АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Справа № 22-5804
Головуючий у1-й інстанції - Голік Н.О.
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого
Пікуль А.А.

суддів
Невідомої Т.О.

ПобірченкоТ.І.

при секретарі
Кучер Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 30 травня 2011 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк "Надра" до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 30 травня 2011
року задоволено позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" заборгованість у сумі 1 752 603
грн. 53 коп. та вирішив питання про
розподіл судових витрат між сторонами.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до постановлення
незаконного та необґрунтованого
рішення, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позовних
вимог (а.с.92-96).

В суд апеляційної інстанції
відповідачі не з'явились, про місце та
час апеляційного розгляду повідомлені
належним чином, про що свідчать
завірені штемпелем поштового
відділення та підписом начальника
відділення зв'язку зворотні
повідомлення про вручення судових
повісток , зокрема ОСОБА_4, 6 травня 2014
року (а.с.1120114). Суд ухвалив розглядати
справу у їх відсутність, оскільки
відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК
неявка сторони, належним чином
повідомленої про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає апеляційному
розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А.,
пояснення представника ПАТ «КБ «Надра»
- Масленнікової Т.М., яка заперечувала
проти задоволення апеляційної скарги,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційну скаргу слід відхилити з
таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої
інстанції вважав встановленими
наступні обставини.

Між Відкритим акціонерним товариством
Комерційний банк «Надра», яке
відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію юридичної особи змінило
назву на Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк «Надра»
та ОСОБА_5 11 серпня 2008 року було
укладено кредитний договір № 850650/ФЛ,
згідно з яким позичальником банку було
надано кредит на споживчі цілі в
розмірі 174 899 доларів США 26 центів зі
строком повернення до 10 серпня 2028 року
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,49% на рік.

Згідно з п 3.3 вказаного кредитного
договору позичальник повертає кредит
та сплачує банку передбачені п. 1.3.1
договору відсотки у розмірі 14,49% на рік,
шляхом сплати суми мінімального
необхідного платежу, розмір якого 2 265
доларів США 74 центи, які необхідно
сплачувати щомісячно до 12 числа
поточного місяця.

Відповідно до договорів поруки
850650/ФЛ-П/1 від 11 серпня 2008 року та
850650/ФЛ-П/2 від 11 серпня 2008 року
укладеними між позивачем та ОСОБА_6,
ОСОБА_4, поручителі поручаються перед
кредитором за належне виконання ОСОБА_5
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору 850650/ФЛ від 11 серпня 2008 року.
Позичальник і поручителі відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, що означає право кредитора
вимагати виконання зобов'язань
повністю (чи в будь-якій частині) як від
позичальника та поручителів разом, так
і від кожного окремо.

Відповідачі свої зобов'язання перед
позивачем не виконували, загальна сума
заборгованості по указаному
кредитному договору станом на 11 січня
2010 року складає 219 486 доларів США 98
центи, що в еквіваленті становить 1 752 603
грн. 53 коп., яка складається з:
заборгованості по кредиту у розмірі 174
899 доларів США 26 центів, що в
еквіваленті становить 1 396 570 грн. 59 коп.;
заборгованості по відсоткам у розмірі
38 647 доларів США 95 центів, що в
еквіваленті становить 308 603 грн. 88 коп.;
пені за порушення умов кредитного
договору у розмірі 5 939 доларів США 77
центів, що в еквіваленті становить 47 429
грн. 06 коп.

11 січня 2010 року відповідачам надіслано
вимогу достроково повернути кредит,
сплатити проценти за користування ним,
комісію та пеню, проте відповідачі суму
заборгованості не погасили та вимогу
позивача залиши без уваги.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для
задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин застосовані
правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що
оскаржуване рішення ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, не можуть бути
прийняті судом апеляційної інстанції в
якості підстав для скасування
оскаржуваного рішення враховуючи
наступне.

Всі висновки суду першої інстанції
щодо обґрунтованості заявленого
позову повно та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (а.с.67-68).

Обставин, які б дали суду апеляційної
інстанції підстави для спростування
указаних висновків суду, апеляційна
скарга ОСОБА_4 не містить.

Посилання апеляційної скарги на те, що
укладення кредитного договору в
іноземній валюті суперечить нормам
діючого законодавства, не заслуговують
на увагу виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон не встановлює обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України, однак обіг
іноземної валюти обумовлений вимогами
спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який
регулює правовідносини у сфері
валютного регулювання є Декрет
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» ( далі: Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

При цьому ст.2 Закону України «Про банки
і банківську діяльність» установлено,
що кошти - це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.
Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції
з валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій НБУ. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операцій з
валютними цінностями відповідно до п.2
ст.5 цього ж Декрету.

Аналізуючи наведені норми
матеріального права, колегія суддів
дійшла висновку, що уповноважені банки
на підставі банківської ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями мають право здійснювати
операції з надання кредитів у
іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії на надання і
одержання резидентами кредитів в
іноземній валюті, якщо терміни і суми
таких кредитів перевищують
встановлені законодавством межі, то на
час укладення кредитного договору
законодавством не встановлено межі
термінів і сум надання або одержання
кредитів в іноземній валюті. Ця
обставина не дозволяє стверджувати, що
режим індивідуального ліцензування
поширюється на валютні операції,
пов'язані з наданням резидентами
(банками та іншими фінансовими
установами) кредитів в іноземній
валюті іншим резидентам.

Відповідно до п.1.5 Положення про
порядок видачі НБУ індивідуальних
ліцензій на використання іноземної
валюти на території України як засобу
платежу, затвердженого постановою
Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483,
використання іноземної валюти як
засобу платежу на території України
без індивідуальної ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк (ця норма
стосується лише операцій
уповноваженого банку, на здійснення
яких НБУ видав йому банківську
ліцензію та письмовий дозвіл на
здійснення операцій з валютними
цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
режиму індивідуального ліцензування
щодо вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитування в іноземній валюті згідно
з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність
у банку генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій,
отриманої в установленому порядку.

У даному конкретному випадку суду не
надано доказів, що на час укладення
кредитного договору ВАТ КБ «Надра» не
мав відповідної ліцензії на здійснення
валютних операцій.

Інших доводів щодо неправильності
оскаржуваного рішення апеляційна
скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, тому підстав для
скасування оскаржуваного рішення
немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 30 травня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А.
Пікуль

Судді: Т.О.
Невідома

Т.І.
Побірченко