Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Карташов О.Ю.
Справа № 2-356/12
Провадження № 22ц/782/1178/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня «07» дня Колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Оробцова Р.І.

при секретарі Веселові С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу

Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 лютого 2014 року

по цивільній справі за заявою

ОСОБА_2 про скасування постанови
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною
заявою, в якій просив скасувати
постанову державного виконавця
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ від
15.10.2013 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження; видати ухвалу суду, якою
зобов'язати відділ реєстрації речових
прав на нерухоме майно зняти арешт та
заборону на відчуження з квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 лютого 2014 року заяву
ОСОБА_2 про скасування постанови
державного виконавця Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції - залишено без розгляду.

Не погодившись із зазначеною ухвалою
суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій ставить питання про скасування
ухвали суду, як постановленої з
порушенням норм процесуального права,
та постановлення ухвали про
задоволення його вимог.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно постанови від 15.10.2013 року,
винесеної державним виконавцем
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ
Халєфовим Д.З., було накладено арешт на
62/100 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1
та заборонено відчужувати вищевказане
майно, яке належить заявникові на праві
часткової власності, лише в межах суми
боргу.

Залишаючи заяву без розгляду, суд
першої інстанції, посилаючись на
положення ст. 73 ЦПК України, п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 26.12.2003 року «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження», виходив з
того, що із заявою про скасування
постанови державного виконавця
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ
заявник звернувся до суду 19.02.2014 року
(згідно штампу вхідної кореспонденції
Ленінського районного суду м.
Луганська, вх. № 5652), однак при цьому
останнім не надано доказів у
підтвердження того, що він дійсно, лише
19.02.2014 року отримав оскаржувану ним
постанову від 15.10.2013 року, що не дає
можливості зробити безспірний
висновок, щодо додержання заявником
строку, встановленого для подання
скарги до суду.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Однак ухвала суду не відповідає
зазначеним вимогам.

В силу ст. 383 ЦПК України, учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб. Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, а саме у виконавчому
документі, у спосіб та в порядку,
встановленого виконавчим документом і
цим Законом.

Так, суд першої інстанції, в порушення
вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України не
перевірив доводів заявника, не
дослідив матеріали виконавчого
провадження, з яких вбачається, що саме
19.02.2014 року представником заявника була
отримана копія постанови від 15.10.2013
року.

У судовому рішенні відсутні висновки
щодо існування обставин, які мають
значення для вирішення спору в частині
заявлених ОСОБА_2 вимог, дані про їх
з'ясування під час розгляду справи
відсутні.

Порушення судом при розгляді справи
норм процесуального права
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для її
правильного вирішення, тому ухвала
суду першої інстанції не може
вважатись законною і обґрунтованою та
в силу ч. 3 ст. 312 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 303, п. 4 ч.2 ст. 307, 312 , 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області, ~

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ~
задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Луганська від 26 лютого 2014 року ~
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: