАНОВИЛА:

21 грудня 2010 року ОСОБА_1 звернулася з
позовом до публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
акціонерний банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі
Банк»), ОСОБА_2 про визнання договору
поруки припиненим.

В обґрунтування позову зазначила, що 17
грудня 2007 року між нею та ВАТ «ВіЕйБі
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ВіЕйБі Банк», було укладено договір
поруки, відповідно до умов якого вона,
як поручитель, взяла на себе обов'язок
солідарно відповідати перед
кредитором - ВАТ «ВіЕйБі Банк» за
виконання боржником - ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором №
114/07 від 17 грудня 2007 року, за яким
останньому було надано з метою
придбання нерухомості кредитні кошти в
сумі 554 000,00 доларів США зі сплатою 14
відсотків річних за користування
кредитними коштами, строком до 17 грудня
2010 року.

В квітні 2010 року їй стало відомо, що 14
липня 2008 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та
ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №
1, якою внесено зміни до п. 1.4. кредитного
договору, а саме збільшено плату за
користування кредитними коштами до
п'ятнадцяти відсотків річних.
Внаслідок чого збільшився обсяг її
відповідальності за договором поруки.

Зважаючи на те, що вона не надавала
своєї згоди на збільшення зобов'язань
по сплаті відсотків за користування
кредитними коштами, просила суд
визнати припиненим з 14 липня 2008 року
вищезазначений договір поруки.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 20 грудня
2011 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано припиненим з 14 липня 2008 року
договір поруки, укладений 17 грудня 2007
року між ОСОБА_1, ВАТ «ВіЕйБі Банк» та
ОСОБА_2, припинено правовідносини
сторін за цим договором.

28 серпня 2012 року ПАТ «ВіЕйБі Банк»
подано заяву про перегляд заочного
рішення.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 жовтня 2012 року заяву
ПАТ «ВіЕйБі Банк» задоволено. Заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 20 грудня 2011 року
скасовано. Справу призначено до
судового розгляду.

14 лютого 2013 року представником ОСОБА_1
подано заяву про зміну підстав та
предмету позову про визнання договору
поруки припиненим, в якій зазначено, що
в договорі поруки від 17 грудня 2007 року,
укладеного між сторонами, не
встановлено строку, після якого порука
припиняється.

21 квітня 2009 року ОСОБА_1 отримала
лист-претензію про наявність боргу за
кредитним договором та вимогу про
погашення заборгованості в сумі 554 000,00
доларів США, сплату відсотків та інших
платежів до 01 травня 2009 року.

Однак, встановлена п. 1.3. договору
поруки умова щодо його дії до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором не свідчить про те, що
договором встановлений строк
припинення поруки в розумінні ст. 251, ч.4
ст. 559 ЦК України, зважаючи на що, в цьому
випадку підлягають застосуванню норми
ч.4 ст. 559 ЦК України, відповідно до яких
порука припиняється, якщо кредитор
протягом 6 місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Зважаючи на те, що лист-претензію
отримано 21 квітня 2009 року, договір
поруки укладено 17 грудня 2007 року, а
позов про стягнення боргу з поручителя
подано до суду 23 березня 2010 року, порука
є припиненою за ч.4 ст. 559 ЦК України, у
зв'язку з чим, просив суд визнати, що
порука, оформлена за договором поруки,
припинила дію.

Представником ПАТ «ВіЕйБі Банк» подано
заперечення на заяву, в якому
зазначено, що позивачем невірно
застосована ч.4 ст. 559 ЦК України,
оскільки вказаною нормою встановлено,
що порука припиняється за перебігом
строку, встановленого в договорі
поруки. В спірному договорі поруки
строк дії договору встановлений - це
повне виконання зобов'язань за
кредитним договором, який на час
розгляду справи не настав, а отже і
підстави для визнання договору поруки
припиненим відсутні.

Крім того, законодавством не
передбачено спеціального моменту з
якого позичальник має право вимагати
саме від поручителя виконання
основного зобов'язання, у зв'язку з чим
підлягають застосуванню норми, якими
закріплено загальні умови виникнення
права на звернення до суду за захистом
порушених прав та інтересів.

Боржник за кредитним договором - ОСОБА_2
припинив виконувати свої зобов'язання
належним чином починаючи з січня 2009
року, права ПАТ «ВіЕйБі Банк»
порушуються з 10 лютого 2009 року. Таким
чином, передбачений ст. 257 ЦК України
строк позовна давність тривалістю 3
роки не пропущений. Отже, право ПАТ
«ВіЕйБі Банк» для звернення до суду з
позовною заявою про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором
з відповідача виникло з 10 лютого 2010
року і скористатися таким правом
останній може продовж трьох років, але
не пізніше закінчення строку дії
договору поруки, який визначений
повним виконанням зобов'язань за
кредитним договором.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Визнано припиненою
поруку ОСОБА_1, оформлену договором
поруки від 17 грудня 2007 року, укладеним
між ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
в забезпечення зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № 114/07, укладеним з
ПАТ «ВіЕйБі Банк» 17 грудня 2007 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року
виправлено помилку, допущену в тексті
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року. Додано
до тексту мотивувальної частини
рішення помилково не зазначений абзац:
«Умова п. 1.3 договору поруки про його
дію до повного виконання боржником
своїх зобов'язань перед банком за
кредитним договором не є встановленим
сторонами строком припинення дії
поруки, в розумінні ст. 251 та ч.1 ст. 252 ЦК
України, а таму підлягають
застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України,
відповідно до яких порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя, а
також, якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимог, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позов до
поручителя протягом року від дня
укладення договору поруки».

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції представником ПАТ «ВіЕйБі
Банк» подано апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції, в якій
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити. При цьому посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вважає рішення
незаконним та необґрунтованим. Вказує,
що під час ухвалення рішення судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для вирішення справи. Так,
висновки суду стосовно відсутності
згоди поручителя на зміну обсягу
основного зобов'язання по кредитному
договору спростовуються положенням,
закріпленим в п.3.4, відповідно до якого
поручитель погоджується з тим, що при
внесенні будь-яких змін у кредитний
договір в тому числі, якщо такі зміни
збільшують обсяг відповідальності
поручителя або відбулась новація
зобов'язання, такі зміни
розповсюджуються на договір поруки і
на поручителя і не є підставою для
припинення поруки. Крім того висновки
суду не відповідають фактичним
обставинам по справі. Судом
встановлено, що строк дії договору не
встановлений в договорі поруки. Однак,
строк дії договору узгоджений
сторонами і затверджений п. 1.3., а саме
договір діє до повного виконання
зобов'язань за кредитним договором.
Крім того, вимоги ч.4 ст. 559 ЦК України
стосовно строків пред'явлення вимоги
поручителя були дотримані ПАТ «ВіЕйБі
Банк», а тому не можуть бути підставою
для визнання поруки припиненою.

В суді апеляційної інстанції
представник ПАТ «ВіЕйБі Банк»
апеляційну скаргу підтримав.

Представник ОСОБА_1 проти задоволення
апеляційної скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши наведені в скарзі доводи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідають.

Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року
між ОСОБА_2 та ВАТ «ВіЕйБі Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ВіЕйБі
Банк», було укладено кредитний договір
№ 114/07, відповідно до умов якого банк
надає позичальнику грошові кошти в
сумі 554 000,00 доларів США, що становить 2
797 700,00 грн., терміном до 17 грудня 2010
року, відсоткова ставка за
користування кредитними коштами
становить 14 відсотків річних (а.с. 180-189).

17 грудня 2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ВАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_2
та ОСОБА_1 був укладений договір поруки,
відповідно до умов якого ОСОБА_1, як
поручитель, зобов'язалася солідарно
відповідати перед кредитором - ВАТ
«ВіЕйБі Банк» за виконання боржником -
ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 6,7).

ОСОБА_2 належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором, у
зв'язку з чим 23 квітня 2008 року банком на
його адресу було направлено
лист-претензію про дострокове
погашення кредитної заборгованості в
сумі 578 129,78 доларів США та 30 246,30 грн.
Строк погашення цієї заборгованості
був встановлений до 25 травня 2008 року
(а.с. 87).

14 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ВАТ
«ВіЕйБі Банк» укладено додаткову угоду
№ 1, відповідно до умов якої збільшено
розмір відсоткової ставки за
користування кредитними коштами з 14
відсотків річних до 15 відсотків річних.
Відповідно до пункту 4 додаткової угоди
всі інші положення договору залишилися
без змін (а.с. 5).

Разом з тим, 16 липня 2008 року ОСОБА_2 була
направлена вимога про усунення
порушення за № 02-2577, відповідно до умов
якої боржнику було запропоновано
виконати основне зобов'язання,
сплатити борг в розмірі 2 893 378,13 грн.
за кредитним договором № 114/07 від 17
грудня 2007 року продовж 30 днів на
рахунок ВАТ «ВіЕйБі Банк». У разі, якщо
в зазначений строк борг не буде
сплачено, банк розпочне звернення
стягнення на майно, передане йому в
іпотеку (а.с. 88).

Таким чином, кредитор змінив строк
погашення зобов'язань за кредитним
договором та встановив його до 26 серпня
2014 року.

ОСОБА_1, як поручителю, лист претензія
про наявність боргу за кредитним
договором була направлена 21 квітня 2009
року (а.с. 85).

В березні 2010 року ПАТ «ВіЕйБі Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_1, ТОВ «ХДМ», ПП «Бост-Плюс» про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 28 лютого 2011 року позов
був задоволений.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 жовтня 2012
року рішення суду першої інстанції в
частині стягнення суми заборгованості
з ОСОБА_1 було скасовано. У задоволенні
позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» відмовлено
(а.с. 199, 200).

Визнаючи припиненою поруку ОСОБА_1,
оформлену договором поруки від 17
грудня 2007 року, укладеним між ВАТ
«ВіЕйБі Банк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив із того, що
додатковою угодою № 1 до кредитного
договору було збільшено обсяг
відповідальності боржника,
встановлено плату за користування
кредитними коштами в розмірі 15
відсотків річних замість 14 відсотків
річних, без згоди та належного
повідомлення поручителя. Зважаючи на
що, суд першої інстанції дійшов
висновку, що відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється.

Колегія суддів не погоджується з
даними висновками суду першої
інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Судом встановлено, що додатковою
угодою № 1 до кредитного договору № 114/07
від 17 грудня 2007 року розмір відсотків
за користування кредитними коштами
було збільшено до 15 відсотків річних
(а.с. 5).

Відомості про те, що поручителя було
належним чином повідомлено про
збільшення обсягу його
відповідальності та він погодився зі
зміною основного зобов'язання,
відсутні.

Разом з тим, з п. 1.3. договору поруки
вбачається, що поручитель надав згоду
на зміну змісту та обсягу
відповідальності також і в частині
відсоткової ставки за користування
кредитом без погодження з ним (а.с. 6).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку, що порука,
встановлена договором поруки,
укладеним між сторонами, з зазначених
підстав може бути припинена.

На підставі викладеного, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Проте, з матеріалів справи вбачається,
що 14 лютого 2013 року ОСОБА_1 було змінено
підстави та предмет позову про
визнання договору поруки припиненим, в
якому вона зазначила, що оскільки
кредитором протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не була
пред'явлена вимога до поручителя, то з
цієї підстави порука припинилася.

Судом першої інстанції під час
вирішення справи по суті наданим
доводам належної оцінки не надано.

03 лютого 2014 року судом було
постановлено ухвалу, якою виправлено
помилку, допущену в тексті рішення, а
саме додано до тексту мотивувальної
частини рішення помилково
незазначений абзац стосовно
припинення поруки на підставі ч.4 ст. 559
ЦК України.

Колегія суддів вважає, що зазначена
ухвала не відповідає вимогам ст. 219 ЦПК
України.

Позовні вимоги, що були предметом
розгляду судом першої інстанції, але не
були вирішені під час ухвалення
рішення, підлягають вирішені шляхом
ухвалення додаткового рішення
відповідно до п. 1 ст. 220 ЦПК України, а не
постановленням ухвали про виправлення
помилки.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів
вважає за необхідне, відповідно до
вимог ч. 3 ст. 303 ЦПК України вищевказану
ухвалу суду першої інстанції скасувати
та ухвалити нове рішення по цим
позовним вимогам ОСОБА_1

Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України та ч.1
ст. 554 ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
боржником зобов'язання.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом зазначених норм
матеріального права поручитель, хоча й
пов'язаний з боржником певними
зобов'язальними відносинами, але є
самостійним суб'єктом у відносинах з
кредитором.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлений,
порука припиняється, якщо кредитор
продовж шести місяців від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 ст. 251 ЦК України визначено,
що строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст. 252 ЦК України строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Проте, із настанням певної події, яка
має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.
251, ч.2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки від 17 грудня 2007 року,
укладеному між сторонами, вбачається,
що в ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його дію до повного
виконання боржниками своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить ч.1 ст. 251 та ч.2 ст. 252 ЦК
України, тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п. 24 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
згідно до частини четвертої статті 559
ЦК порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. При вирішенні таких спорів
суд має враховувати, що згідно зі
статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як було зазначено вище, ПАТ «ВіЕйБі
Банк» відповідно до п. 5.2. кредитного
договору змінив строк виконання
основного зобов'язання спочатку до 23
травня 2008 року, а потім до 16 серпня 2008
року (а.с. 87, 88, 187).

Вимога про дострокове виконання
поручителем зобов'язань боржника щодо
сплати заборгованості за кредитним
договором, відсотків за користування
кредитом та суми нарахованої пені була
направлена на адресу поручителя 21
квітня 2009 року, тобто після спливу
шестимісячного строку. Строк погашення
всіх платежів був встановлений для
поручителя 01 травня 2009 року (а.с. 85).

Як вбачається з матеріалів справи з
позовом до суду банк звернувся до
боржника та поручителя в березні 2010
року, а також після спливу
шестимісячного строку, встановленого
ч.4 ст. 559 ЦПК України (а.с. 199,200).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» пред'явив
вимогу до поручителя про стягнення
заборгованості за кредитним договором
після спливу шестимісячного строку, що
відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України є
підставою для припинення поруки.

Така ж правова позиція висловлена
Верховним Судом України в постанові
від 29 січня 2014 року у справі № 6-155цс13, а
саме: відповідно до вимог частини
другої статті 1054 та частини другої
статті 1050 ЦК України у разі, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів. Згідно з положеннями
частини четвертої статті 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.
Установивши, що договором поруки не
визначено строк, після закінчення
якого порука припиняється, оскільки
умовами цього договору встановлено, що
він діє до повного припинення всіх
зобов'язань боржника за кредитним
договором, та що кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання, який
був змінений ним відповідно до пункту
1.9.1 кредитного договору, не пред'явив
протягом шести місяців вимоги до
поручителя про виконання зобов'язання,
суд дійшов правильного висновку про те,
що зобов'язання за договором поруки
припинилися.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України є
обов'язковим для всіх судів України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, ч.1 ст. 251, ч.1,2
ст. 252, ч.4 ст. 559, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
п.3,4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк" -
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 лютого 2014 року та
ухвалу Дзержинського районного суду
міста Харкова від 03 лютого 2014 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_1 до приватного
акціонерного товариства "ВіЕйБі Банк",
ОСОБА_2 про визнання договору
припиненим задовольнити частково.

Визнати припиненою поруку ОСОБА_1,
оформлену договором поруки від 17
грудня 2007 року, укладеним між публічним
акціонерним товариством "ВіЕйБі Банк",
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_2 за
кредитним договором № 114/07.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: