У Х В А Л А

Іменем України

21 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.,

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Хустського районного суду від
06 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті
особи - Хустська міська рада,
Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційна контора №2»
про відшкодування витрат, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулась у
суд з позовом до ОСОБА_2 про
відшкодування витрат на утримання
спільної сумісної власності.
Зазначала, що вона є власником квартири
АДРЕСА_2, а відповідач ОСОБА_2 власником
квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_2 ухилялась від
участі у ремонті покрівлі над частиною
будинку в якій розташовані їх квартири,
тому позивач з дозволу Хустської
міської ради у 2008 році зробила
реконструкцію та заміну покрівлі
витративши 23537грн. Згідно кошторису
складеного Хустською ПБКФОСС сума
витрат складає 20885 грн., половину з яких
позивач просила стягнути з ОСОБА_2

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Останнім рішенням Хустського
районного суду від 06 лютого 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
5242,14 грн. витрат на утримання спільної
часткової власності.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Зокрема зазначає, що їй
незрозуміло звідки взялася сума
стягнення 5242,14 грн., а також чому
відносно інших відповідачів рішення не
приймалося. Вказує, що суд не виконав
вимоги ухвали ВССУ щодо вияснення
питання з приводу поділу горища між
співвласниками. Звертає увагу на те, що
належним відповідачем має бути ЖЕК №2,
оскільки на момент здійснення робіт
будинок знаходився на його балансі.
Також вважає, що у позивача відсутні
достатні правові підстави для
звернення до суду, так як будівництво
здійснювалося без дотримання всіх
вимог Закону (не було затверджено
проект міською радою, не було видано
дозволу на проведення будівельних
робіт та не прийнято в експлуатацію).
Також в апеляційній скарзі подає
заперечення на ухвалу Хустського
районного суду від 24.12.2013 року про
заміну процесуального статусу ЖЕК №2
та Хустської міської ради з
відповідачів на третіх осіб, через
безпідставність такої заміни.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником квартири АДРЕСА_1. Крім того в
даному будинку: ОСОБА_2 є власником
квартири АДРЕСА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 - власники квартири
АДРЕСА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_9, власники
квартири АДРЕСА_4.

Покрівля вказаного будинку
потребувала капітального ремонту (т.1
а.с.9), у зв'язку з чим позивач з дозволу
Хустської міської ради у 2009 році
здійснила реконструкцію і ремонт
покрівлі над частиною будинку, в якій
розміщені її та ОСОБА_2 (власника
квартири АДРЕСА_2) квартири, витративши
на це власні кошти в розмірі 20 885 грн.

Відповідач ОСОБА_2 відмовилась
відшкодувати позивачу кошти
використанні останньою на ремонтні
роботи пов'язані з реконструкцією та
заміною даху.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» передбачено, що власники
квартир багатоквартирних будинків та
житлових приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно ст. 360 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у праві
спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів та нести відповідальність перед
третіми особами за зобов'язаннями,
пов'язаними із спільним майном.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції виходив з того, що з
відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню
частина витрат понесених позивачкою на
ремонт даху відповідно до процентного
співвідношення площі квартири
відповідачки до загальної площі всіх
квартир будинку. При цьому судом
враховано висновки суду касаційної
інстанції, згідно ч.4 ст. 338 ЦПК України.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки такий
ґрунтується на нормах матеріального
права та підтверджується відповідними
доказами.

Колегія суддів не може взяти до уваги
посилання апелянта на незрозумілість
суми стягнення, оскільки, як
встановлено судом у відсотковому
відношенні площа квартири ОСОБА_2
становить 25,1 % від загальної площі всіх
квартир будинку, а відтак сума
відшкодування витрат вірно визначена
судом - 20 885 грн. * 25,1 % = 5242,14 грн.

Також не береться до уваги посилання
апелянта на неприйняття судом рішення
щодо інших відповідачів, оскільки
ОСОБА_3, користуючись наданим їй
диспозитивним правом, пред'явила
позовні вимоги про стягнення суми
виключно до ОСОБА_2 і суд вирішував лише
такі вимоги. Хоча до участі у справі
були залучені й інші відповідачі (за
клопотанням ОСОБА_2), однак зважаючи на
відсутність пред'явлених до них вимог з
боку позивача суд правомірно таких і не
вирішував. При цьому та обставина, що
власник квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_8
здійснила ремонт даху над своєю
квартирою, не має значення для
правильного вирішення даної справи,
оскільки дана обставина може бути
підставою для врахування указаних
коштів при визначенні розміру грошової
компенсації, яку вона має сплатити
власнику квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, яка в
свою чергу вимог до ОСОБА_8 не
пред'являє.

Необґрунтованим є і посилання апелянта
на нез'ясування судом питання щодо
наявності поділу горища між
співвласниками, оскільки як вірно
зазначено судом, жодних доказів поділу
горища матеріали справи не містять
(зокрема нотаріально засвідченого
договору між співвласниками чи рішення
суду), а тому суд правильно виходив з
того, що такий поділ не здійснювався і
горище знаходиться у спільній
власності.

Не може бути взято до уваги і посилання
апелянта на те, що відповідачем по
даній справі повинен бути ЖЕК №2,
оскільки перебування однієї із квартир
на балансі ЖЕК №2 та наявність у
останнього відповідного обов'язку щодо
утримання будинку, не позбавляє одного
із співвласників можливості здійснити
ремонт горища самостійно та в
подальшому вимагати від інших
співвласників відповідної
компенсації. Таким чином, належним
відповідачем по даній справі є саме
ОСОБА_2, а не ЖЕК №2.

Також колегія суддів відхиляє доводи
апеляції щодо недотримання позивачем
вимог Закону при будівництві,оскільки
в даному випадку здійснювався ремонт
будівлі, а не нове будівництво чи
реконструкція, а тому недотримання
позивачем певних вимог законодавства
(не було затверджено проект міською
радою, не було видано дозволу на
проведення будівельних робіт та не
прийнято в експлуатацію) не свідчить,
що такі будівельні роботи є самочинним
будівництвом та не позбавляє замовника
цих робіт вимагати відшкодування
частини їх вартості. Крім того, колегія
суддів додатково констатує, що у своїй
ухвалі від 21.08.2013 року Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ дійшов
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3
підлягають задоволенню, і такий
висновок є обов'язковим для судів
першої та апеляційної інстанції.

Стосовно викладених в апеляційній
скарзі запереченнях на ухвалу від
24.12.2013 року, то як уже було
вищезазначено належним відповідачем
по даній справі є саме ОСОБА_2, а не ЖЕК
№2. Хустська міська рада взагалі не має
жодного відношення до даної справи
(вона не є співвласником будинку і
такий не знаходиться на її балансі).
Таким чином ухвала Хустського
районного суду від 24.12.2013 року про зімну
процесуального статусу винесена без
порушень норм процесуального права.

Таким чином доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що відповідно до ст. 308
ЦПК України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 338 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
06 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді