22-ц/775/758/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції: Шатілова Л.Г.
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Мироненко І.П., Попової С.А.,

при секретарі
Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
представника заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
на ухвалу Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 квітня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_1 на рішення державного
виконавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду зі скаргою, в якій просила
скасувати постанову державного
виконавця Жовтневого ВДВС
Маріупольського МУЮ від 04.02.14р. ВП №
41170277 про закінчення виконавчого
провадження, вмотивовану необхідністю
здійснення виконавчого провадження за
місцем роботи боржника ОСОБА_3 в
Донецькому НДІКЦ- у ВДВС
Куйбишевського РУЮ м. Донецька, та
зобов'язати поновити виконавче
провадження щодо стягнення на її
користь аліментів з ОСОБА_3,
посилаючись на те, що державним
виконавцем було порушено вимоги Закону
України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
14 квітня 2014 року у задоволенні скарги
ОСОБА_1 про скасування постанови
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження від 04.02.2014 року
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просив ухвалу
суду скасувати та постановити нову
ухвалу, якою задовольнити скаргу
ОСОБА_1 на постанову про закриття
виконавчого провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
заявниці ОСОБА_1, яка підтримала доводи
скарги, розглянувши справу відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність
представника Жовтневого ВДВС,
заінтересованої особи ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, за таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
на примусовому виконанні Жовтневого
ВДВС Маріупольського МУЮ перебувало
виконавче провадження за виконавчим
листом № 2-1634 від 25.04.2006р., виданим
Жовтневим районним судом міста
Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 аліментів на утримання
доньки Катерини, 08.05.2003р.н., у розмірі
500грн. з усіх видів заробітку щомісячно,
починаючи з 30.03.2006р. до повноліття
дитини, але не менш ніж 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку.

Державним виконавцем 04.02.2014р. винесена
постанова про закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 10 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» і спрямовано виконавчі
документи суду за місцем отримання
доходу ОСОБА_3 - заробітної плати в
Донецькому НДІКЦ, що є компетенцією
ВДВС Куйбишевського РУЮ м. Донецька.

Станом на 04.02.2014р. борг по сплаті
аліментів у ОСОБА_3 відсутній.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з положень ч. 5
ст. 20 Закону України «Про виконавче
провадження», що передбачає можливість
надіслання виконавчого документу до
відділу ДВС за місцем роботи боржника,
та виходив з того, що Куйбишевським
ВДВС, куди спрямовано виконавчі
документи, відкрито виконавче
провадження, то вважав вимогу про
скасування постанови від 04.02.2014р.
необґрунтованою.

З такими висновками не можна не
погодитись, з огляду на наступне.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитарних
установах.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
дії провадяться державним виконавцем
за місцем проживання, перебування,
роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

За частиною 2 наведеної норми виконання
рішення, яке зобов'язує боржника
вчинити певні дії, здійснюється
державним виконавцем за місцем
проведення таких дій.

Відповідно до п. 5 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі,
якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.

Так, дійсно, з огляду на зміст ч. 1 ст. 20
Закону України «Про виконавче
провадження», стягувач вправі обирати
територіальний орган державної
виконавчої служби, який має
здійснювати виконання ухваленого на
його користь судового рішення.

Проте, надаючи пояснення в суді
апеляційної інстанції, заявниця ОСОБА_1
не заперечувала надходження до ВДВС
відомостей про місце роботи платника
аліментів у м. Донецьку.

В ході судового розгляду як в суді
першої інстанції, так і в апеляційному
суді, відомостей щодо наявності майна
боржника на території м. Маріуполя, на
яке можна звернути стягнення, особами,
що беруть участь у справі, не надано.

Тому обгрунтовано, як віднайшов суд
першої інстанції, з чим погоджується і
колегія суддів, державним виконавцем
було спрямовано виконавчий документ до
Куйбишевського ВДВС м. Донецька, яким у
лютому 2014 року відкрито виконавче
провадження № ВП 42240755.

У зв'язку з відкриттям виконавчого
провадження Куйбишевським ВДВС, куди
було спрямовано виконавчі документи зі
стягнення з ОСОБА_3 аліментів, за не
виявленням майна, на яке можна звернути
стягнення, з його розташуванням на
території Жовтневого району міста
Маріуполя, колегія суддів визначає
такими, що ґрунтуються на вимогах
закону висновки суду про
безпідставність вимог скарги заявниці,
бо її права стягувача у виконавчому
провадженні не порушені.

Доводам скарги ОСОБА_1 в порядку
розділу VII ЦПК судом першої інстанції
дана належна оцінка і доводи
апеляційної скарги заявниці не
спростовують правильності висновків
суду, що грунтуються на нормах
матеріального та процесуального
законодавства.

Ухвала суду відповідає вимогам закону
і підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. 303, 304, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника
заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 14
квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді