АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Одинака О.О.,
Перепелюк Л.М.

секретаря Тодоряка Г.Д.

з участю відповідача ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 6 березня 2014 року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у січні
2014 року звернулося до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Позивач вказував, що між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
договір кредиту 4 січня 2006 року
№DNH4KR81810089, за умовами якого публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» надано ОСОБА_1
кредит в сумі 4113 грн. 20 коп. строком до 4
січня 2008 року.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1
зобов»язання, публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на його користь кредит в
сумі 984 грн. 14 коп., проценти в сумі 6793
грн. 45 коп., пеню в сумі 13860 грн. 96 коп.,
штраф в сумі 1581 грн. 93 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 6 березня 2014 року у
задоволенні позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення
грошових коштів

№22ц-702 2014 рік
Головуючий у 1 інстанції Дудаков С.Є.

Категорія:19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі просить рішення
Шевченківського районного суду
м.Чернівці від 6 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1
грошових коштів, суд першої інстанції
керувався правилами, передбаченими ч.4
ст.267 ЦК України, та зазначив про сплив
позовної давності.

Мотивовано висновки суду першої
інстанції тим, що договором між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 4 січня 2006 року
№DNH4KR81810089 строком виконання
зобов»язання визначено 4 січня 2008 року.

Водночас суд першої інстанції
послався на недоведеність обставин
переривання перебігу позовної
давності.

Такі висновки суду першої інстанції
стверджуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та та
ОСОБА_1 укладено договір кредиту 4
січня 2006 року №DNH4KR81810089, за умовами
якого публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» надано ОСОБА_1 кредит в
сумі 4113 грн. 20 коп. строком до 4 січня 2008
року.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору ж умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 4
січня 2006 року №DNH4KR81810089 складається з
заяви позичальника разом з Умова
надання споживчого кредиту фізичним
особам і тарифами.

Згідно із заявою позичальника ОСОБА_1
зобов»язана повернути кредит,
сплачувати проценти у розмірі 2,09% на
місяць на суму залишку за кредитом,
комісію в зазначені в заяві і Умовах
про надання споживчого кредиту
фізичним особам строки.

Судом першої інстанції встановлено
порушення ОСОБА_1 умов договору між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 4 січня 2006 року
№DNH4KR81810089, не виконання зобов»язння із
здійснення обов»язкового щомісячного
платежу протягом з жовтня 2007 року.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина
перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині першій статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми зобов'язання -
це правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як вбачається з заяви позичальника
сторонами визначено строк дії договору
24 місяці з 4 січня 2006 року по 4 січня 2008
року.

Також договором між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 4 січня 2006 року №DNH4KR81810089
встановлено здійснення щомісячного
платежу в сумі 220 грн. 41 коп., який
складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, комісії, а також
інших витрат згідно з Умовами про
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

З огляду на зазначене сторони
встановили як строк дії договору
протягом 24 місяців з моменту
підписання, так і строки виконання
зобов'язань зі щомісячними платежами.

Таким чином, умовами договору
погашення кредитної заборгованості та
строки сплати чергових платежів
визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно із частиною
третьою статті 254 ЦК України спливає у
відповідне число останнього місяця
строку. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (стаття 253
ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам встановлено
термін позовної давності по вимогах
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, штрафів тривалістю 5 років.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина п'ята статті 261 ЦК
України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
скільки з певними моментами (фактами),
які свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Згідно із п.4.2 постанови Пленум Вищого
господарського суду України №10 від 29
травня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» у зобов»язальних
правовідносинах, в яких визначено
строк виконання зобов»язання, перебіг
позовної давності починається з дня,
наступного за останнім днем, у який
відповідне зобов»язання мало бути
виконане.

Якщо договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов»язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв»язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов»язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
оренда плата тощо), обчислюється окремо
за кожним простроченим платежем.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов»язковим для всіх суб»єктів
владних повноважень, які застосовують
у своїй діяльності нормативно-правовий
акт, що містить зазначену норму права,
та для всіх судів України.

Відповідно до постанови судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13 у порядку перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року, п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Крім того, у правовій позиції
Верховного Суду України, викладеній в
постанові від 06 листопада 2013 року в
справі № 6-116цс13 зазначено, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у
таких випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

Оскільки умовами договору між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 4 січня 2006 року
№DNH4KR81810089 передбачені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
отже і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами
наведеного договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, а процентів -
кожного календарного місяця,
наступного за звітним, у рахунок якого
вносяться кошти, то початок перебігу
позовної давності для стягнення цих
платежів необхідно обчислювати з
моменту (місяця, дня) невиконання
позичальником кожного із цих
зобов'язань.

Отже, у даному разі початок перебігу
позовної давності має обчислюватися зі
спливом строку виконання, а саме
жовтень 2007 року.

Позов публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» було подано до суду у
січні 2014 року, тобто після спливу
встановленого строку позовної
давності.

Не заслуговують на увагу доводи
публічного акціонерного товариства
комерційного банкму «ПриватБанк» щодо
переривання перебігу позовної
давності.

На підставі п.3.3.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
банк має право списувати кошти з
поточних рахунків позичальника згідно
п.3.2.5 цих Умов при настанні строків
платежів, передбачених цими Умовами та
заявою, у межах належних до сплати
банку сум.

До матеріалів справи приєднано
меморіальний ордер від 26 травня 2010 року
№А0526L011В, відповідно якого з карткового
рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_1 було списано
кошти в сумі 1147 грн. 59 коп. для сплати
кредиту.

За змістом п.4.4.1 постанови Пленум
Вищого господарського суду України №10
від 29 травня 2013 року «Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів» у дослідженні обставин,
пов»язаних із вчиненням зобов»язаною
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов»язку
(частина перша статті 264 ЦК України),
суду необхідно у кожному випадку
встановлювати, коли конкретно вчинені
боржником відповідні дії, маючи на
увазі, що переривання перебігу
позовної давності може мати місце лише
в межах строку давності, а не після його
спливу.

Бездіяльність боржника (наприклад, не
оспорювання ним безспірного списання
коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Тому списання в односторонньому
порядку публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» з карткового рахунку
ОСОБА_1 грошових коштів у травні 2010 року
та направлення для погашення
заборгованості по даному договору не
свідчить про переривання перебігу
позовної давності.

У матеріалах справи відсутні докази
вчинення ОСОБА_1 дій, які б свідчили про
визнання зобов»язання за договором між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 4 січня 2006 року
№DNH4KR81810089 протягом строку позовної
давності.

За правилами, встановленими частинами 3
та 4 ст.267 ЦК України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи видно, що
відповідачем ОСОБА_1 заявлено про
застосування позовної давності.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що право публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на стягнення з ОСОБА_1
грошових коштів не підлягає захисту.

З огляду на наведене рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 6 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: