Справа № 351/968/13-ц
Провадження № 22-ц/779/955/2014
Головуючий у 1 інстанції Боднарук М.В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Горейко М.Д., Вакарук В.М.,
секретаря
Гавриляк Є.М.,

з участю
сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Задубрівської сільської ради про
встановлення права власності на
спадкове майно, за позовом ОСОБА_3 до
Задубрівської сільської ради, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про
встановлення права власності на
спадкове майно за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Снятинського
районного суду від 20 серпня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Снятинського районного суду
від 20 серпня 2013 року задоволено позов
ОСОБА_2 до Задубрівської сільської ради
про встановлення права власності.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
спадкове майно - будинковолодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Відмовлено в позові ОСОБА_3 до
Задубрівської сільської ради, третя
особа ОСОБА_4 про визнання права
власності на будинковолодіння та
земельну ділянку площею 0,48 га, що
знаходиться в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої істанції, ОСОБА_3 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Апелянт вказує, що судом не з'ясовано
рік побудови будинку та господарських
споруд, будинковолодіння відносилося
до робітничого двору. Також не взято до
уваги, що після смерті батьків спадкове
майно в рівних частках перейшло до
трьох дітей, які нотаріально не
оформили, однак вступили в управління
спадковим майном. Тому суд першої
інстанції при вирішення спору повинен
був застосувати вимоги прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу, який набрав чинності у 2004 році.

Суд не встановив конкретно періоду
фактичного вступу в управління і
володіння спадковим майном ОСОБА_5,
який був братом ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, а їх дочка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто після шести місяців
після встановлення опікунства на
ОСОБА_5, а не на ОСОБА_2 Позови було
подано до суду тільки у 2013 році.

Також зазначає, що ОСОБА_5 забрав
племінницю проживати до себе додому, а
тому не міг вступити в оперативне
управління спадковим майном, оскільки
сама племінниця не вступила у
зазначене спадкове майно. Суд також
неправильно прийшов до висновку, що
були відсутні спадкоємці першої та
другої черги, даний висновок доказами
не підтверджено.

Апелянт також, зазначає що судом
порушено норми права які передбачають
зміну черговості одержання права на
спадкування.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення яким
його позов задовольнити, а в позові
ОСОБА_2 відмовити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку
про часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що після смерті ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, які померли відповідно
ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_4, в
управління спадковим майном вступив їх
син ОСОБА_8 На той час останній проживав
із своєю сім'єю - дружиною ОСОБА_6 та
дочкою ОСОБА_9 в будинковолодінні по
АДРЕСА_1. Після смерті ОСОБА_8 в 1997 році,
в управління спадковим майном вступила
його дружина ОСОБА_6 та донька ОСОБА_9
Після смерті ОСОБА_6 в 2005 році, в
управління спадковим майном вступила
її дочка ОСОБА_9, яка була інвалідом
дитинства.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що після
смерті матері ОСОБА_9 забрав ОСОБА_5,
який згідно рішення Задубрівської
сільської ради від 30.06.2005 року став
опікуном своєї племінниці.

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

На час смерті ОСОБА_9 діяли положення ЦК
України в редакції 2003 року, який набрав
чинності з 01 січня 2004 року.

Позивачка заявила вимоги про визнання
права власності на спадкове майно,
спадщина на яке відкрилась після 01
січня 2004 року.

Судом першої інстанції при задоволенні
позову не враховано того, що визнання
права власності на спадкове майно в
судовому порядку є винятковим способом
захисту, що має застосовуватися, якщо
існують перешкоди для оформлення
спадкових прав у нотаріальному
порядку, в тому числі й у випадку
визначення судом за позовом спадкоємця
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Із повідомлення Першої Снятинської
Державної нотаріальної контори від 24
жовтня 2013 року та витягу із спадкового
реєстру вбачається, що після смерті
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
спадкова справа не відкривалась,
позивачка із заявою про прийняття
спадщини не зверталась.

Без звернення спадкоємців до
нотаріальної контори за одержанням
свідоцтва про право на спадщину
збільшується ймовірність порушення
прав інших осіб, спадкоємців.

Відповідно до п.п.23,24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 "Про судову практику у справах
про спадкування", свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, установленому
цивільним законодавством. За наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права
власності на спадкове майно є
передчасними і судовому розгляду не
підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину, особа може
звернутись до суду за правилами
позовного провадження.

Із матеріалів справи та обставин,
встановлених в суді першої інстанції
вбачається, що позивачка ОСОБА_2 із
заявою про прийняття спадщини, до
нотаріальної контори не зверталась,
тому позов про визнання права
власності на спадкове майно заявлений
нею передчасно.

ОСОБА_3, після відкриття спадщини, також
не звертався до нотаріальної контори
із заявою про прийняття спадщини. Проте
судом першої інстанції йому передчасно
відмовлено у задоволенні позовних
вимог за їх недоведеністю.

Суд першої інстанції на зазначені
обставини уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
постановлено рішення без додержання
вимог матеріального і процесуального
права, тому його слід скасувати і
постановити у даній справі нове
рішення про відмову у задоволенні
обидвох позовів.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Снятинського районного суду
від 20 серпня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Задубрівської сільської ради
про встановлення права власності на
спадкове майно, за позовом ОСОБА_3 до
Задубрівської сільської ради, третя
особа без самостійних вимог ОСОБА_4 про
встановлення права власності на
спадкове майно скасувати, відмовивши у
задоволенні позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

В.М. Вакарук