АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на заочне
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 17 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
майна спільним сумісним майном
подружжя та його поділ,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просив
визнати квартиру, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 спільним сумісним
майном подружжя та визнати за кожним із
сторін право власності на Ѕ частину
цієї квартири, посилаючись на те, що ця
квартира придбана у період шлюбу за
спільні кошти.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 17.02.2014 року
позов задоволено. Визнано квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя. Визнано за кожною із сторін
право власності на Ѕ частину цієї
квартири. Вирішено питання щодо
стягнення судового збору.

Ухвалою цього ж суду від 26.03.2014 року
заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 через представника подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в позові. Посилається
на неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи. А саме, вона
не була повідомлена про розгляд справи
належним чином. Крім того, суд не
врахував, що у 2012 році при розлученні,
вони за взаємною згодою розділили
майно наступним чином: їй спірна
кватира, оскільки з нею залишились
проживати діти, а позивачу - автомобіль
та вона не претендувала на майнові
права від підприємницької діяльності
останнього. У рішенні суду про
розірвання шлюбу зазначено, що вони не
мають матеріальних претензій один до
одного.

Справа № 22-ц-796/6538/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Коренюк А.М.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.У
судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_6 просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін, посилаючись на його законність та
обгрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони перебували у шлюбі з 08.06.1997
року, від якого мають двох дітей:
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. 20.02.2010 року шлюб між ними
розірвано.

У період шлюбу сторонами придбано
квартиру АДРЕСА_1, право власності на
яку оформлено на ОСОБА_1

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив, з того, що
майно набуте сторонами в період шлюбу,
тому є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та підлягає поділу
в рівних частках.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Оскільки спірна квартира набута у
період шлюбу, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що вона є
спільним сумісним майном подружжя та
частки кожного з них є рівними.

Доводи апелянта про наявність іншого
майна, набутого в шлюбі не впливають на
висновки суду. Апелянт не позбавлена
права звернутися з позовом про поділ
іншого майна, набутого у шлюбі у разі
наявності між сторонами спору щодо
його поділу.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 17 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді