АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2699/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Приходченко О. С. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 67
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

при секретарі Книш К.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 січня 2014 року

за заявою ОСОБА_3 про ухвалення
додаткового рішення по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про встановлення фактів
належності правовстановлюючих
документів та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
Територіальної громади в особі
Дніпропетровської міської ради, треті
особи: Друга Дніпропетровська
державна нотаріальна контора,
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про встановлення фактів
належності правовстановлюючих
документів та визнання права
власності в порядку спадкування за
заповітом. Сплативши судовий збір
відповідно чинного законодавства.

Позивач у своєму позові
посилалася на те, що її батьком є
ОСОБА_7, який ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер.
Після його смерті відкрилася спадщина
на 68/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та
земельну ділянку, площею 0,0344 га, яка
розташована у АДРЕСА_1. 9 липня 2005 року
ОСОБА_7 заповідав усе своє майно у
рівних частках ОСОБА_4 та ОСОБА_3
Позивач є єдиним спадкоємцем після
смерті свого батька: з заявою про
прийняття спадщини до нотаріуса
звернулася своєчасно, ОСОБА_4 у своїй
нотаріально посвідченій заяві
відмовилася від належної їй частки
спадкового майна на користь ОСОБА_3, але
отримати свідоцтво про право на
спадщину позивач не має можливості,
оскільки у правовстановлюючих
документах на зазначене майно невірно
було зазначено прізвище батька
позивача, крім того, право власності на
спірну частину домоволодіння на час
смерті спадкодавця не було
зареєстровано у встановленому порядку.
Позивач у своєму позові просила
встановити факт, що ОСОБА_7 є покупцем
за договором купівлі-продажу 68/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
укладеним 02 липня 1987 року, посвідченим
Другою Дніпропетровською
держнотконторою та зареєстрованим в
реєстрі за № 1-3156; встановити
належність ОСОБА_7 Державного акту
серії ДП Д* № 014938 на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
0,0344 га, яка розташована у АДРЕСА_1,
виданого на підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міськради народних
депутатів № 1161 від 18 червня 1998 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 014938; визнати за
позивачем право власності на 68/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом після смерті
батька ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року. У своїх заявах до суду позивач та
її представник справу просили
розглянути за їх відсутності,
ухваливши заочне рішення, яким позовні
вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
07 жовтня 2013 року позов задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, договору
купівлі-продажу від 2 липня 1987 року 68/100
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
посвідченого Другою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою та
зареєстрованого в реєстрі за № 1-3156, в
якому його прізвище було зазначено як
«ОСОБА_7».

Встановлено факт належності ОСОБА_7,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
Державного акта на право приватної
власності на землю серії ДП Д* № 014938 від
22 липня 1998 року, виданого
Дніпропетровською мміською Радою
народних депутатів на підставі рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської Ради
народних депутатів № 1161 від 18 червня 1998
року та зареєстрованого в Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 014938,
на земельну ділянку площею 0,0344 га,
розташовану на АДРЕСА_1, в якому його
прізвище було зазначено як «ОСОБА_7».

Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за заповітом на
68/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

22 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська із заявою про
ухвалення додаткового рішення,
оскільки, рішенням Реєстраційної
служби від 16 грудня 2013 року у державній
реєстрації права власності позивачці
було відмовлено, оскільки в заочному
рішенні суду не зазначено загальну
житлову площу спірної частини
домоволодіння, відсутній опис
нерухомого майна та його технічні
характеристики.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2014
року

у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
ухвалу скасувати, оскільки, ухвала суду
першої інстанції постановлена з
порушенням норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_3, виходив з того, що питання, яке
порушується заявницею у її заяві не
підпадає під жодний з пунктів,
передбачених ст. 220 ЦПК України.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції погодитись не можна з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
предметом спору були домоволодіння
АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0344
га, яка розташована у АДРЕСА_1.

Технічна характеристика домоволодіння
та його складові частини, зазначені в
технічному паспорті, який заявницею
було додано до її позову та
досліджувалась в ході розгляду справи
у суді першої інстанції (а.с. 20-27).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України - суд
може ухвалити додаткове рішення, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
зазначив майно, яке підлягає передачі.

Отже, суд першої інстанції
задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_3 і
визнавши за нею право власності на
домоволодіння не зазначив в своєму
рішенні складові частини цього
домоволодіння, тобто не зазначив склад
нерухомого майна, яке передане у
власність позивачці.

Крім того,колегія суддів звертає увагу
на те, що суд, з метою забезпечення
правильного та швидкого вирішення
справи, в порядку передбаченому ст. 130
ЦПК України призначає попереднє судове
засідання, в ході якого вирішує усі
спірні питання в порядку
передбаченому ч.6 ст.130 ЦПК України.

Відмовивши ОСОБА_3 в ухваленні
додаткового рішення по справі суд
першої інстанції не прийняв до уваги
вимоги п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, вище
наведені обставин справи та письмові
докази, що знаходяться в матеріалах
справи, а тому колегія суддів приходить
до висновку, що ухвала суду першої
інстанції не може залишатись в силі і
підлягає скасуванню з поверненням
справи повернути до того ж суду для
повторного вирішення питання щодо
можливості ухвалення додаткового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 31 січня 2014 року -
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді