Справа №442/1569/14-ц
Провадження №2/442/832/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дрогобицької міської ради, третіх осіб,
які не заявляють самостійних вимог -
ОСОБА_2, відділу Держземагенства у м.
Дрогобич Львівської області про
визнання ухвали та державного акту на
право власності на земельну ділянку
недійсними,-

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
визнати недійсною ухвалу Дрогобицької
міської ради №556, від 16.09.2005 року «Про
затвердження уточнених площ земельних
ділянок, переданих у безоплатну
власність громадян» та скасувати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ№56341, від
10.04.2006 року, виданого ОСОБА_2 в
обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що він є власником
квартири АДРЕСА_1. Він разом з сусідами
ОСОБА_3 (АДРЕСА_2) та ОСОБА_4
користувались проїздом загального
користування у відповідності до
рішення №51, Дрогобицької міської ради
від 18.01.1979 року «Про влаштування
проїзду загального користування до
житлових будинків №АДРЕСА_1, АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3». Згідно такого рішення ширину
проїзду загального користування
встановлено в 3,5 м.. Поряд з цим, згідно
рішення виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради за №143, від
04.04.1997 року мешканцю будинку АДРЕСА_3
ОСОБА_2 було передано у приватну
власність для обслуговування будинку
та господарських споруд земельну
ділянку площею 525 кв.м.. Під час розгляду
цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про встановлення земельного
сервітуту стало відомо про те, що
останній приватизував земельну
ділянку площею 119 кв.м., в тому числі
проїзд загального користування за
ухвалою Дрогобицької міської ради за
№556, від 16.09.2005 року «Про затвердження
уточнюючих площ земельних ділянок,
переданих у безоплатну власність».
Йому та іншим користувачам вказаного
проїзду невідомо, яким чином
Дрогобицька міська рада прийняла
ухвалу №556, від 16.09.2005 року, так як
жодних погоджень щодо приватизації
земельної ділянки не давали. На лист
адвоката ОСОБА_10 від 28.01.2014 року №3-32/706
від 28.01.2014 року виконавчий комітет
Дрогобицької міської ради повідомив,
що до ухвали Дрогобицької міської ради
від 16.09.2005 року №556 «Про затвердження
уточнених площ земельних ділянок,
переданих у безоплатну власність
громадянам» жодних документів не
долучено. Рішення Дрогобицької міської
ради №51, від 18.01.1979 року не змінювалось,
тому має юридичну силу.

Позивач та його представник -адвокат
ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали. Дали
пояснення, які по суті, змісту, мотивам,
відповідають викладеному у позові.
Додатково суду пояснили, що
оскаржувана ухвала порушує право на
користування проїздом.

Представник відповідача - Дрогобицької
міської ради проти позову заперечив
просив у позові відмовити застосувавши
строки позовної давності.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_7 проти позову заперечили через
його безпідставність.

Представник третьої особи відділу
Держземагенства у м. Дрогобич
Львівської області - Мручок Н.Ю.
відносно задоволення позову, поклався
на думку суду.

Перевіривши матеріали справи,
вислухавши пояснення учасників
судового процесу, суд вважає, що у
позові слід відмовити.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7, від 16.04.2004 року «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» передбачено, що
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
навіть якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою. Захист прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється згідно з частиною
третьою статті 152 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України) шляхом:
визнання прав; відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчиненню
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав; визнання
угоди недійсною; визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування;
відшкодування заподіяних збитків;
застосування інших, передбачених
законом, способів захисту (стаття 16 ЦК
України).

Матеріалами справи встановлено, що
ухвалою Дрогобицької міської ради ХХХІ
сесії четвертого демократичного
скликання від 16.09.2005 року №556 «Про
затвердження уточнених площ земельних
ділянок, переданих безоплатну
власність громадянам» п.1.5. ОСОБА_2,
проживає на АДРЕСА_3, згідно з рішенням
виконкому від 24.04.1997 року №143 «Про
передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок, що
знаходяться у постійному
користуванні», земельну ділянку площею
641 кв.м. для обслуговування будівель і
споруд (присадибна ділянка) на АДРЕСА_3
(а.с.4).

Рішенням від 24.04.1997 року №143, виконавчим
комітетом Дрогобицької міської ради,
зокрема п.1.3. було вирішено передати
безкоштовно у приватну власність
ОСОБА_2 для обслуговування житлового
будинку і господарських споруд
земельну ділянку площею 525 кв.м. по
АДРЕСА_3 (а.с.10).

Актом обстеження та узгодження меж
земельної ділянки, яка передається у
приватну власність таку земельну
ділянку було погоджено суміжним
землекористувачем ОСОБА_9. Також
зазначено, що сусіди претензій до меж
земельної ділянки не мають (а.с.35).

Крім цього, 14.10.2005 року Дрогобицьким
міським управлінням земельних
ресурсів Львівської області було
надано висновок про відсутність на
спірній земельній ділянці обмежень і
вона не обтяжена сервітутом (а.с.39
технічного звіту по підготовці
матеріалів до видачі державного акту
Львівської регіональної філії центру
державного земельного кадастру
Дрогобицького міського відділу, 2005 р.).

Як наслідок, на підставі вказаної
ухвали ОСОБА_2 10.04.2006 року Дрогобицьким
міським управлінням земельних
ресурсів було видано Державний акт
серія ЯБ №565421, про право власності на
земельну ділянку (а.с.5).

Оскаржувану ухвалу позивач вважає
незаконною з двох підстав : такою, що
суперечить рішенню від 24.04.1997 року №143,
яким ОСОБА_2 було чітко визначено площу,
а оскаржуваною ухвалою її площу
збільшено, та такою, що суперечить
рішенню виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради від 18.01.1979
року «Про влашування проїзду
загального користування до житлових
будинків №АДРЕСА_3,АДРЕСА_1,АДРЕСА_2 за
рахунок землі міськземфонду згідно
норм» у зв»язку з тим, що проїзд до
житлового будинку №АДРЕСА_3, проходить
на відстані 2,5 м. від житлових будинків
№АДРЕСА_1 та №АДРЕСА_2 (а.с.9), виділено
шириною 3,5 м., однак як ствердили
сторони межі такого проїзду та його
розміри не встановлено, і суд вважає за
необхідне роз»яснити, що за змістом
ст.ст.106, 158 ЗК України питання щодо
встановлення межі земельних ділянок
віднесено до компетенції органу
місцевого самоврядування чи органу
влади з питань земельних ресурсів.

Поряд з тим, з матеріалів цивільної
справи №2-651/11 (а.с.22-24), за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_1- позивача у даній справі,
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
влаштуванні проїздом до
будинковолодіння №АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1,
де ОСОБА_2 було подано заперечення
проти вказаного позову у якому
зазначено про існування оскаржуваної
ухвали від 16.09.2005 року №556, а також її
додано до матеріалів справи разом з
Державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим, із настанням певної події,
що має юридичне значення, законодавець
пов'язує термін, який визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати (ч. 2
ст.251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

За положеннями ст. ст. 257, 261, 264 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленої до винесення ним рішення, а
сплив такої позовної давності є
безумовною підставою для відмови у
позові.

Вищий Спеціалізований Суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у листі від 28.01.2013 року роз'яснив
також судам, що встановивши, що строк
позовної давності пропущено без
поважних причин, суд у рішенні зазначає
про відмову в позові з цих підстав, якщо
стороною у спорі заявлено вимогу до
ухвалення ним рішення про застосування
строку позовної давності, крім
випадків, коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для відмови.

Тобто, якщо суд на підставі досліджених
у судовому засіданні доказів
встановить, що право позивача, про
захист якого він просить, не порушено,
ухвалюється рішення суду про відмову в
задоволенні позову саме на цій
підставі, а не через пропуск строку
позовної давності. Якщо ж встановлено,
що таке право порушено і строк позовної
давності пропущено без поважних
причин, суд ухвалює рішення про відмову
в позові у зв'язку із закінченням
строку позовної давності. Якщо ж
причину пропуску цього строку суд
визнає поважною, порушене право
повинно бути захищене.

Доказами, згідно ст.57 ЦПК, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Належними є докази, згідно ст.58 ЦПК, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень (ст.60 ЦПК). Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз»ясень Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
12.06.2009 року №2, під час судового
розгляду предметом доказування є
факти, якими обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
юридичне значення для вирішення справи
(причини пропуску позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні рішення.

Позивачем, всупереч ч. 5 ст. 267 ЦК
України, не надано доказів поважності
причин пропуску нею трьохрічного
терміну звернення до суду за захистом
своїх прав.

Отже встановлено, що у лютому 2011 року
позивачу було відомо про порушення
своїх прав, про існування оскаржуваної
ухвали, Державного акту, проти чого він
сам не заперечив, однак до суду за
захистом порушеного, на його думку,
права звернувся лише 05 березня 2014 року,
тобто після спливу трирічного строку
позовної давності. Доказів поважності
причин пропущення позовної давності
позивачем не надано, з клопотанням про
визнання поважними причин пропуску
позовної давності не звертався. За
наявності заяви про застосування
позовної давності, поданої
представником відповідача, в
підтвердження позовних вимог не надано
належних і допустимих доказів, про
поважність причин пропуску позовної
давності чи інший відлік такого строку,
з якого позивач дізнався про порушення
свого права, незважаючи на те, що суд
надавав таку можливість. Аналізуючи
викладені обставини, наведені норми
законодавства, суд вважає, що позов є
таким, що не підлягає задоволенню у
зв'язку із закінченням строку позовної
давності. Поважних причин для
поновлення цього строку суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 80, 88, 209, 212-214,
215,267 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до Дрогобицької
міської ради, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2,
відділу Держземагенства у м. Дрогобич
Львівської області про визнання
недійсною ухвалу Дрогобицької міської
ради №556, від 16.09.2005 року «Про
затвердження уточнених площ земельних
ділянок, переданих у безоплатну
власність громадян» та скасування
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ЯБ№56341, від
10.04.2006 року, виданого ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Суддя
А.П. Івасівка