Єдиний унікальний номер 254/9786/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1935/2014
Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Зінов'євої
А.Г.

суддів Ларіної
Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 17 січня 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Шахтоуправління «Донбас»
про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 17 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто з ПАТ «Шахтоуправління
«Донбас» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 14 000,00 грн.; вирішено
питання про судовий збір.

Зазначене рішення оскаржив позивач, в
апеляційній скарзі просив рішення суду
першої інстанції змінити, задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що сума стягнутої з
відповідача моральної шкоди не
відповідає глибині та тяжкості
перенесених позивачем моральних
страждань від отриманих на виробництві
захворювань. Вказує, що з 2004 року
працював на підприємстві відповідача
гірничим робітником з ремонту гірничих
виробіток та прохідником з повним
робочим днем. Відповідно до висновку
МСЕК, 11 липня 2013 року позивачу вперше
встановлено 65 % стійкої втрати
професійної працездатності за
сукупністю захворювань: 40 % - хронічна
радикулопатія, 20 % - хронічний бронхіт, 5
% - туговухість.

Крім того, вказує, що працюючи у
відповідача гірничим робітником з
ремонту гірничих виробіток,
прохідником, він виконував роботи з
відбійним молотком, перфоратором,
роботи з монтажу металоарочної крепі з
переміщенням тяжкості вагою до 80 кг,
вагою до 120 кг - втрьох на відстань до 10
метрів - 25 % часу у зміну, та інші тяжкі
роботи в умовах шкідливих виробничих
факторів. Засоби індивідуального
захисту не видавались,
лікувально-профілактичні заходи на
підприємстві не проводились. На думку
апелянта, все вищенаведене є причиною
виникнення у нього професійних
захворювань.

Крім того, апелянт вказує, що доказом
того, що професійне захворювання
позивач отримав саме на підприємстві
відповідача, є акт розслідування
причин виникнення хронічного
професійного захворювання від 18 червня
2013 року, де зазначені причини та
обставини виникнення професійних
захворювань, рекомендовано
виконуючому обов'язки директора ПАТ
„Шахтоуправління „Донбас" провести
ряд заходів з метою запобігання
розвитку професійних захворювань, що
свідчить про порушення безпеки охорони
праці на підприємстві.

Сторони в судове засіданні
апеляційного суду не з'явились, про
дату, час та місце слухання справи
повідомлені належним сином - листом з
повідомленням та телефонограмами від 13
лютого 2014 року №№ 4587,4588, які
зареєстровані у журналі телефонограм
№ 4, тому на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України справу розглянуто за їх
відсутністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали цивільної справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 дійсно перебував у
трудових відносинах та працював на
вугледобувному підприємстві ДП
«Шахтоуправління «Донбас», що
підтверджується копією трудової
книжки позивача, цей факт не
оспорюється відповідачем.

За висновком МСЕК від 11 липня 2013 року
позивачу ОСОБА_1 вперше було
встановлено 65 % втрати професійної
працездатності за сукупністю
захворювань: 40 % - хронічна
радикулопатія, 20 % - хронічний бронхіт, 5
% - туговухість. крім того, захворювання
позивача підтверджено медичним
висновком Центральної
лікарсько-експертної комісії про
наявність професійного характеру
захворювання, виданим „Інститутом
медицини праці національної академії
медичних наук України."

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що пошкодження здоров'я позивача, яке
виникло у період виконання ним своїх
трудових обов'язків, заподіяло йому
моральну шкоду, але, приймаючи до уваги
доводи відповідача, суд вирішив, що
варто зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди з 20 000 грн. до 14 000 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

На підставі вказаної норми
матеріального права і відповідно до
встановлених обставин справи, суд
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що за відсутності обов'язку Фонду
сплатити потерпілому моральну шкоду та
на підставі правил ст. 237-1 КЗпП України,
саме власник або уповноважений ним
орган несе відповідальність за
моральні страждання, які зазнав
потерпілий внаслідок пошкодження його
здоров'я.

Виходячи з наведеного та враховуючи
конкретні обставини справи,
апеляційний суд вважає за можливе
погодитися з розміром моральної шкоди,
визначеної судом першої інстанції.
Оскільки визначаючи розмір моральної
шкоди, суд врахував характер та ступень
порушення соціальних зв'язків,
додаткових зусиль, необхідних для
організації життя позивача, стан
здоров'я позивача, ступень втрати
професійної працездатності, глибину
фізичних і моральних страждань та
стягнув грошову компенсацію у розмірі
14 000 грн.

Доводи апеляційної скарги, щодо
непогодження позивача з розміром суми
моральної шкоди, апеляційний суд
приймає критично, оскільки вони не
спростовують висновків суду, нових
доказів суду не надано, апеляційний суд
позбавлений можливості переоцінювати
надані суду першої інстанції докази,
які не спростовано.

Доводи позивача, що професійне
захворювання позивач отримав саме на
підприємстві відповідача знайшли
відображення у рішенні суду, підстави
для зміни відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідачем не видавались засоби
індивідуального захисту,
лікувально-профілактичні заходи на
підприємстві не проводились,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки зазначені доводи не є
підставами для збільшення розміру суми
відшкодування моральної шкоди, були
оцінені судом першої інстанції. До того
ж, зазначені порушення відповідачем
законодавства про працю відповідно до
ст. 39 КЗпП України, є підставою для
розірвання трудового договору. З копії
трудової книжки, вбачається, що позивач
звільнений з підприємства-відповідача
за п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі).

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження суду першої
інстанції, висновки суду не
спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не обґрунтовані і не спростовують
висновків суду. В рішенні суд навів
мотиви, з яких він дійшов висновку про
визначення розміру суми відшкодування
моральної шкоди, а також навів мотиви, з
яких він приймає до уваги заперечення
відповідача та оцінив докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, що відповідає вимогам ст.213
ЦПК України.

При встановлені зазначених фактів і
постановленні рішення судом першої
інстанції не порушено норм
процесуального права та правильно
застосовано норми матеріального права,
тому підстави для скасування рішення
суду відсутні.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 17 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: