"17" березня 2014 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова в складі:

головуючого судді
Бородіної О.В.

при участі секретаря
Алімурадової Т.Я., Жидик А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Відокремленого
підрозділу "Харківська вагонна
дільниця № 1" Південної Залізниці,
Державного підприємства "Південна
Залізниця", третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України у м.
Харкові про скасування наказу та
визнання дій та документів
незаконними,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою, яку уточнила, до Відокремленого
підрозділу "Харківська вагонна
дільниця № 1" Південної Залізниці,
Державного підприємства "Південна
Залізниця", третя особа Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України у м.
Харкові про скасування наказу та
визнання дій та документів
незаконними. В обгрунтування своїх
вимог посилалася на те, що 24.02.2012 року з
нею на території Харківської вагонної
дільниці № 1 Південної залізниці
стався нещасний випадок. 29.02.2012 року
комісією, призначеною наказом від
27.02.2012 року № 416 начальника Харківської
вагонної дільниці № 1Південної
залізниці було складено Акт проведення
розслідування нещасного випадку.
Відповідно до Акту комісія дійшла
висновку, що нещасний випадок вважати
таким, що не пов"язаний з виробництвом.
Член комісії ОСОБА_4, який є головою
профспілки, висловив особливу думку,
зазначивши що нещасний випадок з
провідником пасажирських вагонів
ОСОБА_1, який трапився 24.02.2012 року на
теріторії підприємства Харківської
вагонної дільниці № 1. пов"язаний з
виробництвом. 08.08.2012 року комісією,
призначеною наказом начальника
Відокремленого підрозділу "Харківська
вагонна дільниця № 1" Південної
Залізниці від 03.08.2012 року № 1779 було
складено Акт проведення розслідування
нещасного випадку, що стався 24.02.2012 року
о 16-55 год. у Відокремленому підрозділі
"Харківська вагона дільниця № 1"
Південної залізниці. Відповідно до
даного Акту, комісія провела додаткове
розслідування нещасного випадку. У
даному акті комісія посилається на те,
що 30.01.2012 року був виданий наказ
начальника вагонної дільниці
Овчаренка В.В. № 206 "Про відсторонення
працівників резерву провідників, які
не пройшли медичний огляд на 01.02.2012
року". В списку працівників, які
відсторонені від роботи зазначена
провідник пасажирських вагонів ОСОБА_1
Позивачка зазначає, що даний наказ є
незаконним, оскільки на час винесення
наказу вона знаходилась на
лікарняному, і ще у грудні 2011 року
пройшла медичний огляд, що
підтверджується наданими нею
документами. Також у Акті вказано, що
ОСОБА_1 23.02.2012 року звернулася до
відділу кадрів із заявою про надання
полегшеної праці, яку вона потребує за
станом здоров"я, що обумовлено
висновком ЛКК про необхідність
переведення її на полегшений режим
праці. Заява датована 21.02.2012 року, але
вказує, незрозуміло чому зареєстрована
заява лише 27.02.2012 року. Позивачка
зазначила, що наказу про переведення її
на полегшену працю керівництвом не
винесено в порушення трудового
законодавства. Вважає таку
бездіяльність незаконною. Посилається
на те, що вказані порушення керівництва
підприємства стали причиною того, що
комісія при проведенні додаткового
розслідування нещасного випадку
прийшла до висновку що нещасний
випадок визнано таким, що не пов"язаний
з виробництвом. Позивачка не згодна з
даним висновком, що стало причиною
звернення до суду, та просить скасувати
Наказ № 206 "Про відсторонення
працівників резерву провідників, які
не пройшли медичний огляд на 01.02.2012 року
в частині відсторонення від роботи
ОСОБА_1; визнати незаконною
бездіяльність відповідача щодо
неоформлення наказу про переведення
ОСОБА_1 на полегшену працю; визнати
висновки зазначених Актів проведення
розслідування нещасного випадку, що
стався 24.02.2102 року незаконними; визнати
нещасний випадок. який трапився з
провідником пасажирських вагонів
Харківської вагонної дільниці № 1
Південної залізниці ОСОБА_1 24.02.2012 року
на території підприємства таким, що
пов"язаний з виробництвом.

У судовому засіданні позивачка та її
представники позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
їх задовольнити з підстав зазначених у
позовній заяві, а також із врахуванням
досліджених у судовому засіданні
доказів.

Представники відповідача проти
задоволення позовних вимог
заперечували з підстав зазначених у
письмових запереченнях.

Представник третьої особи Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України у м.
Харкові також проти задоволення
позовних вимог заперечувала, надані
письмові заперечення, просила у
задоволенні позовних вимог відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення.

Відповідно до ст.10, ст.11 ЦПК України
суд розглядає справи у межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, що беруть участь у
справі. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала
з 1972 року провідником пасажирських
вагонів ВП "Харківської вагонної
дільниці № 1 " ДП "Південна залізниця".

24.02.2012 року з ОСОБА_1 на території
підприємства стався нещасний випадок,
який призвів до тимчасової втрати
працездатності, по ступеню тяжкості
віднесений медичним закладом до
легкого.

Відповідно до ч. ч. 6 та 7 ст. 13 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
факт нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці». Підставою для оплати
потерпілому витрат на медичну
допомогу, проведення медичної,
професійної та соціальної
реабілітації, а також страхових виплат
є акт розслідування нещасного випадку
або акт розслідування професійного
захворювання (отруєння) за
встановленими формами.

Щодо встановлення факту нещасного
випадку на виробництві,який стався з
позивачем 24.02.2012 року при виконанні нею
трудових обовязків суд виходить з
наступного.

Статтями 13, 14 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», визначено поняття
страхового випадку та нещасного
випадку. Страховим випадком є нещасний
випадок на виробництві або професійне
захворювання, що спричинили
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у статті 14 цього Закону, з
настанням яких виникає право
застрахованої особи на отримання
матеріального забезпечення та/або
соціальних послуг. Нещасний випадок -
це обмежена в часі подія або раптовий
вплив на працівника небезпечного
виробничого фактора чи середовища, що
сталися у процесі виконання ним
трудових обовязків, в наслідок яких
заподіяно шкоду здоров'ю або настала
смерть.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 13 Закону, факт
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання
розслідується в порядку, затвердженому
Кабінетом Міністрів України,
відповідно до Закону України «Про
охорону праці».

29.02.2012 року комісією, призначеною
наказом від 27.02.2012 року № 416 начальника
ВП "Харківської вагонної дільниці № 1"
ДП "Південної залізниці" було за
наслідками розслідування вказаного
нещасного випадку складено акт за
формою Н-5, який був затверджений
начальником Харківської вагонної
дільниці № 1 Південної залізниці,
відповідно до вимог п. 28 Порядку
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 серпня 2004 року.

Відповідно до Акту комісія дійшла
висновку, що нещасний випадок вважати
таким, що не пов"язаний з виробництвом.
Член комісії ОСОБА_4, який є головою
профспілки, висловив особливу думку,
зазначивши що нещасний випадок з
провідником пасажирських вагонів
ОСОБА_1, який трапився 24.02.2012 року на
теріторії підприємства Харківської
вагонної дільниці № 1. пов"язаний з
виробництвом.

У подальшому на виконання припису
Держгірпромнагляду України по
харківській області № 36/01 від 30.07.2012
року про необхідність проведення
додаткового розслідування нещасного
випадку, який трапився з ОСОБА_1,
наказом начальника Відокремленого
підрозділу "Харківська вагонна
дільниця № 1" ДП "Південної залізниці"
від 03.08.2012 року № 1779 була створена
комісія для додаткового розслідування
нещасного випадку.

Після проведення повторного
розслідування комісією з
розслідування нещасного випадку 08.08.2012
року також було складено акт за формою
Н-5.

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Конституція України гарантує
громадянам України право на належні,
безпечні і здорові умови праці. Єдиний
порядок організації охорони праці в
Україні визначає Закон України "Про
охорону праці".

На підставі ст.171 КЗпП України, ст. 22
Закону України "Про охорону праці"
роботодавець повинен організовувати
розслідування нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій
відповідно до положення, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України за погодженням із
всеукраїнським об'єднанням профспілок.

За змістом ст. 22 Закону України від 14
жовтня 1992 року «Про охорону праці», п.п.
10, 13, 38 Порядку розслідування та
ведення обліку нещасних випадків,
професійних захворювань і аварій на
виробництві, затвердженого постановою
КМУ від 30.11.2011 року № 1232 і який набрав
законної сили з 01 січня 2012 року,
роботодавець повинен організовувати
розслідування нещасного випадку, для
чого зобов'язаний негайно своїм
наказом утворити комісію з
розслідування нещасного випадку.

Зазначена комісія зобов'язана
з'ясувати обставини і причини
нещасного випадку, визначити, чи
пов'язаний цей випадок з виробництвом,
та скласти акт розслідування нещасного
випадку за відповідною формою.

Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються
головою та всіма членами комісії. У
разі незгоди із змістом акта член
комісії підписує його з відміткою
про наявність окремої думки, яку
викладає письмово і додає до акта за
формою Н-5 як його невід'ємну

частину.

У разі незгоди потерпілого або особи,
яка представляє його інтереси, із
змістом акта за формою Н-5 або формою
НПВ, або незгоди з висновком
розслідування про обставини та причини
нещасного випадку рішення комісії може
бути оскаржено до суду. Порядок про
розслідування визначає, які ушкодження
здоров'я працівників належать до
нещасних випадків (НВ).

За результатами розслідування
складають акт за формою Н- 1 і беруть на
облік НВ, що сталися з працівником під
час виконання трудових (посадових)
обов'язків, зокрема у відрядженнях, а
також ті, що сталися під час:

- перебування на робочому місці, на
території підприємства або в інших
місцях роботи під час робочого часу або
за дорученням роботодавця в неробочий
час, під час відпустки, у вихідні та
святкові дні;

- приведення в порядок знарядь
виробництва, засобів захисту, одягу
перед початком роботи і після її
закінчення, виконання заходів
особистої гігієни;

- проїзду на роботу чи з роботи в
транспорті підприємства або
транспортом сторонньої організації,
яка надала його згідно з договором
(заявкою), за наявності розпорядження
роботодавця;

- використання власного транспорту в
інтересах підприємства з дозволу або
за дорученням роботодавця;

- провадження дій в інтересах
підприємства, на якому працює
потерпілий;

- ліквідації аварій, пожеж та наслідків
стихійного лиха на виробничих об'єктах
і транспортних засобах, що
використовуються підприємством;

- надання підприємством шефської
допомоги;

- перебування на транспортному засобі
або на його стоянці, на території
вахтового селища, зокрема під час
змінного відпочинку, якщо причина НВ
пов'язана з виконанням потерпілим
трудових обов'язків або дією на нього
виробничого фактора чи середовища;

- прямування працівника до об'єкта
обслуговування затвердженими
маршрутами або до будь-якого об'єкта за
дорученням роботодавця.

Нещасні випадки, що сталися з
працівником на території підприємства
або в іншому місці роботи, під час
перерви для відпочинку та харчування,
яка встановлена згідно з правилами
внутрішнього трудового розпорядку, а
також під час перебування працівника
на території підприємства у зв'язку з
проведенням власником наради,
отримання заробітної плати,
обов'язкове проходження медогляду, а
також у випадку, передбаченому
трудовим договором (угодою),
розслідуються і про них складається
акт за формою Н- 1, якщо буде встановлено
факт впливу на потерпілого фактора чи
середовища.

За результатами розслідування беруть
на облік і складають акти за формою Н- 1
також і в інших випадках, зазначених у
Порядку.

За результатами розслідування не
складають акти за формою Н- 1 і не беруть
на облік НВ, що сталися з працівниками:

- під час прямування на роботу чи з
роботи пішки, на власному або іншому
транспортному засобі, який не належить
підприємству і не використовується в
інтересах цього підприємства;

- за місцем постійного проживання на
території польових і вахтових селищ (за
наявності тимчасової або постійної
прописки);

- під час використання ними в особистих
цілях транспортних засобів підпри
ємства без дозволу власника, а також
устаткувань, механізмів, іструментів,
крім випадків, що сталися внаслідок
неполадок цього устаткування;

- внаслідок отруєння алкоголем,
наркотиками, іншими отруйними
речовинами, а також внаслідок їх дії
(інсульт, зупинення серця) за наявністю
медичного висновку, якщо це не
зумовлено застосуванням цих речовин у
виробництві, або порушення умов
безпеки щодо їх зберігання і
транспортування, або якщо потерпілий,
який перебував у стадії алкоголь ного
чи наркотичного сп'яніння, був
відсторонений від роботи згідно з
установленим порядком;

- під час скоєння крадіжок або інших
злочинів, якщо ці дії зафіксовані і на
них є офіційний висновок суду або
прокуратури;

- у разі природної смерті або
самогубства за винятком випадків,
зазначених у пункті 3 Положення, що
підтверджують висновки відповідних
органів.

Якщо за підсумками розслідування буде
встановлено, що про НВ не потрібно
складати акт за формою Н- 1, то в такому
разі складається акт за формою НПВ,
якщо цей НВ визнано таким, що не
пов'язаний з виробництвом.

Комісія з розслідування нещасних
випадків при проведенні додаткового
розслідування виходила з того, що на
час настання страхового випадку ОСОБА_1
була відсторонена від роботи на
підставі наказу від 30.01.2012 року
начальника вагонної дільниці
Овчаренка В.В. № 206 "Про відсторонення
працівників резерву провідників, які
не пройшли медичний огляд на 01.02.2012
року".

З цього приводу суд зазначає.

Можливість відсторонення працівника
від роботи роботодавцем передбачена
ст. 46 КЗпП України.

Відсторонення - тимчасове недопущення
працівника до виконуваної роботи у
випадках, передбачених законодавством,
із збереженням місця роботи і , як
правило, без збереження заробітної
плати. У разі відсторонення трудові
правовідносини працівника не
припиняються, а лише призупиняється
виконання ним його трудових обов'язків.

Відсторонення працівників від роботи
роботодавцем допускається:

І) У разі появи на роботі в нетверезому
стані, у стані наркотичного або
токсичного сп'яніння.

ІІ) У разі відмови або ухилення від
обов'язкових медичних оглядів.

ІІІ) У разі відмови або ухилення від
навчання, інструктажу і перевірки
знань з охорони праці та протипожежної
охорони.

ІV) В інших випадках, передбачених
законодавством.

Ст. 46 КЗпП надає право власникові
відстороняти працівників від роботи за
наявності передбачених законодавством
підстав. Твердження про те, що власник
відповідно до ст. 46 КЗпП лише має право,
а не зобов'язаний відстороняти,
грунтується на формулюванні цієї
статті: "відсторонення допускається".

Ст. 46 КЗпП передбачає можливість
відсторонення працівників від роботи у
разі їх відмови або ухилення від
обов'язкових медичних оглядів. Ст. 7
Закону "Про забезпечення санітарного
та епідемічного благополуччя
населення" покладає на підприємства,
установи, організації обов'язок
усунення за поданням відповідних
посадових осіб державної
санітарно-епідеміологічної служби від
роботи працівників, які ухиляються від
обов'язкового медичного огляду. Ст. 17
Закону "Про охорону праці" формулює цей
обов'язок щодо роботодавця і доповнює
викладене правило зазначенням на
відсторонення працівника без
збереження заробітної плати.

Правило ст. 17 Закону "Про охорону праці",
що покладає на власника обов'язок
відстороняти від роботи працівників,
які ухиляються від проходження
обов'язкового медичного огляду,
доповнюється правилом ст. 15 того ж
Закону, яке надає право спеціалістам з
охорони праці вимагати відсторонення
від роботи осіб, які не пройшли
медичний огляд. Слід також враховувати,
що ст. 31 Основ законодавства України
про охорону здоров'я і ст. 26 Закону "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення"
покладають на власників і керівників
підприємства, установ, організацій
відповідальність за шкідливі наслідки
для здоров'я населення, завдані
допуском до роботи осіб, які не пройшли
обов'язковий медичний огляд.

Суд звертає увагу, що можливість
відсторонення працівників, які не
пройшли медичний огляд, потребує
відповідне подання. Так у п. 2.1
Інструкції про порядок внесення
подання про відсторонення осіб від
роботи або іншої діяльності
зазначається, що відсторонення (у тому
числі осіб, які не пройшли медичний
огляд) від роботи проводиться на
підставі подання відповідних
посадових осіб державної
санітарно-епідеміологічної служби.
Тому підприємству у відповідних
випадках доцільно було б повідомити в
органи санепідслужби про осіб, які
ухиляються від медичного огляду,
одержати подання про відсторонення і
тільки потім відстороняти працівників
від роботи з розглянутої підстави.

На підставі зазначеного суд приходить
до висновку що наказ від 30.01.2012 року
начальника вагонної дільниці
Овчаренка В.В. № 206 "Про відсторонення
працівників резерву провідників, які
не пройшли медичний огляд на 01.02.2012
року" було прийнято з порушенням
порядку відсторонення осіб від роботи.

Щодо відсторонення ОСОБА_1 від роботи
на підставі зазначеного наказу, то суд
також зазначає про відсутність
будь-яких правових підстав
відстороняти її від роботи, оскільки
вона ще 06 грудня 2011 року пройшла
медичний огляд, що підтверджується
медичною довідкою, та протоколом № 44
від 06.12.2011 року медичного огляду
працівників, які додані до матеріалів
справи (а.с. 16, 17). Також у грудні 2011 року
за проходження медичного огляду ОСОБА_1
були нараховані грошові кошти, що
підтверджується копією розрахункового
листа за грудень 2011 року (а.с. 151 об.)

Крім того, як встановлено судом та не
заперечувалось відповідачем на час
винесеня наказу про відсторонення
ОСОБА_1 від роботи, остання знаходилась
на лікарняному,що взагалі є
неприпустимим.

Жоден з працівників відділу кадрів
підприємства, допитаних у судовому
засіданні, не змогли пояснити взагалі
необхідність відсторонення ОСОБА_1 від
роботи, яка знаходиться на лікарняному,
і за станом здоров"я і так не виконує
свої трудові обов"язки.

На підставі зазначеного суд приходить
до висновку щодо незаконності наказу
від 30.01.2012 року начальника вагонної
дільниці Овчаренка В.В. № 206 "Про
відсторонення працівників резерву
провідників, які не пройшли медичний
огляд на 01.02.2012 року" в частині
відсторонення від роботи провідника
пасажирських вагонів ОСОБА_1

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить
скасувати зазначений наказ. Однак суд
вважає за необхідне відмовити у
задоволенні цих позовних вимог,
оскільки до компетенції суду не
відноситься питання про скасування
наказів, дане питання не відноситься до
належного способу захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених ч.2 ст.16
ЦК України.

Щодо позовних вимог про визнання
незаконною бездіяльність Державного
підприємства "Південна Залізниця" щодо
неоформлення наказу про переведення
ОСОБА_1 на полегшену працю за медичним
висновком № 594 від 20.02.2012 року, то слід
зазначити.

Відповідно до даного висновку ОСОБА_1
потребує перевід на працю не пов"язану
з тривалою ходою та підняттям на висоту
з 21.02.2012 року по 20.03.2012 року.

Як зазначила позивачка у судовому
засіданні, після перебування на
лікарняному вона 21.02.2012 року вийшла на
роботу та прибула до відділу кадрів. Де
їй було запропоновано написати заяву
про переведення на полегшену працю, але
лише на два тижня. Що вона і зробила.
дану заяву вона віддала інспектору,
начальника відділу кадрів на робочому
місті не було. Враховуючи те, що ОСОБА_1
також є заступником голови профспілки
вона спитала дозвіл про можливість
праці у профспілці .

Даний факт підтвердила допитану у
судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка
також працює провідником пасажирських
вагонів, яка на той період часу була
переведена на полегшену працю за
станом здоров"я до відділу кадрів. Вона
також пояснила, що ОСОБА_1 кілька разів
приходила до відділу кадрів для
вирішення питання про переведення на
полегшену працю, але не могла застати
начальника відділу кадрів.

У судовому засіданні також були
допитані свідки, працівники відділу
кадрів- начальник відділу кадрів
ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка на момент лютого 2012
року обіймала посаду старшого
інспектора відділу кадрів, ОСОБА_8, яка
у лютому 2012 року тимчасово займала
посаду інспектора відділу кадрів, та
представники профспілки - голова
профспілки ОСОБА_4, ОСОБА_9., бухгалтер
профспілки ОСОБА_10,

Допитані свідки з відділу кадрів не
змогли зазначити точну дату, коли
ОСОБА_1 прибула до відділу кадрів після
хвороби. Але свідки ОСОБА_7, та ОСОБА_8
підтвердили той факт, що заява про
переведення на полегшену працю
позивачкою була подана до настання
страхового випадку. Причиною того, що
наказ про переведення не був
оформлений своєчасно зазначили, що
відділ кадрів на той час знаходився у
іншому приміщення, окремо від
начальника вагонної дільниці. Оскільки
для оформлення наказу необхідно було
отримати резолюцію начальника, то
подана заява була покладена до папки
документів, які потребували резолюції
начальника. Однак вказані документи
відразу не відносилися до начальника, а
збиралися і за можливістю вже
передавалися секретарю на підпис
начальнику. Вказали, що це могло
трапитися і не того ж дня.

Начальник відділу кадрів ОСОБА_6
пояснила, що їй невідомо коли ОСОБА_1
подала заяву про переведення на
полегшену працю, оскільки вона була
відсутня на роботі.

Крім того, вказала що їй не було відомо
про те, що ОСОБА_1 була відсторонена від
роботи. Причиною несвоєчасного
оформлення наказу вказала те, що заява
пізно була передана з резолюцією
начальника. Однак вказала, що якщо
особа звертається з заявою про надання
полегшеної праці, то наказ повинен бути
оформленим без затримки.

Щодо пояснень свідків -
представників профспілкової
організації відносно того, що ОСОБА_1 з
21.02.2012 року по 24.02.2012 року працювала у
профспілці у зв"язку з переведенням її
туди на полегшену працю, то суд до них
відноситься критично, оскільки є
порядок переведення особи на полегшену
працю. Будь-якого наказу про
переведення ОСОБА_1 на полегшену працю
керівництвом не оформлювалося, тим
паче до Вільної профспілки ВП
"Харківська вагонна дільниця № 1" ДП
"Південна залізниця", яка є окремою
юридичною особою.

Як пояснювала позивачка заяву про
переведення на полегшену працю їй
запропонували написати у відділі
кадрів, при цьому зазначили, що можна
написати лише на два тижні. Данний факт
не заперечувала і свідок ОСОБА_7 З чого
суд приходить до висновку, що заява
ОСОБА_1 була написана у відділі кадрів в
присутності інспектора. І дана заява
датована 21.02.2012 року. Як пояснили свідки
заява реєструється у секретаря
начальника вагонної дільниці, яка
знаходиться у іншому приміщенні ніж
відділ кадрів. Достовірно вказати
через який час дана заява була передана
на резолюцію жоден із свідків пояснити
не зміг, але судом достовірно
встановлено що це було не у день
подання заяви, а пізніше.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що той факт що заява
своєчасно не передана на резолюцію
начальнику, і затримання у зв"язку з цим
оформлення наказу про переведення
ОСОБА_1 на полегшену працю, судом
розцінюється як беззаконна
бездіяльність підприємства.

Весь цей час неможливості працювати
ОСОБА_1 як працівнику не можна ставити
їй у вину (ч. 4 ст. 113 КЗпП України).

Судовий захист є важливою гарантією
конституційного права громадянина
заробляти собі на життя працею, яку він
вільно обирає або на яку вільно
погоджується.

Кілька днів ОСОБА_1 не із своєї вини
не мала можливості забезпечити свої
конституційні права на працю
відповідно до укладеного трудового
договору.

Враховуючи те, що на час настання
страхового випадку наказ про
переведення ОСОБА_1 на полегшену працю
не оформлювався, вона продовжувала
займати посаду провідника
пасажирських вагонів.

Одним з головних критеріїв для
кваліфікації нещасного випадку як
такого, що стався на виробництві, є
місце, де він стався, тобто територія
підприємства - ділянка землі за
генеральним планом з усіма
розташованими на ній виробничими,
допоміжними приміщеннями та службами
підприємства.

Той факт, що нещасний випадок із ОСОБА_1
стався на території підприємства ніким
не заперечується.

Травму позивачка отримала за кілька
метрів до приміщення резерву
провідників, куди вона направлялася
для зустрічі із керівником. Але
посковзнулася та впала, отримавши
травму. Даний факт підтверджений також
юристом вільної профспілки вагонної
дільниці ОСОБА_9

Суд приходить до висновку, що цей
випадок підлягає розслідуванню згідно
з Порядком розслідування та ведення
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві з
оформленням акта про нещасний випадок,
пов'язаний з виробництвом. Причиною
став незадовільний стан дорожного
покриття під час ожеледиці.

У звязку з цим суд зобовязує
відповідача скласти акт про нещасний
випадок, що стався з ОСОБА_1 24 лютого 2012
року на виробництві за формою Н-1,
врахувавши обставини зазначені више.

Після складання комісією з
розслідування нещасного випадку
нового акту, та після затвердження він
надсилається роботодавцем особам та
органам, визначеним у Порядку.

При цьому на раніше складених актах
робиться запис про підставу втрати їх
чинності та зазначається номер та дата
нових актів. Відповідні зміни також
вносяться до журналу реєстрації осіб,
що потерпіли від нещасних випадків.

З цих підстав суд залишає вимоги
позивача щодо визнання раніше
складених актів проведення
розслідування нещасного випадку
незаконними, без задоволення, оскільки
вони після складання нового акту
втрачають чинність.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 232, 233 КЗпП України, Порядком
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого постановою КМУ від 30.11.2011
року № 1232 від 01.01.2012 р., ст.ст.
3,4,10,11,57-60,169,209,212,214, 215,223,224,225,292,294, ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Відокремленого підрозділу "Харківська
вагонна дільниця № 1" Південної
Залізниці, Державного підприємства
"Південна Залізниця", третя особа
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків та професійних захворювань
України у м. Харкові про скасування
наказу та визнання дій та документів
незаконними - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Державного підприємства "Південна
Залізниця" щодо неоформлення наказу
про переведення ОСОБА_1 на полегшену
працю за медичним висновком № 594 від
20.02.2012 року.

Визнати нещасний випадок, який
трапився з провідником пасажирських
вагонів Харківської вагонної дільниці
№ 1 Південної Залізниці ОСОБА_1 24 лютого
2012 року на території підприємства
таким, що пов"язаний з виробництвом.

Зобов'язати Державне підприємство
«Південна Залізниця» скласти акт про
нещасний випадок, що стався з ОСОБА_1 24
лютого 2012 року на виробництві за формою
Н-1.

Стягнути з Державного
підприємства «Південна залізниця» 114,70
грн. судового збору в дохід держави.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення шляхом подачі
апеляційної скарги через Ленінській
районний суд міста Харкова, або якщо
рішення було ухвалене за відсутності
осіб, що приймають участь у справі,
протягом 10 днів з моменту отримання
копії рішення.

Суддя
О.В. Бородіна