Справа № 452/127/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/733/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Копняк
С.М., Мацея М.М.,

секретаря Дідуся
О.Р.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14 травня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
повернення самовільно зайнятої
земельної ділянки та розташованого на
ній погребу, -

в с т а н
о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із зазначеним позовом посилаючись
не те, що є власницею житлового будинку
АДРЕСА_1, що належить їй після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2
року та користується земельною
ділянкою, якою раніше користувались її
батьки. Дана земельна ділянка межує із
земельною ділянкою ОСОБА_3 по АДРЕСА_2.
Зазначила, що відповідачі самовільно
встановили огорожу на її земельну
ділянку та захопили її разом із
погребом. З цього приводу вона
неодноразово зверталась до
відповідачів та у виконком
Чукв'янської сільської ради, комісія
котрої неодноразово виїжджала на місце
і вказувала відповідачам про порушення
ними меж земельної ділянки, якою вона
користується, а також зобов'язувала
відповідачів забрати незаконно
поставлену ними огорожу та звільнити
погріб. Проте, відповідачі стверджують,
що начебто її погріб вони придбали
разом із будинком і землею у племінника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7, який успадкував її
(ОСОБА_6) майно, та останній їм сказав, що
даний погріб належав його тітці, проте
вищевказане не відповідає дійсності,
оскільки у колишньої власниці ОСОБА_6
погріб був і знаходився трохи нижче її
будівлі, а в 1990-1995 роках він завалився,
оскільки давно був у аварійному стані.
Племінник померлої ОСОБА_6, отримавши у
спадок її будинок, продав його
відповідачам та, не знаючи, де був
погріб ОСОБА_6, помилково вказав на її
погріб. Оскільки мирно вирішити дане
питання відповідачі не бажають, тому
просила зобов'язати їх звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку та
погріб, стягнути з них 10 000 гривень
моральної шкоди та 2000 гривень витрат на
правову допомогу.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
змінила позовні вимоги, просила
зобов'язати відповідачів повернути
самовільно зайняту земельну ділянку та
розташований на ній погріб шляхом
демонтажу незаконно встановленої
огорожі, відмовившись від позовних
вимог про стягнення з відповідачів
моральної шкоди та витрат на правову
допомогу.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 повернути самовільно зайняту
ділянку розміром 0,03 га та розташований
на ній погріб ОСОБА_2 шляхом демонтажу
незаконно встановленої огорожі.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які зазначають, що судом першої
інстанції не надано належної оцінки
їхнім поясненням та показанням
свідків. Стверджують, що в рішенні суду
відсутні відомості щодо того, які
документи подала позивачка ОСОБА_2 для
обґрунтування своїх позовних вимог.
Крім цього, судом не взято до уваги
подані ними договір купівлі-продажу
від 25.12.2009 року, технічний паспорт на
ім'я колишньої власниці купленого ними
будинку, в якому вказано, що їй належав
бутобетонний погріб площею 15,4 кв.м.
Просять рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 14 травня 2013 року скасувати
та ухвалити нове - по суті позовних
вимог.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 та Чукв'янська сільрада
Самбірського району Львівської
області в особі її представника
повідомлені належним чином, про що
свідчать повідомлення про вручення їм
рекомендованих поштових відправлень
(а.с. 95, 97), в судове засідання
апеляційної інстанції не з'явилися,
причину своєї неявки суду не
повідомили, матеріалів справи
достатньо для розгляду справи у їх
відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи,
межі та доводи скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Колегія суддів приходить до
переконання, що дане рішення суду
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно статті 152 Земельного кодексу
України держава забезпечує громадянам
та юридичним особам рівні умови
захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених
законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 Земельного
кодексу України земельні спори
вирішуються судами, органами місцевого
самоврядування та органами виконавчої
влади з питань земельних ресурсів.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою
для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

Як вбачається з свідоцтва про смерть
серія НОМЕР_1 від 11.11.2010 року ОСОБА_5
помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 5).

Відповідно до Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 02.06.2011 року
спадкоємцем майна покійного ОСОБА_5 є
його дочка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Спадковим майном є земельна ділянка,
площею 2,0871 га, передана для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташована на території
Чукв'янської сільської ради
Самбірського району Львівської
області (а.с. 47-48).

Як вбачається з технічного паспорту на
житловий будинок АДРЕСА_1 - його
власником є ОСОБА_2 (а.с. 49-53)

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 25 грудня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3
придбали у ОСОБА_9 житловий будинок з
господарськими спорудами,
розташований по АДРЕСА_2 та земельну
ділянку розміром 0,25 га кадастровий
номер :001:005:0024 (а.с. 50-60).

З Акту від 23.02.2011 року, складеного
комісією у складі голови постійної
комісії по земельних питаннях
спеціаліста - землевпорядника Коника
М.Р., членів комісії Денека М.С., Тесля
З.М., Кузьо М.І., за результатами
розгляду скарги ОСОБА_2 про
встановлення меж земельних ділянок між
нею та її сусідом ОСОБА_3, вбачається, що
комісією за результатами проведення
обстеження та обмірів земельних
ділянок ОСОБА_2 і ОСОБА_3 згідно наявних
абрисів зобов'язано ОСОБА_3 відпустити
0,70 м. земельної ділянки ОСОБА_2 Комісією
було встановлено межові знаки та
зобов'язано землекористувачів не
порушувати їх (а.с. 21).

Відповідно до Акту обстеження
земельної ділянки від 02.08.2012 року,
складеного комісією у складі
сільського голови Яніва В.В.,
спеціаліста - землевпорядника Зварича
М.М., членів земельної комісії Денека
М.С., Тесля З.М., Кузьо М.І., членів
адмінкомісії Макар Н.М., Здреник Р.М., за
участю дільничного інспектора
Ленчицького В.М., за результатами
розгляду скарги ОСОБА_2 щодо сусіда
ОСОБА_4, комісією встановлено, що ОСОБА_4
порушив межові знаки і його зобов'язано
не порушувати дані їх (а.с. 23).

Крім того з доданої до акту схеми від 1988
року забудови земельної ділянки по
АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_6, котра
була спадкодавцем ОСОБА_9, який у свою
чергу був продавцем вищезгаданої
земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вбачається, що спірний погріб
розташований на земельній ділянці
ОСОБА_5, спадкоємцем якого є позивачка
ОСОБА_2 (а.с. 24).

Згідно Акту обстеження земельної
ділянки від 29.01.2013 року, складеного
комісією у складі спеціаліста -
землевпорядника Зварича М.М., члена
адмінкомісії Макар Н.М. та члена
земельної комісії Тесля З.М., за
результатами повторного розгляду
скарги ОСОБА_2 щодо ОСОБА_4, комісією на
місці встановлено, що згідно абрисів,
земельна ділянка у розмірі 0,03 га, якою
користується ОСОБА_4 та на якій
знаходиться погріб належала покійному
ОСОБА_5 Також комісія прийшла до
висновку, що ОСОБА_4 незаконно
встановив огорожу і користується
погребом (а.с. 22).

Заслухані та допитані в суді першої
інстанції землевпорядник Чукв'янської
сільської ради та свідки ствердили
наступне:

Третя особа - спеціаліст
землевпорядник Чукв'янської сільської
ради Зварич М.М. у судовому засіданні
пояснила, що згідно абрисів та при
огляді на місці комісією встановлено,
що земельна ділянка у розмірі 0,03 га,
якою користуються відповідачі та на
якій знаходиться погріб належить
покійному ОСОБА_5, а тому відповідачі
незаконно встановили огорожу і
користуються погребом.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні
показала, що жила по сусідству з
покійною ОСОБА_6, помагали одне одному
по господарству, були у хороших
відносинах. Зазначила, що на ділянці
ОСОБА_6 погребу не було.

ОСОБА_19 будучи допитаним у якості
свідка показав, що спірний погріб був
покійного ОСОБА_20, після його смерті
він був переданий ОСОБА_5, і після його
смерті належить його дітям, тобто
позивачці.

Свідок ОСОБА_21 у судовому засіданні
показала, що у дитинстві жила по
сусідству з ОСОБА_6 та ОСОБА_20
Зазначила, що спірний погріб належав
ОСОБА_20, який разом з дружиною ОСОБА_22,
будучи немічними забрали до себе жити
ОСОБА_5, котрий доглядав їх до смерті і
згодом розпоряджався їх майном. Також
вказала, що у ОСОБА_6 був погріб, однак
зі сторони ділянки сусіда ОСОБА_23.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні
показала, що народилася і проживала у с.
Чуква по сусідству з ОСОБА_6 і точно
пам'ятає де був її погріб, оскільки
будучи дитиною бавилася біля нього,
який вже тоді був у аварійному стані.
Зазначила, що вже приблизно пройшло 20
років з того часу як погріб ОСОБА_6
зруйнувався.

Наведене об'єктивно стверджується
зібраними та оціненими судом доказами,
які знайшли своє підтвердження в
матеріалах справи та рішенні.

Як вбачається з належно завіреного
Генерального плану села Чуква
Самбірського району Львівської
області та схеми забудови земельної
ділянки ОСОБА_6 - заміри проведені в 1988
році (а.с. 24, 31-33, 103) позивачка та
відповідачі, а також гр. ОСОБА_23 - є
суміжними землекористувачами,
проведені уповноваженими комісіями
заміри відповідають плану та схемі,
чого відповідачі не спростували, крім
того у суду немає підстав сумніватись у
правдивості показань вищезазначених
свідків та пояснень
інженера-землевпорядника, оскільки
вони не зацікавленими у наслідках
розгляду даної справи.

Відповідно до ст. 96 ЗК України
землекористувачі зобов'язані: не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, дотримуватися
правил добросусідства, всупереч цих та
інших, зазначених вище вимог
відповідачі порушили межі земельної
ділянки позивачки встановленням
паркану (огорожі) та протиправним
використанням її погребу.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновками
міськрайонного суду, оскільки суд
ухвалив правильне по суті і
справедливе рішення, дійшовши його на
основі повно та всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України,
апелянтами не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і
зібраним по справі доказам, доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, тому підстав для її
задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 1,
308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 14 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:

Монастирецький Д.І.

Судді:
Копняк С.М.

Мацей
М.М.