Справа № 367/736/14 Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/3011/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів
Таргоній Д.О., Поліщука М.А.

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою заступника
прокурора Київської області на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 20 березня 2014 року у справі
за позовом прокурора м. Ірпеня в
інтересах Бучанської міської ради
Київської області до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року прокурор м. Ірпеня
звернувся з вказаним позовом до суду
посилаючись на те, що прокуратурою
міста Ірпеня проведено перевірку
додержання вимог законодавства по
сплаті відновної вартості зелених
насаджень до місцевого бюджету. В ході
перевірки встановлено, що рішенням
Бучанської міської ради № 787-30-У від 24
квітня 2008 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 у власність площею 0,1000
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1, а також
зобов'язано провести сплату відновної
вартості зелених насаджень у сумі 88 141,64
гривен відповідно до затвердженого
розрахунку від 22 лютого 2008 року.

ОСОБА_1 отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№ 677052 без оплати відновної вартості
зелених насаджень.

Враховуючи те, що земельна ділянка, яка
надана у власність ОСОБА_1, надавалася з
земель запасу Бучанської міської ради,
тому сума відновної вартості від
зелених насаджень повинна надходити до
місцевого бюджету м. Буча. Таким чином
невиконання відповідачем зобов'язання
щодо сплати відновної вартості за
зелені насадження на виділеній
земельній ділянці спричинили
недоотримання коштів місцевого
бюджету Бучанської міської ради
Київської області в сумі 88 141,64 гривень.

Щодо строків позовної давності, то про
наявну заборгованість по сплаті за
зелені насадження прокуратурі міста
Ірпеня стало відомо в червні 2013 року в
ході проведення перевірки щодо повноти
вжитих заходів представницького
характеру для стягнення коштів по
заборгованості по сплаті відновної
вартості за зелені насадження, у
зв'язку з чим строк позовної давності
для звернення до суду з вказаним
позовом не пропущений.

В зв'язку із викладеними обставинами,
прокурор просив стягнути з відповідача
заборгованість по сплаті коштів за
відновну вартість зелених насаджень в
розмірі 88 141,64 гривень.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 20 березня 2014 року
в задоволенні позову відмовлено за
спливом позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
заступник прокурора Київської області
подав апеляційну скаргу, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

В доводах апеляційної скарги вказує на
те, лист прокуратури м. Ірпеня № 38-6324
від 08 серпня 2009 року, на який послався
суд як доказ пропуску позовної
давності, не містить переліку осіб,
якими не сплачено кошти за відновну
вартість земельних насаджень, та чи є в
їх переліку відповідач по справі. А
тому суд першої інстанції помилково
дійшов до висновку, що позивачу факт
заборгованості відповідача перед
Бучанською міською радою було відомо
ще у 2009 році.

Даний факт став відомий прокуратурі м.
Ірпеня лише в червні 2013 року в ході
проведення перевірки щодо повноти
вжитих заходів представницького
характеру для стягнення коштів по
заборгованості зі сплати відновної
вартості зелених насаджень, а тому
перебіг позовної давності має
починатися саме з червня 2013 року.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі позивач просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення, виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Бучанської міської ради
Київської області від 24 квітня 2008 року
№ 787-30-У затверджено ОСОБА_1 проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність площею 0,1000 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1; передано
ОСОБА_1 в приватну власність земельну
ділянку, площею 0,1000 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1; попереджено ОСОБА_1, що
приступити до використання земельної
ділянки можна тільки після
встановлення межових знаків на
місцевості та отримання документа, що
посвідчує право користування
земельною ділянкою (державний акт);
ОСОБА_1 провести сплату відновної
вартості зелених насаджень у сумі 88 141,64
гривень відповідно до затвердженого
розрахунку від 22 лютого 2008 року.

Згідно Акту № 170 обстеження зелених
насаджень, що підлягають видаленню від
19 лютого 2008 року комісія, призначена
виконавчим комітетом Бучанської
міської ради розпорядженням № 125 від 04
червня 2007 року оглянула зелені
насадження та визначила, що на
відведеній земельній ділянці
знаходяться двадцять дев'ять дерев, з
них: 19 сосен діаметром 42-44 см віком 94
роки у задовільному стані та 10 сосен
діаметром 42-46 см віком 94 роки у
незадовільному стані; зелені
насадження, що залишаються на місці на
час будівництва передаються на
збереження ОСОБА_1.

Згідно розрахунку відновної вартості
зелених насаджень в м. Буча по вул.
Патріотів, 7 від 22 лютого 2008 року,
проведеного відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 1 серпня
2006 року № 1045 п.2, загальна сума
відновної вартості становить 88 141,64
гривень.

