Справа № 0907/2-8/2011
Провадження № 22-ц/779/1130/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В.В.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів Матківського
Р.Й., Шишка А.І.

секретаря Вилки І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про припинення права власності
на частку у спільному майні та визнання
права власності на частку у спільному
майні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 21 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

В січні 2007 року ОСОБА_2 звернулась у суд
з позовом, уточнивши його в подальшому,
до ОСОБА_3 про припинення права
власності на частку у спільному майні
та визнання права власності на частку у
спільному майні.

Позовні вимоги мотивовано тим, що вона
є спадкоємцем за заповітом, а ОСОБА_3 -
за законом, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 Внаслідок його смерті
відкрилася спадщина на належне йому
майно - 1/2 частину від 52/100 частин
житлового будинку по АДРЕСА_1. Інша - 1/2
частина від 52/100 цього будинку належить
позивачу. Посилаючись на неможливість
спільного проживання, використання та
розпорядження спадковим майном
внаслідок неприязних стосунків,
враховуючи незначну частку
відповідачки у спільному майні,
неможливість її виділу в натурі,
наявність у неї іншого житла просила
задовольнити позов.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 21 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішення
Івано-Франківського міського суду від
02 квітня 2014 року зобов'язано ТУ ДСА
України в Івано-Франківській області
повернути ОСОБА_2, що проживає за
адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, кошти в розмірі 5 000,00 грн.,
внесені на р/р 0355, МФО 836014, ЗКПО
2628964, згідно квитанції №487_008_1/527 від
17.12.2008 року.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
судом неповно з'ясовано обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, суд не врахував, що
вартість частки визначена висновком
експерта та становила 4 775,50 грн. Тому до
початку розгляду справи відповідно до
вимог ст. 365 ЦК України нею внесено на
депозитний рахунок суду 5 000, 00 грн., що
повністю відповідає вартості частки
відповідача в спільному майні. В той же
час, знецінення коштів, внесених на
депозитний рахунок, сталося з вини
відповідача, оскільки саме нею подано
клопотання про зупинення провадження у
справі.

Помилковим є також і висновок суду щодо
відсутності у відповідача будь-якого
іншого житла. При цьому судом не взято
до уваги, що згідно довідки ІФІНГу від
13.02.2007 року №67-27-4/23, яка міститься у
матеріалах справи, ОСОБА_5 разом з своєю
матір'ю ОСОБА_6 з 1995 року проживають в
кімнаті житловою площею, 11,69 кв. м.,
загальною площею 17,86 кв.м. Вказане
приміщення ними приватизовано, крім
того сім'ї відповідача належить і
житловий будинок в смт. Богородчани. У
зв'язку із неможливістю витребування
даної інформації її представником у
суді першої інстанції було заявлено
клопотання про витребування доказів,
однак суд безпідставно відмовив у
задоволенні даного клопотання.

Поза увагою суду залишилась і та
обставина, що згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
частку відповідачки у квартирі, що
становить 6,5 кв.м. загальної площі, в т.ч.
4,87 кв.м. житлової площі, неможливо
виділити в натурі.

Посилаючись на зазначені обставини
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовну заяву.

В засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи скарги
підтримала з наведених у ній мотивів.

Представники ОСОБА_3 доводів скарги не
визнали посилаючись на
обґрунтованість висновків суду.

Вислухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
припинення права власності ОСОБА_3 на
частку в спільному майні завдасть їй як
співвласнику істотної шкоди, оскільки
грошова компенсація в сумі 4775,4 грн. є
незначною, а будь-якого іншого житла, в
тому числі на праві власності, у неї
немає.

Однак, повністю погодитися з таким
висновком місцевого суду колегія
суддів не може виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом.

Статтею 15 ЦК України передбачено право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства.

Отже, об'єктом захисту є порушене,
невизнане або оспорюване право чи
цивільний інтерес, саме вони є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту,
визначеного законами України, та
способів захисту права власності,
визначених статтею 16 ЦК.

Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи
на частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо: 1)
частка є незначною і не може бути
виділена в натурі; 2) річ є неподільною;
3) спільне володіння і користування
майном є неможливим; 4) таке припинення
не завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

При цьому позивачем, як випливає з
тексту даної статті, має бути «інший
співвласник».

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_4, унаслідок смерті якого
відкрилася спадщина на належне йому
майно, зокрема на 1/2 частину від 52/100
частин житлового будинку по АДРЕСА_1
(а.с.7,9).

Інша 1/2 частина від 52/100 частин цього
будинку належить позивачу (а.с.5), а 48/100 -
ОСОБА_7(а.с.48).

Як вбачається із довідки державного
нотаріуса Першої Івано-Франківської
державної нотаріальної контори
сторони є спадкоємцями після смерті
ОСОБА_4 Зокрема, позивач ОСОБА_2 є
спадкоємцем за заповітом, а відповідач
ОСОБА_3 - за законом (а.с. 10, 19).

Згідно ст. ст. 182, 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

З'ясовано, що як на день звернення до
суду з даним позовом, так і під час
розгляду справи сторонам свідоцтва про
право на спадщину не видавались, тому
вони не набули права власності на
спадкове майно. Крім того, як
встановлено в засіданні апеляційного
суду між ними існує також інший спір -
щодо дійсності заповіту померлого на
користь ОСОБА_2, рішення по якому судом
не прийнято.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно. Проте нормами цієї
статті, так само як й іншими нормами
цивільного права, не визначено
правових наслідків недотримання
такого обов'язку у виді втрати права на
спадщину.

Тобто, враховуючи вищенаведене
законодавець розмежовує поняття
«виникнення права на спадщину» та
«виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини», і пов'язує із виникненням
цих майнових прав різні правові
наслідки.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що ОСОБА_2 передчасно
пред'явлено до суду позов про
припинення права власності ОСОБА_3 на
частку у спільному майні та визнання за
нею права власності на цю частку.

Вирішуючи даний спір суд першої
інстанції на порушення статей 212, 214 ЦПК
України на вказані вимоги закону уваги
не звернув, не встановив, чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; у достатньому обсязі не
визначився щодо характеру спірних
правовідносин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
рішення, що призвело до неправильного
вирішення справи, не може залишатися в
силі і підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог з
наведених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 21 березня 2014 року та додаткове
рішення Івано-Франківського міського
суду від 02 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частку у спільному майні та визнання
права власності на частку у спільному
майні відмовити.

Зобов'язати ТУ ДСА України в
Івано-Франківській області повернути
ОСОБА_2, що проживає за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, кошти в
розмірі 5 000,00 грн., внесені на р/р
0355, МФО 836014, ЗКПО 2628964, згідно
квитанції №487_008_1/527 від 17.12.2008 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Г.П. Мелінишин

Судді:
Р.Й. Матківський

А.І. Шишко