Справа №731/86/14
Провадження №2/731/52/14
14 травня 2014 року Варвинський
районний суд Чернігівської області
судді Семенченка О.М.,
секретаря Борсук А.В.,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Повар В.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної казначейської
служби України та Головного управління
державного казначейства України в
Чернігівській області про
відшкодування завданої шкоди,-
3 лютого 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом, яким
просить стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку на її
користь на відшкодування моральної
шкоди, 12 442 гривні.
В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 30 січня 2013 року їй
було пред'явлено підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. 22
травня 2013 року - вручено обвинувальний
акт по факту службової недбалості,
тобто неналежного виконання службовою
особою своїх службових обов'язків
через несумлінне ставлення до них, що
заподіяло тяжкі наслідки. Однак
вироком Варвинського районного суду
Чернігівської області від 23 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 2 грудня 2013 року, її за
пред'явленим обвинуваченням було
виправдано за відсутністю в діях
складу злочину.

З моменту пред'явлення їй підозри
і до моменту постановлення
виправдувального вироку минуло 10
місяців і 4 дні. Цей період виявився
найважчим у житті позивачки, оскільки
її життя перетворилося на суцільні
допити в міліції, прокуратурі, судах.
Вона була змушена виправдовуватися та
доводити свою невинуватість, жити з цим
тривалий час, переживати безсонні ночі
перед судовими засіданнями, терпіти
«косі» погляди знайомих. Таким чином,
на думку позивачки ОСОБА_1, їй було
заподіяно моральну шкоду у розмірі 12
442 гривні.

Ухвалою суду від 14 лютого 2014 року
співвідповідачами по справі було
залучено прокуратуру Варвинського
району Чернігівської області та
прокуратуру Чернігівської області.

Позовні вимоги в частині стягнення
шкоди з Головного управління
державного казначейства України в
Чернігівській області за клопотанням
позивачки було залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала в частині
стягнення коштів з Державної
казначейської служби України та
пояснила, що крім загрози можливого
покарання, яке передбачено
відповідними статтями кримінального
кодексу України, за якими їй будо
пред'явлено підозру, вона морально
страждала з приводу необґрунтованого
обвинувачення увесь час проведення
досудового розслідування, яке
безпідставно затягувалося та було
проведено некваліфіковано та
неефективно. Наполягає на задоволенні
позовних вимог.

Представник позивача ОСОБА_2
позовні вимоги також підтримав.

Представник відповідача Повар
В.І. позов не визнала та пояснила, що
Державна казначейська служба України
не перебувала з позивачкою у жодних
відносинах, не завдавала і не могла
завдати їй моральної шкоди, а тому не
може нести відповідальність за дії
органів дізнання, прокуратури чи суду.

Представник прокуратури
Варвинського району Чернігівської
області Рубан О.Б. позов не визнав та
зазначив, що позивачка не довела факт
заподіяння їй моральної шкоди. До неї
не застосовувалися запобіжні заходи у
виді тримання під ватрою, пов'язані з
позбавленням волі, а тому її нормальні
життєві зв'язки порушено не було.

Заслухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача Повар В.І.,
прокурора Рубана О.Б. та дослідивши
матеріали справи, матеріали
кримінального провадження по
обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 367 КК
України, суд вважає, що позов слід
задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2013
року слідчим Варвинського РВ УМВС
України в Чернігівській області
Гиленком Р.В. було повідомлено про
підозру у вчиненні ОСОБА_1
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за
яке передбачено покарання від 5 до 8
років позбавлення волі.

29 квітня 2013 року підозру про
вчинення злочину було змінено на ч. 2 ст.
367 КК України, а 22 травня 2013 року було
винесено обвинувальний акт за цією ж
нормою КК України.

Вироком Варвинського районного суду
Чернігівської області 23 вересня 2013
року ОСОБА_1 було визнано невинною та
виправдано у пред'явленому
обвинувачені про вчинення нею
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України (а.с.
2-3).

Ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 2 грудня 2013
року вироку суду першої інстанції
залишено без змін (а.с. 4-6).

Таким чином суд вважає, що
позивачка ОСОБА_1 була незаконно
притягнута до кримінальної
відповідальності. У відповідності зі
ст. 3 КПК України початок притягнення до
відповідальності слід відраховувати з
моменту повідомлення особі про підозру
у вчиненні кримінального
правопорушення.

Частиною 1 ст. 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду»
передбачено, що право на відшкодування
шкоди в розмірах і в порядку,
передбачених цим Законом, виникає у
випадку постановлення
виправдувального вироку суду.

Статтею 56 Конституції України
закріплено право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування; їх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК
України шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду. Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян.

Відповідно до положень ст. 4
Закону відшкодування моральної шкоди
провадиться за рахунок коштів
Державного бюджету у разі, коли
незаконні дії органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали

моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній
особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Суд вважає, що факт кримінального
переслідування позивачки на протязі
тривалого часу спричинив їй страждання
морального характеру, призвів до
порушень її нормальних життєвих
зв'язків та обмежив можливість
реалізувати свої права та інтереси
щодо організації свого життя як у
наслідок проведення численних
незвичних процесуальних дій, так і
загрозою понесення нею покарання, яке
передбачено відповідними статтями КК
України, по яких було висунуто підозру.
Крім того вона змушена була вживати
додаткові заходи щодо організації
свого життя, вишукувати адвокатів,
терпіти щоденну морально-психологічну
напругу, вдаватися до ліків.

З матеріалів справи вбачається,
що позивачка перебувала під слідством
та судом 10 місяців та 4 дні, тобто з 30
січня 2013 року по 2 грудня 2013 року.

Відповідно до частин 2 та 3 ст. 13
Закону розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться
відповідно до розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

В п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31
березня 1995 року роз'яснено, що у
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Згідно Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» в
травні 2014 року мінімальна заробітна
плата складає 1218 гривень.

При визначенні розміру моральної
шкоди суд враховує, що в зазначений
період позивачка була обмежена в своїх
правах та свободах, що негативно
відобразилося на її душевному спокої
та позбавило можливості вести
нормальний спосіб життя. Виходячи з
принципів поміркованості, розумності
та справедливості, а також з
мінімального розміру, встановленого
ст. 13 Закону України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду", беручи до уваги
те, відшкодування має бути не більше,
аніж достатнім для розумного
задоволення потреб особи і не повинен
призводити до її збагачення, суд вважає
за можливе стягнути на користь
позивачки моральну шкоду в сумі 12 442
грн.

Судові витрати підлягають
розподілу в порядку ст. 88 ЦК України, а
саме їх слід віднести за рахунок
держави.

Керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державної
казначейської служби України,
Прокуратури Варвинського району
Чернігівської області, прокуратури
Чернігівської області про
відшкодування завданої шкоди
задовольнити.

Стягнути з Державної
казначейської служби України за
рахунок коштів Державного бюджету
України, шляхом списання коштів з
єдиного казначейського рахунку, на
користь ОСОБА_1 на відшкодування
моральної шкоди 12 442 (дванадцять
тисяч чотириста сорок дві) гривні.

Позовні вимоги в частині
стягнення шкоди з Головного управління
державного казначейства України в
Чернігівській області залишити без
розгляду.

Судові витрати віднести за
рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене
до судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Чернігівської
області через Варвинський районний
суд.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.М.
Семенченко