Справа № 429/2560/13-ц
Номер провадження 2/429/44/14
РІШЕННЯ

Іменем України

19 лютого 2014 року
Слов`яносербський районний суд
Луганської обл.

в складі: головуючого судді
Кобзій Т.І.

при секретарі
Андрєєвій Ю.С.,

з участю позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідачки
ОСОБА_3,

представника відповідачки ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в сел.
Слов`яносербськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення коштів на утримання будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом, посилаючись на ту обставину,
що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1
його дружина та мати відповідачок,
ОСОБА_7, спадщину не оформила, та
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Після смерті
ОСОБА_6 спадщину прийняв його син
ОСОБА_8 у 1979 році, і згідно свідоцтва про
право на спадщину за ним було визнано
право власності на будинок,
розташований у АДРЕСА_1.

На час звернення ОСОБА_8 за прийняттям
спадщини у 1979 році відповідачки були
повнолітніми і про факт оформлення
спадщини ОСОБА_8 вони були повідомлені,
проте до нотаріальної контори не
зверталися і своє право на спадщину не
оспорили.

8 лютого 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину та визнання за
ними права власності на спадкове майно.
Судова колегія апеляційного суду
Луганської області винесла рішення,
яким задовольнила позовні вимоги
позивачів та визнала за ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 в порядку спадкування за
законом право на спадщину за кожною по
1/8 частині домоволодіння,
розташованого в АДРЕСА_1.

У відповідністю зі ст. 556 Цивільного
кодексу Української РСР спадкоємці,
які прийняли спадщину, відшкодовують у
межах дійсної вартості спадкового
майна необхідні витрати, яких зазнали
треті особи по догляду за спадкодавцем
під час його хвороби, на похорони
спадкодавця, а також по охороні
спадкового майна і по управлінню ним.

Відповідно до ст. 1285 Цивільного кодексу
України «Особа, яка управляє
спадщиною, має право на вчинення
будь-яких необхідних дій, спрямованих
на збереження спадщини до з'явлення
спадкоємців або до прийняття спадщини.
Особа, яка управляє спадщиною, має
право на плату за виконання своїх
повноважень».

Починаючи з 1967 року домоволодіння
АДРЕСА_1 знаходилося в охороні і по
управлінню ним у ОСОБА_8, а потім - у
позивачки ОСОБА_1

Враховуючи той факт, що за
домоволодінням був потрібен постійний
догляд, необхідно було підтримувати
домоволодіння з метою запобігти
руйнуванню, постійно проводилося
поліпшення помешкань домоволодіння.

Так, на підставі договору будівельного
підряду від 09.06.2008 року між позивачкою
та ТОВ «ПКК Лугабуд» були виконані
ремонтні роботи по домоволодінню на
загальну суму 28439,06 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт.
Крім того, було придбано майно
відповідно до рахунків від 02.09.2008 року
на загальну суму 5616,84 грн., від 05.09.2008
року - на загальну суму 1460 грн. 15 жовтня
2009 року по договору між позивачкою та
ТОВ «ПКК Лугабуд» були поставлені 6
віконних метало пластикових блоків на
загальну суму 6387,10 грн.. Крім того, було
придбано майно на суму 4463,24 грн.

Всього було проведено робіт та
придбано матеріалів на поліпшення
домоволодіння на загальну суму 46366,24
грн.. Враховуючи, що відповідачки
отримали у спадок по 1/8 частині
домоволодіння, позивачка просила суд
стягнути з кожної з них на її користь
витрати в сумі по 5795 грн. 78 коп. та
судовий збір.

В доповненні до позовної заяви
позивачка, посилаючись на ст.ст. 151, 156, 177
Житлового кодексу України, якими
передбачено обов'язок громадян
забезпечувати схоронність житлових
приміщень, на ст.. 163 Житлового кодексу
України щодо зберігання займаного
житлового приміщення за тимчасово
відсутнім наймачем чи членом його сім'ї
та на ст. ст. 151, 156 Житлового кодексу,
якими передбачено, що власник квартири,
повнолітні члени його сім'ї зобов'язані
брати участь у витратах по утриманню
квартири та при домової території і
ст.. 64 Житлового кодексу України щодо
обов'язку члена сім'ї нести разом з
наймачем солідарну майнову
відповідальність по зобов'язанням з
оплати за квартиру та комунальні
послуги, та обґрунтовуючи свої
додаткові вимоги про те, що за період з
2006 року нею були сплачені грошові кошти
за газ в розмірі 12256,93 грн., за воду - 2048,85
грн., за електроенергію -2589,95 грн., а
всього на суму 16895,73 грн., просила
стягнути з відповідачок витрати по
технічному обслуговуванню будинку і
при будинкової території та плату за
комунальні послуги в розмірі по 2111 грн.
96 коп. з кожної.

Відповідачки позов не визнали, в
наданих суду запереченнях пояснили, що
після смерті ОСОБА_6, якому належало
домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1,
свідоцтво про право власності на
спадщину на зазначене домоволодіння в
порядку спадкування за законом 11.08.1979
року отримав його син, ОСОБА_8. На
момент оформлення спадщини ОСОБА_8
відповідачки не зверталися до
нотаріальної контори за оформленням
спадщини та своє право на спадщину не
оформили. В зазначеному домоволодінні
ОСОБА_8 проживав до своєї смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3, користувався ним на свій
розсуд. Після смерті ОСОБА_8 спадщина
перейшла до його доньки, позивачки по
справі, яка 11.01.2010 року отримала
свідоцтво про право на спадщину та
зареєструвала його в КП «Бюро
технічної інвентаризації»
Слов`яносербської районної ради.

Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Тобто, за
загальним правилом право власності на
нерухоме майно може виникати лише з
моменту його державної реєстрації.
Виходячи з викладеного, позивачка
набула права власності на спадкове
майно після смерті свого батька, після
чого стала розпоряджатися будинком за
своїм розсудом. У відповідністю зі ст..
322 Цивільного кодексу України власник
майна зобов'язаний утримувати його.
Саме тому позивачка утримувала
належний їй в порядку спадкування
будинок, здійснювала в ньому поточний
ремонт, поліпшувала саме свої
житлово-побутові умови, на власний
розсуд оцінювала об'єм ремонтних робіт.
Жодного висновку чи експертизи щодо
необхідності проведення таких
ремонтних робіт позивачкою не надано.
До цього часу відповідачами не
зареєстровано в установленому порядку
право власності, тому вони не є
власниками частини домоволодіння
відповідно до Цивільного кодексу.

Просили в позові відмовити.

В судовому засіданні позивачка
заявлені вимоги підтримала у повному
обсязі, пояснила, що проживала тривалий
час в спірному будинку, проводила
ремонтні роботи для себе та своєї сім'ї,
а потім виявилося, що не для себе, а для
відповідачок.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилась, надіслала суду
заяву про розгляд справи за її
відсутності, за участю її представника
ОСОБА_5.

Відповідачка ОСОБА_3 та представник
відповідачки ОСОБА_4, ОСОБА_5, з позовом
не згодні, послалися на ті доводи, які
зазначені в запереченнях проти позову,
вимоги доповнення до позовної заяви не
визнали, оскільки відповідачки не
проживають в будинку тривалий час, в
т.ч. в період з 2006 року, за який
позивачкою пред'явлені квитанції про
сплату комунальних послуг, жодними
комунальними послугами не
користувалися, тому оплачувати їх не
повинні. Позивачка проживала в будинку,
користувалася тими послугами, які
оплачувала і повинна була оплачувати, у
відповідності з законом. Просили в
позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши сторони, їх представників,
суд знаходить позовні вимоги не
підлягаючими задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України обставини
цивільних справ встановлюються судом
за принципом змагальності. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог або заперечень. Згідно ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
наданих сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, доказів.
Крім того, згідно ст..60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або
заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що
після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилося спадкове майно
у вигляді домоволодіння, розташованого
в АДРЕСА_1. Спадщину фактично прийняли
дружина померлого - ОСОБА_7, син ОСОБА_8,
доньки померлого: ОСОБА_4 та ОСОБА_3., але
право на спадщину до 1979 року не
оформили. На час звернення ОСОБА_8 у 1979
році до нотаріальної контори за
оформленням спадщини після смерті
батька ОСОБА_6, його мати ОСОБА_7 вже
померла, а сестри ОСОБА_4 та ОСОБА_3
(відповідачки по даній справі)
відмовилися від спадщини на користь
брата ОСОБА_8 після смерті матері. Інших
осіб, які б звернулися із заявами про
прийняття спадщини, на той час не було.
11.08.1979 року нотаріусом було видано
свідоцтво про право на спадщину на все
домоволодіння на ім'я сина померлого
ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер.
Спадщину після його смерті прийняла та
11.01.2010 року отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом у
Слов`яносербській державній
нотаріальній конторі на домоволодіння,
розташоване в АДРЕСА_1, його донька,
позивачка по справі ОСОБА_1.

В 2010 році ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину та визнання права
власності на спадкове майно. Рішенням
колегії суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Луганської області від 16 листопада 2010
року було скасовано рішення
Слов`яносербського районного суду від
21.06.2010 року про відмову в позові ОСОБА_4
та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ухвалено
рішення, яким визнано за кожною з
позивачок право власності на 1/8
частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
та визнано, що ОСОБА_8 успадкував після
смерті ОСОБА_6 в порядку спадкування за
законом ? частки домоволодіння АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 травня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про визнання фактів, визнання свідоцтв
частково недійсними та визнання права
власності на частку домоволодіння,
було визнано частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 11.01.2010 року, видане
державним нотаріусом
Слов`яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області на ім'я ОСОБА_1 після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Суд
визнав, що ОСОБА_1 успадкувала після
смерті ОСОБА_8 в порядку спадкування за
законом ? частки домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом
Слов`яносербської державної
нотаріальної контори Луганської
області 11.01.2010 року, зареєстрованого в
реєстрі № 2-12.

Проте, до цього часу жодна зі сторін не
зареєстрували в Державному реєстрі
прав на нерухоме майно зазначене
рішення суду та до цього часу право на
все домоволодіння зареєстровано за
позивачкою ОСОБА_1

В обґрунтування позову позивачка
посилається на вимоги закону, а саме:
ст.. 556 Цивільного кодексу УРСР та
відповідно ст. 1285 Цивільного кодексу
України, якими передбачено право на
відшкодування витрат по управлінню
спадковим майном особою, яка управляє
спадщиною.

Відповідно до ст. 1285 Цивільного кодексу
України «Якщо у складі спадщини є
майно, яке потребує утримання,
догляду, вчинення інших фактичних чи
юридичних дій для підтримання його в
належному стані, нотаріус, а в
населених пунктах, де немає нотаріуса,
- відповідний орган місцевого
самоврядування, у разі відсутності
спадкоємців або виконавця заповіту
укладають договір на управління
спадщиною з іншою особою. Особа, яка
управляє спадщиною, має право на плату
за виконання своїх повноважень». Ст. 61
Закону України «Про нотаріат»
передбачено, що для охорони
спадкового майна нотаріуси та
посадові особи органів місцевого
самоврядування провадять опис майна і
передають його на зберігання
спадкоємцям або іншим особам. Статтею 62
цього Закону передбачено, що хранителі,
опікуни та інші особи, яким передано на
зберігання спадкове майно, якщо вони не
є спадкоємцями, мають право одержати
від спадкоємців винагороду за
зберігання спадкового майна в
розмірі, передбаченому чинним
законодавством України. Вказані особи
також мають право на відшкодування
необхідних витрат по зберіганню і
управлінню спадковим майном, за
вирахуванням фактично одержаної
вигоди від використання цього майна.

Виходячи з викладеного, право на
відшкодування витрат за зберігання
спадкового майна мають по-перше: особи,
з якими нотаріусом (органом місцевого
самоврядування) укладено договір на
управління спадщиною за відсутності
спадкоємців: а по-друге: якщо вони не є
спадкоємцями.

Позивачка, по-перше, є спадкоємцем на
майно померлого батька ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3, спадщину прийняла
та отримала свідоцтво про право на
спадщину. Крім того, витрати, які вона
просить відшкодувати з відповідачок,
не є витратами по зберіганню і
управлінню спадковим майном, а є
фактично витратами на проведення
ремонтних робіт для поліпшення
житлових умов. Згідно будинкової книги
позивачка проживає в спірному
домоволодінні з 2004 року по цей час.
Власником домоволодіння з 1979 року по
день смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3, був
батько позивачки ОСОБА_8, а з 11.01.2010
року, у відповідності з свідоцтвом про
право на спадщину - позивачка ОСОБА_1.
Частина витрат на ремонтні витрати по
домоволодінню за період по день смерті
батька, тобто на суму 35515 грн. 90 коп.,
взагалі була понесена позивачкою в
період, коли власником домоволодіння
був її батько ОСОБА_8, а вона проживала
разом з ним в якості члена його сім'ї.
Тому її посилання на те, що вона понесла
ці витрати у зв'язку з управлінням
спадкового майна, є безпідставними.
Решта витрат на заміну вікон на метало
пластикові були понесені в період
після смерті батька та до прийняття
позивачкою спадщини, проте вони також
не є витратами по управлінню спадковим
майном з підстав, зазначених раніше.

Посилання позивачки на ст.. 556
Цивільного кодексу УРСР є також
безпідставними, оскільки спірні
правовідносини склалися за період з 2008
року, тобто за час дії Цивільного
кодексу України.

Оскільки позивачкою заявлені вимоги
про відшкодування витрат з посиланням
на те, що ці витрати є витратами по
управлінню спадковим майном, суд
відповідно до ст..11 ЦПК України
розглядає справу в межах саме цих
вимог.

Додаткові позовні вимоги позивачки
щодо стягнення з відповідачок частини
понесених позивачкою витрат за
використаний газ, воду та
електроенергію задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Ст. 151 Житлового кодексу України
передбачено обов'язок громадян, які
мають в приватній власності жилий
будинок, забезпечувати його
схоронність, проводити його ремонт та
утримувати в порядку придомову
територію, а відповідно до ст.. 156 ЖК
України члени сім'ї власника житлового
будинку, які проживають разом з ним в
будинку, зобов'язані брати участь у
витратах по утриманню будинку і при
домової території та проведенню
ремонту.

Позивачка просить суд стягнути з
відповідачів пропорційно належним їм
частинам будинку понесені нею витрати
з оплати комунальних послуг, а саме: за
користування газом, електроенергією та
водопостачання. Проте, відповідачки не
проживають в спірному будинку і не
проживали в період, за який позивачкою
заявлені вимоги про відшкодування
витрат з оплати за комунальні послуги,
жодними комунальними послугами,
відшкодувати які просить позивачка, не
користувалися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про
житлові комунальні послуги» споживач
зобов'язаний: оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом; а
відповідно до ст. 1 цього Закону -
споживачем є фізична чи юридична особа,
яка отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу;
відповідачі ж не отримували послуг з
газопостачання та водопостачання, не
користувалися електроенергією. Крім
того, позивачкою заявлені вимоги про
стягнення витрат з оплати за період з
2006 року, а квитанції за період до
лютого 2013 року за газ, по грудень 2012
року - за електроенергію, та по лютий 2013
року - з водопостачання - заповнені на
ім'я ОСОБА_8, батька позивачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.
1285 ЦК України, ст. ст. 61, 62 Закону
України «Про нотаріат», Законом
України «Про житлові комунальні
послуги», ст. ст. 10, 11, 60, 212,214 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення коштів на утримання будинку
та витрат з обслуговування будинку, при
будинкової території та плати за
комунальні послуги, - відмовити за
безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційний суд Луганської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Кобзій Т.І.