У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчука Д.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Автономної Республіки Крим
про визнання рішення незаконним та
його скасування, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 01
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 13
червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Автономної Республіки Крим
про визнання рішення незаконним та
його скасування.

В обґрунтування позову посилався на те,
що оскаржуваним рішенням відповідача
від 14 вересня 2012 року до нього було
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді анулювання свідоцтва на право
зайняття адвокатською діяльністю за
грубе порушення ст. ст. 7, 12 Закону
України «Про адвокатуру» та п.п. 20, 21, 31,
32, 36, 37, 39, 44 Правил адвокатської етики.

Позивач зазначав, що вважає висновки
комісії такими, що не відповідають
фактичним обставинам справи, оскільки
ним не було допущено грубого порушення
зобов'язань за договором про надання
юридичних послуг. У листопаді 2011 року
він повідомив ОСОБА_8 про те, що він не
може виконати умови вищезазначеного
договору та всі кошти, які були ним
одержані, він повернув ОСОБА_8

Також, позивач вказував на те, що в
оскаржуваному рішенні відповідача не
зазначено у чому саме полягає грубе
порушення позивачем Закону України
«Про адвокатуру», а також відповідачем
було пропущено місячний строк для
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності згідно з вимогами п.п.
34, 35 Положення про
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури.

Рішенням Залізничного районного суду
м. Сімферополя від 01 березня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 червня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, із ухваленням нового
рішення про задоволення позову,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 19 липня 2011 року
між адвокатом ОСОБА_6 та ОСОБА_8 було
укладено договір про надання юридичних
послуг, за яким позивач зобов'язався
надати правову допомогу щодо
припинення права власності на частку
спільного майна, а саме: підготувати
необхідні документи для звернення до
суду із відповідним позовом, приймати
участь у судових засіданнях,
виготовляти документи, пов'язані із
розглядом справи, тощо.

13 вересня 2011 року між позивачем та
ОСОБА_8 було укладено доповнення до
вищезазначеного договору, відповідно
до яких ОСОБА_6 зобов'язувався прийняти
грошові кошти від ОСОБА_8 та
перерахувати їх на депозитний рахунок
суду у зв'язку із пред'явленням позову
про припинення права спільної
часткової власності.

На виконання умов зазначеного договору
ОСОБА_8 передала позивачу 134 000 грн.

18 квітня 2012 року ОСОБА_8 звернулась до
голови президії Кримської колегії
адвокатів із заявою, у якій повідомила,
що 13 квітня 2012 року в Центральному
районному суді м. Сімферополя вона
дізналась про відсутність позовної
заяви, яку позивач зобов'язувався
подати відповідно до умов
вищезазначеного договору.

Крім того, ОСОБА_8 у вказаному зверненні
зазначила, що ОСОБА_6 пообіцяв
повернути їй грошові кошти, отримані
ним відповідно до умов доповнення до
договору від 19 липня 2011 року до 17 квітня
2012 року, проте починаючи з 17 квітня 2012
року позивач на зв'язок не виходив та
грошові кошти не повернув.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_6 повернув ОСОБА_8 134 000 грн лише 05
вересня 2012 року.

25 травня 2012 року головою
дисциплінарної палати
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Автономної Республіки Крим
було порушено дисциплінарне
провадження відносно адвоката ОСОБА_6,
у зв'язку із чим позивач викликався на
засідання дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Автономної Республіки Крим
29 травня 2012 року, 04 липня 2012 року, 26
липня 2012 року та 14 вересня 2012 року,
проте на них не з'явився.

У серпні 2012 року ОСОБА_6 надав
відповідачу письмові пояснення, зі
змісту яких вбачається, що питання про
розв'язання спору у порядку, який
пропонував позивач, стало неможливим і
тому він домовився із ОСОБА_8, що
поверне їй одержані грошові кошти,
проте у зв'язку із втратою позивачем
свого паспорту він не мав можливості
вчасно зняти зазначені грошові кошти
із депозитного рахунку у банку та
повернути їх ОСОБА_8

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, посилаючись на норми Закону
України «Про адвокатуру» та Положення
про кваліфікаційно-дисциплінарну
комісію адвокатури, в редакції, яка
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, виходив з наявності
підстав для притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
згідно з вимогами п.п. 34, 35 Положення про
кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури у зв'язку з грубим
порушенням останнім вимог Закону
України «Про адвокатуру».

Проте повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд
не обмежений доводами касаційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде виявлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що
дисциплінарне провадження відносно
ОСОБА_6 було порушено у квітні 2012 року
та 14 вересня 2012 року
кваліфікаційно-дисциплінарною
комісією адвокатури Автономної
Республіки Крим ухвалено рішення про
анулювання свідоцтва на право зайняття
адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 від 20
січня 1995 року, виданого ОСОБА_6, тобто
спірні правовідносини виникли під час
дії Закону України «Про адвокатуру» .

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону
України «Про адвокатуру» формування
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури та організаційне
забезпечення їх діяльності
покладається на Раду Міністрів
Республіки Крим, обласні та Київську і
Севастопольську міські Ради народних
депутатів. Порядок організації і
діяльності
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
визначається Положенням про неї, яке
затверджується Президентом України.

Порядок діяльності
кваліфікаційно-дисциплінарних комісій
адвокатури регулюється «Положенням
про Вищу кваліфікаційну комісію
адвокатури», затвердженим указом
Президента України № 155/93 від 05 травня
1993 року (далі по тексту - Положення).

Відповідно до п. 15 глави ІІІ
вищевказаного Положення дисциплінарна
палата
кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії: розглядає скарги громадян,
окремі ухвали судів, постанови суддів,
постанови, подання слідчих
органів, голови
кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії або її членів, заяви
адвокатських об'єднань, підприємств,
установ, організацій на дії адвокатів;
вирішує питання про притягнення
адвоката до дисциплінарної
відповідальності розглядає порушені
з цих питань справи приймає рішення про
застосування дисциплінарного
стягнення або про відмову у
притягненні адвоката до
дисциплінарної відповідальності;

Відповідно до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних правлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно зі ст. 3 цього Кодексу суб'єкт
владних повноважень - це органи
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхні посадові чи
службові особи, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До владних управлінських
функцій відноситься, зокрема,
здійснення дій у сфері регулювання
публічно-правових відносин, надання
адміністративних послуг, здійснення
контролю.

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. ст. 10, 213, 214 ЦПК України, не взяв до
уваги вказані норми права, не врахував,
що спірні правовідносини виникли у
зв'язку із здійсненням відповідачем
владних управлінських функцій,
передбачених Законом України «Про
адвокатуру» та Положенням про Вищу
кваліфікаційну комісію адвокатури,
щодо контролю за діяльністю адвокатів,
як наслідок дійшов передчасного
висновку про те, що вказаний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. 303
ЦПК України на вказані порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
та залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин ухвалені у справі
рішення суду не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування з
направленням справи на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 01 березня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 13 червня 2013 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук