Справа № 367/930/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В.Я.Провадження №
22-ц/780/2754/14 Доповідач у 2
інстанції Березовенко Р.В.Категорія 44
УХВАЛА

Іменем України

12 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Верланова С.М., Воробйової
Н.С.,при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційними скаргами
заступника прокурора Київської
області та ОСОБА_5 на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 19 лютого 2014 року у справі за
позовом прокурора м. Ірпеня Київської
області до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_5,
третя особа: комунальне підприємство
"Святошинське лісопаркове
господарство" про визнання недійсним
рішення, державного акту на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року прокурор міста Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду з вищевказаним
позовом, мотивуючи його тим, що в ході
проведеної перевірки встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24 грудня 2008 року № 1792/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_6
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га. На підставі зазначеного рішення
ОСОБА_6 видано Державний акт серії ЯЗ №
449624 на право власності на вказану
земельну ділянку із кадастровим
номером :01:040:0090.

В подальшому на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
28 квітня 2009 року вищевказану земельну
ділянку площею 0,15 га по АДРЕСА_1 ОСОБА_6
продала ОСОБА_5, в зв'язку з чим на
державному акті серії ЯЗ №449624 було
зроблено відповідну відмітку про
перехід права власності.

Разом з тим, рішення селищної ради та
виданий на його підставі державний акт
на право власності на земельну ділянку
є незаконними, оскільки при їх
прийнятті та оформленні допущено
порушення вимог діючого законодавства.

Крім того, спірна земельна ділянка
відноситься до земель лісового фонду,
які перебувають у постійному
користуванні КП «Святошинське
лісопаркове господарство», яке згоди
на вилучення цієї ділянки для передачі
її у власність відповідачу не надавало.

Також, при розпорядженні вказаною
земельною ділянкою Коцюбинською
селищною радою порушено вимоги ст.ст. 20,
21 ЗК України та ст. 57 Лісового кодексу
України щодо порядку зміни цільового
призначення землі, оскільки зміна
цільового призначення спірної
земельної ділянки в порушення
встановлених чинним законодавством
вимог не проводилась, будь-яких рішень
щодо такої зміни не приймалось.

Рішення Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року № 1792/25-5 вказаним
вимогам не відповідає, порушує право
державної власності на спірну земельну
ділянку, а тому, відповідно до ст.ст. 16,
21, 393 ЦК України, ст.ст. 152, 155 ЗК України,
підлягає визнанню недійсним. З цих же
підстав визнанню недійсним підлягає і
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ №449624,
виданий на ім'я ОСОБА_6

Враховуючи те, що у ОСОБА_6 право
власності на земельну ділянку на
законних підставах не виникло, вона не
могла передати його ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, який в силу
вищенаведених обставин є нікчемним.

Просив суд ухвалити рішення про
визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1792/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_2, визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ №449624,
виданий на ім'я ОСОБА_6, з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_5,
скасувавши його державну реєстрацію,
та визнати право власності держави на
земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 19 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1792/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1. В
решті позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Київської області
подав на нього апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив заочне
рішення суду скасувати в частині
відмови в задоволенні частини позовних
вимог та ухвалити в цій частині нове
рішення про їх задоволення.

Також, не погодившись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_5 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив заочне рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційних скарг,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
від 24 грудня 2008 року № 1792/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1 ОСОБА_6
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га (т. 1 а.с. 8). На підставі зазначеного
рішення ОСОБА_6 видано Державний акт
серії ЯЗ № 449624 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га із
кадастровим номером :01:040:0090 для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 7).

В подальшому ОСОБА_6 продоло зазначену
земельну ділянку відповідачу ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу від
28 квітня 2009 року (т. 1 а.с. 97), про що було
здійснено напис на державному акті на
право власності на земельну ділянку (т.
1 а.с. 98).

Також встановлено, що відповідно до
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11 лютого 1941 року селище міського типу
Берковець перейменоване в селище ім.
Коцюбинського та до його складу
включено залізничну станцію Біличі,
однак будь-які графічні додатки до
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11 лютого 1941 року, які б підтверджували
межі селища Коцюбинське не збереглися.
З 1941 року і по даний час рішення щодо
встановлення чи зміни меж селища
Коцюбинське компетентними органами не
приймались, проект встановлення меж не
розроблявся та не затверджувався.

Вищенаведені обставини встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 09 жовтня 2012 року у справі за
позовом Київської міської ради до
Державного управління навколишнього
природного середовища в м. Києві,
Київського обласного управління
лісового та мисливського господарства,
Ірпінської міської ради, Коцюбинської
селищної ради, за участю прокуратури м.
Києва, треті особи - Державне агентство
земельних ресурсів України, КП
"Святошинське лісопаркове
господарство", КП КОР "Обласний
лісгосп", Київська обласна державна
адміністрація, Державне управління
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області,
Державне агентство лісових ресурсів
України, про визнання бездіяльності
протиправною, рішень нечинними та їх
скасування, зобов'язання вчинити дії.

Разом з тим, відповідно до інформації
відділу Держкомзему в м. Ірпінь від 18
січня 2013 року № 01-02/44-1, державна
статистична звітність форми 6-зем по
смт. Коцюбинське в період з 01 січня 2008
року по 31 грудня 2008 року не велася,
землі запасу по смт. Коцюбинське в
період з 01 січня 2008 року по 31 грудня
2008 року не обліковувалися.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що на момент прийняття
спірного рішення, будь-яка
містобудівна документація, визначена
Законом України "Про планування і
забудову територій" в сел. Коцюбинське
була відсутня, а Перспективний план
розвитку селища, на який посилався
представник Коцюбинської селищної
ради та техніко-економічне
обґрунтування є видом землевпорядної
документації та згідно вимог
зазначеного закону не є містобудівною
документацією, яка могла б бути
підставою для прийняття спірного
рішення щодо відведення земельної
ділянки для містобудівних потреб.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов"язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 173 ЗК України межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
правомочні розглядати і вирішувати
питання, віднесені Конституцією
України, цим та іншими законами до їх
відання.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України
до повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
основи містобудування" визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України "Про
планування і забудову територій"
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 Перехідних положень
ЗК України до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Враховуючи вищезазначене
законодавство та зважаючи на ту
обставину, що земельна ділянка, яка є
предметом оспорюваного рішення,
розташована поза межами населеного
пункту - смт. Коцюбинське, оскільки на
момент прийняття спірного рішення від
24 грудня 2008 року № 1792/25-5 межі смт.
Коцюбинське у передбаченому законом
порядку не були визначені та
встановлені, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
незаконність прийнятого Коцюбинською
селищною радою рішення від 24 грудня 2008
року № 1792/25-5, як такого, що не
відповідає положенням п.12 Перехідних
положень та ст. 12 ЗК України.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
даного спору по суті, суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги рішення Коцюбинської селищної
ради від 29 квітня 2010 року № 75, від 15
вересня 2010 року № 153 та від 06
жовтня 2009 року № 170, оскільки вони
прийняті після прийняття оспорюваного
рішення і обставини, які ними
підтверджуються, не існували на момент
прийняття спірного рішення.

А отже, доводи апеляційної скарги
ОСОБА_5 щодо законності спірного
рішення, оскільки приймаючи дане
рішення Коцюбинкька селищна рада діяла
відпоідно до встановленого та той час
порядку прйняття таких рішень,
колегією суддів розцінюються критично
і є неспроможними, оскільки повністю
спростовуються матеріалами справи та
не грунтуються на вимогах закону.

Крім того, погоджується колегія суддів
і з висновком суду першої інстанції про
те, що позивачем не пропущений строк
для подачі позову до суду, оскільки
пунктом 5 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України від 20 грудня 2011
року № 4176-VI "Про внесення змін до деяких
законів України щодо вдосконалення
порядку здійснення судочинства", який
набрав чинності з 15 січня 2012,
встановлено, що позов про визнання
незаконним правового акта органу
державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, може бути подано
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги прокурора щодо незаконності на
необгрунтованості рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
визнання недійсним державного акта на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 449624 на ім"я ОСОБА_6 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_5, скасування його державної
реєстрації та визнання права власності
на спірну земельну ділянку да державою,
то вони колегією суддів не можуть бути
взяті до уваги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні цих позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК
України (в редакції на час виникнення
спірних правовідносин) громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки в тому числі на
підставі придбання за договорами
купівлі-продажу, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами.
Укладення таких угод здійснюється
відповідно до Цивільного кодексу
України з урахуванням вимог цього
Кодексу.

Згідно з ст.126 ЗК України (в редакції на
час виникнення спірних правовідносин)
право власності на земельну ділянку
посвідчу ється державним актом.

За змістом вказаних норм правовою
підставою набуття громадянином права
власності на земельну ділянку є
укладення ним цивільно-правової угоди,
а державний акт, що видається на
підставі такої угоди, лише посвідчує
право особи на земельну ділянку. Отже,
без встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, є в даному випадку є
необгрунтованим.

Такі висновки суду першої інстанції,
відповідають приписам щодо презумпції
правомірності правочину, встановленим
ст. 204 ЦК України, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, такий висновок узгоджується
із положеннями ч. 3 ст.152 ЗК України, якою
передбачено, що захист порушених прав
громадян та юридичних осіб на земельні
ділянки здійснюється, в тому числі,
шляхом заявлення позову про визнання
угоди недійсною.

Укладений між відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 28.04.2009 р. не є
таким, що порушує публічний порядок,
оскільки укладений між приватними
особами і його предметом є майно, що
перебуває у приватній власності.

За таких обставин, з огляду на те, що
ОСОБА_5 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 28.04.2009 р., який не
визнано судом недійсним і він не є
нікчемним (його недійсність не
встановлена законом), а також,
враховуючи приписи ст. 204 ЦК України
щодо презумпції правомірності
правочину, суд першої інстанції
правомірно вважав, що відсутні
підстави для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449624,
виданого ОСОБА_5 на підставі вказаного
договору з підстав вказаних прокурором
у позові.

При цьому суд першої інстанції, також
правильно врахував правовий висновок,
який зробив Верховний Суд України на
засіданні Судової палати у цивільних
справах 02.10.2013 р. при розгляді справи №
6-93цс 13, предметом якої був спір про
визнання державного акту на право
приватної власності на землю недійсним
за позовом прокурора. При розгляді цієї
справи Верховний Суд України зробив
правовий висновок, відповідно до якого
державний акт на право приватної
власності на землю видається на
підставі рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України. Аналогічний правовий
висновок зробив Верховний Суд України
при розгляді справи № 6-92цс 13.

За змістом наведеної правової позиції
стосовно спору в даній справі
вирішення питання про правомірність
видачі державного акта на право
власності на земельну ділянку
безпосередньо залежить від законності
правочину, на підставі якого такий акт
видано.

У зв"язку з чим, без вирішення питання
щодо правомірності набуття ОСОБА_5
права власності на спірну земельну
ділянку за цивільно-правовою угодою, як
це передбачає п "в" ч.3 ст.152 ЗК України,
підстави для визнання недійсним
державного акту були відсутні.

За таких обставин, з огляду на те, що
ОСОБА_5 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу, який не визнаний судом
недійсним і не є нікчемним (його
недійсність не встановлена законом), а
також враховуючи приписи ст.204 ЦК
України щодо презумпції правомірності
правочину, колегія суддів вважає, що у
суду були всі підстави для відмови у
визнання недійсним та скасуванні
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЯЗ № 449624 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_5

Крім того, згідно зі ст. ст. 41, 68
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності, право приватної власності є
непорушним та кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України та Законів України.

Одночасно, при вирішенні спору по суті
суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги посилання позивача на
ті обставини, що спірна земельна
ділянка відноситься до земель лісового
фонду, вона перебувала в постійному
користуванні КП "Святошинське
лісопаркове господарство", не було
проведено процедури вилучення і зміни
цільового призначення спірної
земельної ділянки із земель лісового
фонду на землі житлової забудови, а
також що не була проведена експертиза
проекту землеустрою.

Так, постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 р. встановлено, що у КП
"Святошинське лісопаркове
господарство" відсутні
правовстановлюючі документи на спірні
території, дане підприємство не є
державним лісогосподарським
підприємством, в нього відсутні
документи, що підтверджують право
користування на вказані вище землі і
дані обставини відповідно до ст. 61 ЦПК
України окремому доказуванню не
підлягають.

А отже, висновки суду першої інстанції
щодо відсутності підстав для прийняття
рішення про вилучення земельної
ділянки у КП "Святошинське лісопаркове
господарство" та, що земельна ділянка,
яка була передана ОСОБА_6, не
відноситься до земель лісового фонду, а
тому не потребує окремого рішення про
зміну її цільового призначення, а
проект її землевідведення не підлягає
обов'язковій державній експертизі є
обгрунтованими і законними.

Оскільки, судом першої інстанції були
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи і не спростовуються доводами
апеляційних скарг, а ухвалене рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Київської області відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 19 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий:
Р.В.Березовенко

Судді:
Н.С.Воробйова

С.М.Верланов