Справа № 148/912/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 року
Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі : головуючого
судді Ковганича С.В.

при секретарі
Носулько К.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Тульчині
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Печерської сільської ради про визнання
права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом
до Печерської сільської ради про
визнання права власності на спадкове
майно, мотивуючи свої вимоги тим, що
08.09.2001 року його баба по лінії батька
ОСОБА_2 зробила заповітне
розпорядження, яким заповіла йому
після своєї смерті все своє майно.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла і після її
смерті відкрилася спадщина за
заповітом, яка складається із:
земельної ділянки площею 3,46 га,
розташованої на території Печерської
сільської ради, призначеної для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка їй належала відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Позивач являється єдиним спадкоємцем
після смерті ОСОБА_2 за заповітом і
спадщину прийняв. Однак, оформити право
власності на спадкове майно він не
може, оскільки померла втратила
державний акт на право власності.
Позивач отримав ксерокопію даного
державного акту на право власності на
земельну ділянку, яку посвідчено
відділом Держкомзему у Тульчинському
районі. Однак через відсутність
оригіналу правовстановлюючого
документу, в нотаріальному оформлені
права власності на спадкове майно,
нотаріусом Тульчинської державної
нотаріальної контори постановою від
01.04.2014 року відмовлено.

Вказані обставини змусили його
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надавши суду письмову заяву про
розгляд справи за його відсутності,
позов підтримує, на його задоволенні
наполягає.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву про визнання позову та розгляду
за відсутністю їх представника.

Дослідивши матеріали справи суд
встановив:

Відповідно до копії свідоцтва
про смерть - ІНФОРМАЦІЯ_2 померла -
ОСОБА_2 (а.с.7).

Постановою нотаріуса
Тульчинської державної нотаріальної
контори №121/02-32 ОСОБА_1 відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом на спадкове майно після
смерті ОСОБА_2, оскільки відсутній
правовстановлюючий документ на
спадкову земельну ділянку (а.с.6).

Позивач являється єдиним
спадкоємцем майна покійної ОСОБА_2, про
що свідчить копія заповіту від 08.09.2001
року зареєстрованого секретарем
Печерської сільської ради за №83 (а.с.9).

Згідно з копією державного акту
на право приватної власності на землю
серії ІІ-ВН № 005145 від 01.02.2003 року,
встановлено, що ОСОБА_2 належала
земельна ділянка площею 3,46 га,
розташована на території Печерської
сільської ради, призначена для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Вказаний державний акт на
право приватної власності на землю
складено в двох примірниках один із
яких знаходився у померлої і був
втрачений (а.с.10).

Також у довідці № 218 від 31.03.2014
року виданій виконкомом Печерської
сільської ради, зазначено, що ОСОБА_1 є
єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2
на підставі заповіту №83 від 08.09.2001 року
і інших спадкоємців передбачених
законом чи заповітом немає, також
вказується, що позивач прийняв
спадкове майно, яке складається з
земельної ділянки площею 3,46 га, право
на яку посвідчується актом на право
власності на земельну ділянку серії
ІІ-ВН №005145 (а.с.13).

За таких обставин, суд прийшов
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції
України, право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом. Права людини і громадянина
захищаються судом. Кожен має право
будь-якими не забороненими законом
засобами захищати свої права і свободи
від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9
Конституції України, ратифікована
Законом від 7.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод» 1950 року,
Першого протоколу та протоколів № 2,4,7
та 11 Конвенції» і є частиною
національного законодавства України,
встановлено, що кожен при вирішенні
питання щодо його цивільних прав та
обов'язків... має право на справедливий
і відкритий розгляд упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод встановлено, що
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений свого
майна, інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом або загальними принципами
міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України
встановлено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, в тому
числі і визнання права.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу,
зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220,
1222, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК
України встановлено загальні
положення про право власності, порядок
її набуття та припинення права
власності.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, що
відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК
України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.1261 ЦК України).

За змістом ст. 1269 цього ж Кодексу,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини. Вказані
норми врегульовані ч.1 ст.1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове
майно підлягає захисту у спосіб,
передбачений статтею 392 ЦК України,
що відповідає правовій позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладеній у п. 3.1.
Інформаційного листа «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року.

Таким чином, із аналізу вищевказаних
правових норм, судом встановлено, що
позивачем було дотримано всіх
визначених законодавцем обставин для
набуття права власності на спадщину.
Однак своє право він не взмозі
реалізувати, в зв'язку з чим дане право
підлягає судовому захисту, а відтак в
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за законом чи заповітом
має право прийняти спадщину. Незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вище викладене,
дослідивши обставини справи,
перевіривши їх доказами, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, виходячи з
принципів розумності, виваженості та
справедливості, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 в заявлених ним межах та про
існування правових підстав для їх
задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судовий збір сплачений позивачем,
підлягає зарахуванню в прибуток
держави.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 41, 45 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, ст. ст.
328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258,
1261, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11, 15,
18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд-

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Печерської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жителем АДРЕСА_1 право власності на
спадкове майно після смерті ОСОБА_2,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме на:

- земельну ділянку площею 3,46 га
призначену для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Печерської сільської ради
Тульчинського району.

Рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подачі апеляційної скарги через
Тульчинський районний суд Вінницької
області.

Особи, які брали участь в справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя