Єдиний унікальний номер 257/1652/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/2906/2014
Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Зінов'євої
А.Г.

суддів Ларіної
Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді
Київського районного суду м. Донецька
від 18 лютого 2014 року про забезпечення
позову у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
встановлення факту сумісного
проживання однією родиною та поділ
майна, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м.
Донецька від 18 лютого 2014 року
клопотання позивача про забезпечення
позову задоволено: накладено арешт на
майно, а саме: на вбудоване приміщення,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 лит.
А-5 площею 200 кв.м, що зареєстроване на
ім'я ОСОБА_1 відповідно до договору
купівлі-продажу № 7763 від 29 вересня 2004
року; на квартиру, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, площею 83 кв.м, що
зареєстрована на ім'я ОСОБА_1, та
паркінг-місце АДРЕСА_3; заборонено
ОСОБА_1 здійснювати будь-які дії, що
перешкоджають здійсненню
підприємницької діяльності ОСОБА_2 у
вбудованому приміщенні за адресою:
АДРЕСА_2, площею 200 кв.м.

Зазначену ухвалу оскаржив відповідач в
апеляційній скарзі просив ухвалу суду
першої інстанції скасувати, оскільки
вона не відповідає нормам
процесуального права, постановити
нову, якою відмовити у задоволенні
заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що позивачем не було
виконано вимог ст. 151 ЦПК України, а
саме: не зазначено причин, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов, не
надано доказів, що квартира
розташована за адресою: АДРЕСА_1, площею
83 кв.м, та паркінг-місце 95, належать
апелянту на праві власності, не
доведено жодним чином, що апелянт
вчиняє будь-які дії, на які посилається
позивач у своїй заяві, зокрема, щодо
створення перепони у здійсненні
підприємницької діяльності, або що
відносно відповідача порушено
кримінальну справу.

Крім того, вважає недоведеним, що
підприємницьку діяльність позивач
здійснює за адресою: АДРЕСА_2. Договір
оренди від 25 грудня 2012 року, що є в
матеріалах справи, не набув чинності,
оскільки майно за ним за актом
прийому-передачі не передавалось,
орендна плата не сплачувалась.
Відповідно до п. 4.1 договору оренди,
строк його дії складає 1 рік з моменту
прийняття орендованого приміщення.
Згідно з п. 3.3 зазначеного договору,
передача орендованого приміщення
здійснюється за актом
прийому-передачі, підписання якого
свідчить про фактичну передачу майна в
оренду, а такого акту між сторонами не
підписувалось, майно в оренду не
передавалось.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні апеляційного суду
доводи апеляційної скарги підтримали,
просили її задовольнити, ухвалу суду
першої інстанції скасувати,
постановити нову, якою відмовити у
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційного суду проти
доводів апеляційної скарги заперечив,
просив її відхилити, ухвалу суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
сторін та їх представників, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скаргу слід
відхилити, а ухвалу суду першої
інстанції - залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд, розглянувши скаргу на
ухвалу суду першої інстанції відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною
заявою до ОСОБА_1 про встановлення
факту сумісного проживання однією
сім'єю та поділ майна.

Позивач при подачі позовної заяви
подав клопотання про забезпечення
позову шляхом накладення арешту на
майно, а саме: на вбудоване приміщення,
що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 лит.
А-5 та на квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, площею 83 кв.м. і
зареєстрована на ім'я ОСОБА_1 також на
паркінг-місце АДРЕСА_3

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити заходи забезпечення позову.
У заяві про забезпечення позову
повинно бути зазначено: причини, у
зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов; вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності; інші відомості,
потрібні для забезпечення позову.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується:
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інший особи.

В ч. 3 ст. 152 ЦПК зазначено, що види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Відповідно до п. 4 Пленуму Верховного
суду України № 9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитись, зокрема в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, данні
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулась з такою заявою,
позовним вимогам.

Задовольняючи вимоги про забезпечення
позову шляхом накладення арешту та
встановлення заборони вчинення дій, що
перешкоджають здійсненню
підприємницької діяльності, суд першої
інстанції виходив з того що заявлені
позовні вимоги щодо встановлення
факту сумісного проживання однією
сім'єю та поділ спільного сумісного
майна подружжя та не вжиття заходів
забезпечення позову може утруднити або
зробити неможливим виконання рішення.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, оскільки між
сторонами дійсно виник спір щодо
поділу спірного сумісного майна
співмешканців, вид забезпечення позову
є співмірними та відповідає заявленим
позивачем вимогами, існування реальної
загрози невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення
обґрунтовано заявником, тому не
застосування заходів забезпечення
позову може ускладнити виконання
можливого рішення суду.

Доводи апеляційної скарги щодо не
зазначення заявником причин, у зв'язку
з яким потрібно забезпечити позов та не
доведеності дій апелянта в створенні
перепон у здійсненні підприємницької
діяльності, апеляційний суд приймає
критично, оскільки з тексту заяви про
забезпечення позову вбачається
викладення підстав для забезпечення
позову, в доводах апеляційної скарги
відповідач заперечує право позивача на
проведення підприємницької діяльності
за спірною адресою, що й є
підтвердженням правильності висновків
суду про необхідність забезпечення
позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо не
надання позивачем доказів порушення
проти відповідача кримінальної справи,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки такі доводи на висновки суду
не впливають, до того ж відповідачем
суду не надано доказів на спростування
тверджень позивача.

Інші доводи апеляційної скарги щодо
договору оренди, апеляційний суд
приймає критично, оскільки цей договір
не є предметом спору по даній справі,
крім того за п. 8.1 зазначеного договору
він лонгується на невизначений строк.

За таких підстав апеляційний суд
приходить до висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена судом першої
інстанції у відповідності до норм
процесуального права, підстав для її
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ч. 1 п. 1, 314 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Київського районного суду
м. Донецька від 18 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та оскарженню в касаційному порядку не
підлягає.

Головуючий :

Судді: