Справа № 368/1056/13ц Головуючий у І
інстанції Кириченко В.І.Провадження №
22-ц/780/2554/14 Доповідач у 2
інстанції ОлійникКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді Олійника В.І.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка
О.І.,

при секретарі Лопатюк В.Ю.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Кагарлицького районного
суду Київської області від 24 лютого 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

в с т а н о
в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, посилаючись на те, що 25
липня 2012 року вона по приїзду в село
Мирівка дізналася, що відповідач
ОСОБА_2 автомобілем вивіз з подвір'я в
АДРЕСА_1 Кагарлицького району
Київської області майно, яке належало
їм по 1/2 частці кожному, а саме:
металевий паркан, ворота, хвіртку,
паркан з алюмінієвої сітки-рябиці біля
будинку, з двох шиферних прибудов кришу
та стіни з прибудови, де була плита,
вивіз димохід, чавунну плиту, кришу та
стіни, також вивіз металеву арку під
виноград, огорожу для птиці, металеву
підставку біля криниці, прибудову біля
сараю, алюмінієві відливи на сараї,
прибудову біля паркану, два газові
конвектори та пошкодив в будинку 5
дверей.

Будинок став непридатним для
проживання і зовнішній його вигляд
сильно погіршився. Вартість матеріалів
та відновлювальних робіт становить 137
846 грн. Вартість половини становить 68 923
грн. і вказану суму позивачка просила
стягнути з відповідача в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди.

Також просила суд стягнути з
відповідача на її користь 10 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
так як відповідач постійно принижує її
честь та гідність, ображає її, обзиває
нецензурною лайкою, неодноразово
погрожував фізичною розправою,
перетворив будинок в непридатний для
проживання і зруйнував господарські
будівлі та споруди, а тому вона
отримала шок, захворювання серця та
потрапила до лікарні і, крім того,
постійно переносить моральні
страждання, а також у неї порушився
нормальний ритм життя.

В судовому засіданні позов підтримала,
збільшила розмір вимоги в частині
відшкодування моральної шкоди і
просила стягнути 1 000 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кагарлицького районного суду
Київської області від 24 лютого 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав
порушення судом норм матеріального і
процесуального права ставиться
питання про скасування рішення та
ухвалення нового, яким задовольнити
позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
спадщину за заповітом від 19 квітня 2011
року позивачка ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 успадкували після смерті матері
в рівних частках по 1/2 частці кожен
право власності на жилий будинок з
відповідними будівлями та спорудами,
що знаходиться в АДРЕСА_1

До будинку примикали: сарай Б, сарай Г,
сарай Д, погреб Ж, криниця 1, паркан,
ворота, відмостка та огорожа. Про
спадкування прибудов не зазначено.

Свою 1/2 частку у вказаному майні
відповідач подарував ОСОБА_3 10 липня 2013
року, що стверджується договором
дарування, посвідченим державним
нотаріусом. На вказану дату перелік
майна, яке примикало до жилого будинку,
не змінився.

Свідок ОСОБА_4 ствердив, що працював на
одному підприємстві з відповідачем і
водій цього ж підприємства ОСОБА_5
казав йому, що відповідач брав на
підприємстві автомобіль для
перевезення майна з будинку, на який
вказує позивачка, однак дані свідчення
були спростовані обставинами по
справі, оскільки судом першої
інстанції встановлено, що
повідомленням ПАТ «Завод Маяк» від 14
серпня 2013 року підтверджується, що у
липні 2012 року вказане підприємство не
надавало транспортних засобів для
особистих потреб відповідача.

Допитаний за клопотанням позивачки
свідок ОСОБА_6 пояснив, що в липні 2012
року чув від жителів села Мирівка про
вивезення майна відповідачем, на яке
вказує позивачка. Суд першої інстанції
вірно зазначив, що пояснення з чужих
слів не є допустимим доказом, так як не
заявлено відповідно до вимог ст.131 ч.1
ЦПК України клопотання про допит
очевидців вказаної обставини.

Допитаний за клопотанням відповідача
свідок ОСОБА_7 пояснив, що літом 2012 року
він здійснив 4 ходки автомобілем на
прохання позивачки і вивозив майно з
подвір'я, а саме, дошки, шифер, газову
плиту і холодильник, арматуру і труби.

Допитаний за клопотанням відповідача
свідок ОСОБА_8 пояснила, що позивачка
весною 2012 року вивозила майно з
будинку, який є спільним майном з
відповідачем, а літом 2012 року забрала
конвектори з будинку і це їй відомо зі
слів сусідів.

Також представником відповідача
надані письмові поясненні ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_2, ОСОБА_12
на підтвердження заперечень
відповідача, які не є допустимими
доказами, так як судом не допитувались
вказані особи в якості свідків.

Крім того, позивачкою надані копії
постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи від 5 лютого 2011
року, 17 травня 2011 року, 30 травня 2011 року,
17 червня 2011 року, 26 червня 2011 року, 26
липня 2011 року, 27 липня 2011 року, 22 вересня
2011 року, 23 вересня 2011 року, 29 вересня 2011
року, 22 серпня 2012 року по її заявах про
неправомірні дії відповідача і
представником відповідача надані
копії постанов про відмову в порушенні
кримінальної справи від 9 липня 2012
року, 14 липня 2012 року, 5 серпня 2012 року, 13
серпня 2012 року по його заявах про
неправомірні дії позивачки.

Враховуючи вищенаведене та беручи до
уваги ст.60 ЦПК України, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що позивачкою не доведено обставини,
на які вона посилалася, обґрунтовуючи
позовні вимоги, не надала належних та
допустимих доказів, які б підтвердили
факт вивезення зазначеного майна,
характеру такого майна та відповідно
суму, на яку його було вивезено.

З огляду на вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
відмовивши у задоволенні позовних
вимог у повному обсязі, оскільки в разі
відсутності підстав для відшкодування
матеріальної шкоди згідно з вимогами
ст.1166 ч.1 ЦК України, то відповідно і
відсутні підстави для відшкодування
моральної шкоди відповідно до ст.1167 ч.1
ЦК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про порушення судом норм матеріального
і процесуального права безпідставні,
спростовуються матеріалами справи та
висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Кагарлицького районного суду
Київської області 24 лютого 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави
недоплачену суму судового збору за
подачу апеляційної скарги в сумі 283 грн.
70 коп.

Ухвала апеляційного суду Київської
області набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:
Олійник В.І.

Судді:
Іванова І.В.

Сліпченко О.І.