АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/314/13-ц
Провадження №22-ц/792/700/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року

м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючого
- судді Баса О.Г.,

суддів -
Карпусь С.А., Федорової Н.О.,

при секретарі
- Терлич А.В.

з участю: представника
позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 21 листопада
2013 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

в с т а н о в и л а:

В січні 2014 року позивачка звернулась до
суду і просила стягнути з відповідачки
заборгованість за договором позики в
сумі 100 000 грн., проценти за
користування позикою в сумі 500 грн., 3%
річних за несвоєчасне виконання
зобов'язання в сумі 188 грн. 60 коп., а
всього 100 688 грн. 60 коп. та понесені нею
по справі судові витрати.

Заочним рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 16 травня 2013 року позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
борг у сумі 100 188 грн. 60 коп. В решті
позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1
006 грн. 88 коп.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 12 липня
2013 року заочне рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 16 травня 2013
року скасовано.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 21 листопада 2013 року позов
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
борг у сумі 100 688 грн. 60 коп. за договором
позики та 1 006 грн. 88 коп. сплаченого
судового збору.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2.
означене рішення вважає таким, що
ухвалене за неправильного
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити позивачеві в позові.

________________________________________________________________________
________

Головуючий у першій інстанції - Мазурок
О.В. Провадження №
22-ц/768/700/14

Доповідач - Федорова Н.О.
Категорія
№ 27

При цьому посилається на те, що кошти
насправді нею не отримані, а розписка є
забезпеченням виконання доручення
ОСОБА_3 по продажу її товару. Також
апелянт вказує, що між ними виникли
відносини, щодо договору доручення, які
мають регулюватися ч. 1 ст. 12 ГПК
України. Відповідно до даної норми
спори у справах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів
підвідомчі господарським судам.

Своїм правом на участь у судовому
засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 не
скористалась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена в
установленому законом порядку, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні заперечив проти апеляційної
скарги, посилаючись на її
необґрунтованість.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, ознайомившись з
матеріалами справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Судом встановлено, що 21 грудня 2012 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір
позики, за яким остання отримала 100 000
грн., які зобов'язувалась повернути до 23
грудня 2012 року, що підтвердила
власноручною розпискою. Однак
прийнятих на себе зобов'язань не
дотрималась і станом на час розгляду
справи борг повернутий не був.

Вказане об'єктивно підтверджується
даними розписки (а.с. 4). Належних і
допустимих доказів про безгрошовість
даної розписки відповідачкою не
подано, тому ці її доводи вірно
відхилені судом.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем ) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Давши належну оцінку вищевказаним
обставинам, іншим наявним у справі
доказам, суд першої інстанції прийшов
до обґрунтованого висновку про
стягнення з відповідачки суми
заборгованості за договором позики в
розмірі 100 000 грн.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, а тому
ці кошти нараховуються незалежно від
вини боржника.

Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Встановивши, що відповідач порушив
виконання грошового зобов'язання, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення вимог позивача
щодо сплати трьох процентів річних від
простроченої суми та щодо сплати
позичальником процентів за
користування коштами від суми позики
на рівні облікової ставки НБУ, оскільки
договором не встановлений інший їх
розмір.

В рішенні суду першої інстанції були
здійсненні правильні розрахунки 3 %
річних та процентів за користування
позикою, в межах позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що до
виниклих правовідносин слід було
застосувати норми ГПК України, які
регулюють господарські правовідносини
не заслуговують на увагу з наступних
підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Так, суду не було надано жодного
належного та допустимого доказу на
підтвердження існування між сторонами
господарських правовідносин.

Натомість, розпискою (а.с. 12), наданою
позивачем, підтверджується, що між
сторонами існували позикові
правовідносини.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і містять
посилання на обставини, які з
достатньою повнотою досліджені і
оцінені судом першої інстанції, тому
апеляційний суд не знаходить підстав
для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду Хмельницької області від 21
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду Н.О.
Федорова