20 листопада 2008 року ОСОБА_1 отримав
державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку серії ЯЖ №
677052 .

Згідно рішення Бучанської міської ради
Київської області від 28 січня 2010 року №
1695-61-5 «Про сплату відновної вартості
зелених насаджено та видалення зелених
насаджень на земельних ділянках» при
затвердженні проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, громадянам сплачувати відновну
вартість зелених насаджень, які
підпадають під пляму забудови, решту
зелених насаджень передавати на
зберігання, видалення яких проводити
лише з дозволу виконавчого комітету
Бучанської міської ради та сплати їх
відновної вартості.

Відповідно до листа прокуратури міста
Ірпеня Київської області від 08 вересня
2009 року № 38-6324 на ім."я Бучанського
міського голови ОСОБА_3 його звернення
щодо недоотримання бюджетом коштів від
сплати відновної вартості зелених
насаджень прокуратурою м. Ірпеня
розглянуто по суті, встановлено що у 2008
році Бучанської міською радою
затверджено 92 громадянам проекти
землеустрою щодо відведення у
власність земельних ділянок в м. Буча
та зобов'язано сплатити відновну
вартість зелених насаджень на загальну
суму 6957159,33 гривень.

Встановлено, що згідно рахунку-фактури
№ 64/14, виданого ОСОБА_1 27 січня 2014 року,
відновна вартість зелених насаджень -
дуб-4 шт. становить 5 390,16 гривень; згідно
квитанції № 16204714 від 28 січня 2014 року
ОСОБА_1 сплатив відновну вартість
зелених насаджень дуб в розмірі 5 390,16
гривень.

Залиша Відмовляючи у задоволенні
позову суд першої інстанції виходив з
того, що позов поданий поза межами
позовної давності, оскільки про
заборгованість відповідача по сплаті
відновної вартості зелених насаджень
прокурору було відомо ще у 2009 році, що
підтверджується листом прокуратури м.
Ірпеня від 08 вересня 2009 року, вих. №
38-6324, а з позовом прокурор звернувся
лише в лютому 2014 року.

Судова колегія погоджується із такими
висновками суду виходячи із
наступного.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивачем за позовом, пред'явленим
прокурором, який відповідно до ст. 45 ЦПК
України звернувся до суду в інтересах
інших осіб, у всіх випадках є та особа,
фізична чи юридична, на захист прав і
законних інтересів яких він заявив
позов. Це визначено також ст. 36-1 Закону
України "Про прокуратуру" та ст. ст. 38, 46
ЦПК України.

У даному випадку прокурор не є
позивачем, а звернувся до суду в
інтересах держави в особі Бучанської
міської ради Київської області.

У відповідності до ст. ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Таким чином, початок перебігу позовної
давності пов'язаний з обізнаністю тієї
особи, якій належить порушене право.

Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

У відповідності до п.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позову за спливом
позовної давності, оскільки прокурору
про невиконання рішення Бучанської
міської ради в частині сплати
громадянами відновної вартості
зелених насаджень було відомо з 2009
року. При цьому відповідачем був
наданий доказ на доведення цих
обставин, а саме лист прокурора
м.Ірпіня на адресу Бучанського
міського голови від 08.09.2009 року. В цьому
листі прокурор м.Ірпеня давав
відповідь міському голові на його
звернення саме щодо недоотримання
місцевим бюджетом коштів від сплати
відновної вартості зелених насаджень.

З посиланням на п. 11 Порядку видалення
дерев, кущів, газонів і квітників у
населених пунктах, затвердженого
Постановою КМУ № 1045 від 01.08.2006 р.
прокурор у листі зазначав, що Бучанська
міська рада не повинна була передавати
громадянам земельні ділянки у приватну
власність без сплати відновної
вартості зелених насаджень.

Також прокурор вказував на те, що
судова практика з розгляду позовів про
стягнення відновної вартості зелених
насаджень відсутня і прокуратурою
м.Ірпеня готується пробний позов про
стягнення відновної вартості зелених
насаджень. Після встановлення судової
практики розгляду цивільних спорів із
вказаного питання прокуратурою
м.Ірпеня буде прийнято відповідне
рішення щодо заявлення в інтересах
Бучанської міської ради позову про
стягнення з громадян вищевказаних
коштів. (а.с.39)

В силу вимог ст.57-60 ЦПК України
прокурор мав спростувати надані
відповідачем докази подачі позову поза
межами позовної давності, а саме надати
докази того, що в 2009 році він не знав і
не міг знати про порушення прав держави
в особі Бучанської міської ради на
отримання від відповідача коштів на
сплату відновної вартості зелених
насаджень.

Судова колегія погоджується із
висновком суду першої інстанції в тій
частині, що прокурор не спростував
надані відповідачем докази пропуску
прокурором позовної давності.

Підтримуючи доводи апеляційної скарги
щодо спростування висновків суду в
частині пропуску прокурором позовної
давності, представник прокуратури
Київської області посилався на те, що в
листі прокурора м.Ірпіня від 08.09.2009
року не йшлося конкретно про
відповідача ОСОБА_1, а тому цей лист не
міг бути прийнятий судом першої
інстанції як доказ обізнаності
прокурора про несплату саме
відповідачем ОСОБА_1 коштів до
місцевого бюджету. При цьому
представник прокуратури Київської
області посилався як на доказ початку
перебігу позовної давності на
постанову про проведення перевірки від
06.06.13 року. Однак вказана постанова
також не містить доказів того, що
перевірялись обставини не сплати
відповідачем ОСОБА_1 відновної
вартості зелених насаджень. Як
вбачається із змісту листа від 08.09.2009
року (а.с.39) так і із змісту Постанови
про проведення перевірки від 06.06.2013
року (а.с.6) розглядалась інформація
надана Бучанською міською радою щодо
недоотримання місцевим бюджетом
коштів по сплаті відновної вартості
зелених насаджень у сумі 6 951 159,33 грн.
Тобто і в 2009 році, і в 2013 році
Бучанський міський голова звертався
щодо одного і того же факту, а саме
несплати громадянами, які отримали
земельні ділянки у 2008 році відновної
вартості зелених насаджень, які
знаходились на цих земельних ділянка, в
сумі 6 951 159.333 грн..

Судова колегія погоджується із
запереченнями відповідача проти
апеляційної скарги, які зводились до
того, що Бучанська міська рада була
обізнана про порушення її права і не
була обмежена у своєму праві
звернутись до суду з відповідним
позовом. Звернення же прокурора поза
межами позовної давності в інтересах
держави в особі Бучанської міської
ради лише на підставі постанови про
проведення перевірки без доведення
тих обставин, що ні позивач, ні прокурор
не знали і не могли знати про порушене
право позивача суперечить нормам
права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд
вирішує справи відповідно до
Конституції України, законів України
та міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Конвенція про захист прав людини і
основоположних свобод ратифікована
Україною Законом України "Про
ратифікацію Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод 1950 року,
Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7
та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997
року і набрала чинності для України 11
вересня 1997 року.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(далі - Конвенція) встановлює, що кожен
має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини,
юрисдикція якого поширюється на всі
питання тлумачення і застосування
Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції)
наголошує, що «позовна давність - це
законне право правопорушника уникнути
переслідування або притягнення до суду
після закінчення певного періоду після
скоєння правопорушення. Терміни
позовної давності, що є звичайним
явищем в національних законодавствах
держав - учасників Конвенції, виконують
кілька завдань, у тому числі
забезпечують юридичну визначеність та
остаточність, запобігаючи порушенню
прав відповідачів, які можуть
трапитись у разі прийняття судом
рішення на підставі доказів, що стали
неповними через сплив часу» (судове
рішення від 20 вересня 2011 р. у справі ВАТ
«Нафтова компанія «Юкос» проти
Російської Федерації, п. 570, та судове
рішення від 22 жовтня 1996 р. у справі
Стаббінгс та інші проти Сполученого
Королівства, п. 51).

Таким чином, обмеження строку для
розгляду спору стимулює учасників
процесу до надання доказів, підвищує їх
достовірність і тим сприяє
встановленню судом істини, а відтак -
ефективному поновленню порушеного
права. Крім того, встановлення строку
позовної давності сприяє стабілізації
цивільних правовідносин, усуненню
невизначеності у відносинах між їх
учасниками.

З врахуванням наведеного, судова
колегія вважає, що Бучанська міська
рада і прокурор м.Ірпеня, який
пред»явив позов в інтересах держави в
особі Бучанської міської ради могли
знати і знали про порушення права
позивача на отримання коштів до
бюджету від відповідача ОСОБА_1 з
вересня 2009 року, а тому цей місяць є
початком перебігу позовної давності,
яка закінчилась у вересні 2012 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про
неналежність доказу, а саме листа
прокурора м.Ірпеня від 08.02.2009 року,
оскільки він наданий у копії, то ці
доводи також не спростовують
висновків суду, оскільки прокурор в
судовому засіданні першої інстанції не
спростовував цей доказ і не
скористався наданим йому ч.2 ст. 64 ЦПК
правом на вимагання від відповідача
подання оригіналу цього листа. А тому
посилання прокурора в апеляційній
скарзі на те, що суд не витребував
оригінал цього документа, не
ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: