Справа № 135/2199/13-ц
Провадження у справі № 2/135/26/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014 Ладижинський
міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної
Т.В.,

за участі: секретаря судового
засідання Масняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Ладижин цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа Управління Пенсійного
фонду України у місті Ладижині
Вінницької області про встановлення
факту батьківства,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним вище позовом, в якому
просила встановити факт батьківства
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Ладижин Вінницької області, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки
м. Ладижин Вінницької області,
посилаючись на те, що в період з
листопада 2001 року по лютий 2009 року вона,
ОСОБА_1, проживала однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
за адресою: АДРЕСА_1, та вели спільне
господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї з
ОСОБА_3 народилась дочка, однак
оскільки вони проживали без реєстрації
шлюбу, реєстрація народження дитини
була проведена відповідно до ч.1 ст.135
Сімейного кодексу України. В актовому
записі №5 від 20.01.2004 року у графі
«батько» записано прізвище «ОСОБА_3», а
ім'я та по батькові записано
справжнього батька дитини - «ОСОБА_3».
Отже, при реєстрації народження її
спільної з ОСОБА_3 дитини їхня дочка,
ІНФОРМАЦІЯ_3 була записана як ОСОБА_4.

ОСОБА_3 завжди визнавав себе батьком
народженої дитини, займався вихованням
дитини, піклувався про моральне та
матеріальне становище дитини, мав
намір подати заяву про визнання себе
батьком їх спільної дитини, але не
встиг, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 помер, про
що 17.01.2013 Відділом ДРАЦС Ладижинського
міського управління юстиції складено
відповідний актовий запис № 15.

Встановлення факту батьківства
необхідно для призначення пенсії по
втраті годувальника.

На даний час отримувачем пенсії по
втраті годувальника є колишня дружина
ОСОБА_3 - ОСОБА_2, яка отримує пенсію по
втраті годувальника на свого
неповнолітнього сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_4, який є сином померлого
ОСОБА_3

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_7 підтримали
позовну заяву у повному обсязі,
посилаючись на обставини, вказані у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
ОСОБА_8 у судовому засіданні
заперечували проти задоволення вимог
позивача, мотивуючи тим, що якщо ОСОБА_3
за життя не звернувся до органів
реєстрації актів цивільною стану із
заявою про визнання свого батьківства
відносно ОСОБА_4, то не вважав себе її
батьком. Їй особисто ОСОБА_3 ніколи не
повідомляв, що ОСОБА_4 його дочка.
Навпаки завжди казав, що її дитина,
ОСОБА_6, єдиний його син. Натомість, вона
і не чула заперечень ні з боку
покійного чоловіка, ні з боку його сім'ї
про те, що ОСОБА_4 не його дочка. Окрім
того, вказала, що ОСОБА_3 мав особисті
стосунки з багатьма жінками, тому
допускає той факт, що він міг проживати
і з ОСОБА_1, а дочка ОСОБА_4 фактично може
бути його дочкою. Також, зазначила, що
ОСОБА_3 був засуджений вироком
Ладижинського міського суду
Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК
України за злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання її дитини ОСОБА_6, тому
враховуючи ту обставину, що він не
надавав кошти згідно рішення суду на
утримання дитини, за що був притягнутий
до кримінальної відповідальності, тому
відповідно не міг утримувати та
матеріально забезпечувати позивача та
її дитину. ОСОБА_2 у зв'язку з втратою
годувальника ОСОБА_3 отримувала пенсію
відповідно до ст. 36 Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування». З 01.06.2013 року розмір
пенсії було зменшено до 50 відсотків
пенсії за віком померлого
годувальника, оскільки до Управління
Пенсійного фонду України у м. Ладижині
Вінницької області за призначенням
пенсії звернулася і ОСОБА_1, яка подала
рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013
року, яким встановлений факт
батьківства ОСОБА_3 по відношенню до
його дитини ОСОБА_4

Представник Управління пенсійного
фонду України у м. Ладижині Підддубна
А.М. у вирішенні спору поклалася на
розгляд суду, при цьому зазначила, що у
разі визнання померлого ОСОБА_3 батьком
ОСОБА_4 позивач матиме право на
отримання пенсії по втраті
годувальника, оскільки відповідно до
архівної пенсійної справи ОСОБА_3
дійсно отримував пенсію за віком на
пільгових умовах.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_10 пояснила, що вона являється
тіткою померлого ОСОБА_3, який дійсно з
2001 року по 2009 рік проживав однією сім'єю
разом із ОСОБА_1 Вони мали спільний
сімейний бюджет та вели спільне
господарство. Під час їхнього
спільного проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 в
них народилася дочка ОСОБА_4. ОСОБА_3
забирав ОСОБА_1 з новонародженою
дитиною з пологового будинку,
святкували разом родини, хрестини.
ОСОБА_3 піклувався про дитину, називав
її своєю дочкою, матеріально
забезпечував їх. Вони разом гуляли,
робили покупки, гралися. В них була
повноцінна родина. Чому не
зареєстрував дочку на своє ім'я не знає,
однак завжди висловлював намір зробити
це. Але в ІНФОРМАЦІЯ_5 він помер. Ні в її
померлого племінника, ні в неї ніколи
не було сумнівів в тому, що ОСОБА_4 саме
його дочка. ОСОБА_4 дуже схожа на свого
батька ОСОБА_3 На даний час ОСОБА_1 з
дочкою ОСОБА_4 підтримують з сім'єю
покійного батька відносини. Під час
життя ОСОБА_3 завжди визнавав себе
рідним батьком ОСОБА_4 і ніколи не
заперечував свого батьківства. Окрім
того, підтвердила дійсність
фотозображення на фотокартках,
впізнавши ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та їх
дочкою ОСОБА_4, а також рідних
покійного, назвавши їх поіменно.

Допитана у судовому засіданні свідок
ОСОБА_12, яка являється рідною сестрою
позивачки ОСОБА_1, а також рідною тіткою
та хрещеною матір'ю ОСОБА_4 пояснила, що
в 2001 році її сестра ОСОБА_1
познайомилася з ОСОБА_3, з яким почала
проживати спільно однією сім'єю як
чоловік і жінка, вели спільне
господарство, купляли дрібні побутові
речі. У 2009 році припинили спільне
проживання. За час спільного
проживання, у ІНФОРМАЦІЯ_3, у них
народилася дочка ОСОБА_4. Вони мали
намір офіційно зареєструвати шлюб,
проте чому не зареєстрували шлюб їй не
відомо. ОСОБА_3 за час життя визнавав
себе батьком дитини. Він завжди
цікавився дочкою, дбав про її виховання
та утримання. Відвідував дитячий садок.
ОСОБА_1 з дочкою по даний час
спілкуються з родиною ОСОБА_3 На момент
народження дитини рідня покійного
сприймала ОСОБА_4 як рідну. ОСОБА_3
ніколи не заперечував факт свого
батьківства щодо дочки ОСОБА_4. Також
вказала на те, що ОСОБА_1 одній із перших
повідомили, що ОСОБА_3 помер. Також
підтвердила дійсність фотозображення
на фотокартках, впізнавши ОСОБА_3 разом
з ОСОБА_1 та їх дочкою ОСОБА_4, а також
рідних покійного, назвавши їх поіменно.

Допитаний у судовому засіданні свідок
ОСОБА_13 також підтвердив суду факт
спільного проживання та ведення
спільного господарства позивача та
померлого в ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3, їх
спільне утримання та виховання дитини,
а також визнання відповідачем
батьківства. При цьому, також з
достовірністю вказав на відповідність
дійсності фотозображень на
фотокартках, доданих позивачем до
матеріалів справи, назвавши зображених
осіб поіменною.

Суд, з'ясувавши позиції сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази та надавши їм оцінку в їх
сукупності, дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з
листопада 2001 року по лютий 2009 року
перебувала у фактичних шлюбних
відносинах із ОСОБА_3, тобто спільно
проживала разом з ним і була пов'язана з
ним спільним побутом. Також вони мали
взаємні права та обов'язки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Ладижині
Вінницької області народилась дочка,
ОСОБА_4, і відповідно до актового запису
про народження за № 5 від 20 січня 2004
року зареєстрованим Ладижинським
відділом реєстрації актів
громадянського стану Вінницької
області її батьками є мати - ОСОБА_1 та
батько - ОСОБА_3, відомості про якого
записані відповідно до ч.1 ст.135 СК
України (а.с.30).

Згідно даних в наданих позивачем копії
історії пологів ОСОБА_1 № 6, обмінної
карти та копії індивідуальної карти
вагітної і породілля ОСОБА_1 № 130,
взятої на облік 06.06.2003 року, в графі
чоловік вказаний ОСОБА_3 (а.с.32,33,34).

З довідки Ладижинської міської ради
від 14.01.2004 року № 139 вбачається, що склад
сімґї ОСОБА_1 складав ОСОБА_3 - чоловік
(а.с.33)

У відповідності до даних домової книги
на домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 були
зареєстровані за вказаною вище адресою
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які зняті з
реєстрації 02.08.2009 (а.с.39)

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 помер, що
підтверджено копією свідоцтва про його
смерть, виданого на підставі актового
запису № 15 від 17 січня 2013 року відділом
РАЦС Ладижинського міського
управління юстиції Вінницької області
(а.с.8)

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з заявою, де заінтересованою
особою було Управління Пенсійного
фонду України у місті Ладижині
Вінницької області про встановлення
факту батьківства ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_5, відносно її дочки ОСОБА_4,
яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3, з метою
призначення пенсії на дитину, в зв'язку
з втратою годувальника.

Рішенням Ладижинського міського суду
від 22 квітня 2013 року заяву ОСОБА_1 про
встановлення факту батьківства
задоволено (а.с.35)

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 03 жовтня 2013 року
рішення Ладижинського міського суду
від 22 квітня 2013 року було скасовано, а
заява ОСОБА_1 про встановлення
батьківства - залишена без розгляду, та
роз'яснено ОСОБА_1 право на звернення до
суду з позовом на загальних підставах,
що підтверджено копією ухвали (а.с.10-12).

При цьому, також встановлено те, що між
ОСОБА_1, як законним представником
дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як законним
представником дитини ОСОБА_6, який є
сином померлого ОСОБА_3 виник спір про
право на отримання пенсії по втраті
годувальника, оскільки ОСОБА_6 отримує
пенсію у зв'язку з втратою годувальника
і виділення її частки ОСОБА_4 впливає на
її розмір.

Отже, розгляд справи в даному випадку
здійснюється в позовному провадженні
через наявність спору про право.

Згідно ч. 1, 2 ст. 36, ч. 1 ст. 39 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» пенсія
у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, в тому
числі його дітям, які не досягли 18
років. На всіх членів сім'ї, які мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, призначається одна
спільна пенсія.

Згідно ч. 1 ст. 130 СК України у разі
смерті чоловіка, який не перебував у
шлюбі з матір'ю дитини, факт його
батьківства може бути встановлений за
рішенням суду. При цьому заява про
встановлення факту батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст.
135 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при
народженні дитини у матері, яка не
перебуває у шлюбі, у випадках, коли
немає спільної заяви батьків, заяви
батька або рішення суду, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень провадиться за прізвищем та
громадянством матері, а ім'я та по
батькові батька дитини записуються за
її вказівкою.

В судовому засіданні достовірно
встановлено, що запис про батька дитини
у свідоцтві про народження ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, через відсутність
спільної заяви батьків було зроблено
за вказівкою ОСОБА_1, тобто на підставі
ч. 1 ст. 135 СК України. Дана обставина
стверджується також і відповіддю від
30.10.2013 № 349-2.2-20 відділу державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби по місту Ладижину
Тростянецького міськрайонного
управління юстиції у Вінницькій
області, де зазначено, що реєстрація
народження дитини проведена
відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за
вказівкою матері) (а.с.31).

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 3 від
15.05.2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
справи про визнання батьківства щодо
дитини, яка народилася не раніше 1 січня
2004 року, суд має вирішувати відповідно
до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на
підставі будь-яких доказів, що
засвідчують походження дитини від
певної особи й зібрані з дотриманням
норм цивільного процесуального
законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 128 СК України підставою
для визнання батьківства є будь-які
відомості, що засвідчують походження
дитини від певної особи, зібрані
відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Отже, з урахуванням пояснень позивача,
показань свідків, досліджених
письмових доказів, суд вважає
встановленим спільне проживання
позивача ОСОБА_1 разом із ОСОБА_3 як до
народження дитини ОСОБА_4, так і після
її народження, а також спільне
виховання ними дитини. Пояснення
допитаних судом свідків вказують на те,
що ОСОБА_3 проживав разом із ОСОБА_1,
вважав ОСОБА_4 своєю донькою,
піклувався про неї, матеріально
забезпечував родину, а отже, визнав
походження дитини від нього. При цьому,
судом не встановлені підставі не
довіряти показанням свідків, оскільки
вони були одержані з дотриманням
порядку, встановленому законом, є
послідовними, логічними, і повністю
узгоджуються як між собою, так і з
іншими доказами по справі, і не
викликають сумніву у своїй
достовірності та допустимості.

Водночас показання цих свідків щодо
факту батьківства цілком узгоджуються
з об'єктивними доказами у справі -
зазначенням у свідоцтві про народження
ОСОБА_4 її по-батькові, а саме «ОСОБА_4»,
а в графі батько - ім'я та по батькові
батька «ОСОБА_3»; фотознімками, де
зафіксовано ОСОБА_3 з позивачем ОСОБА_1
та дитиною в побуті, які суд визнає
достовірними.

Будь-яких доказів, які б спростовували
доводи позивача та показання
зазначених свідків відповідач не
надав, не містять їх і матеріали справи.

Посилання відповідача на ту обставину,
що ОСОБА_3 був засуджений вироком
Ладижинського міського суду
Вінницької області за ч. 1 ст. 164 КК
України за злісне ухилення від сплати
встановлених рішенням суду коштів на
утримання дитини ОСОБА_6, у зв'язку з цим
не міг утримувати та матеріально
забезпечувати ОСОБА_1 також не
спростовує доводи позивача.

При цьому, відповідач ОСОБА_2 фактично
допускає той факт, що її покійний
чоловік ОСОБА_3 міг проживати із
позивачем однією сім'ю, та дочка ОСОБА_4
може бути його дочкою, оскільки у
покійного чоловіка були стосунки з
багатьма жінками, однією з яких могла
бути і ОСОБА_1

Не ґрунтується на законі та є
припущенням і посилання відповідача як
невизнання батьківства на неприйняття
покійним ОСОБА_3 заходів по реєстрації
дитини в органах РАЦС.

Клопотань про проведення
судово-генетичної експертизи до суду
не надходило.

З урахуванням наведеного, суд визнає
вимоги позивача, такими, що підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, ст.ст. 128, 130, 135
СК України, абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006
року «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів» та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57, 60, 213, 214, 218, 223-225
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
Управління Пенсійного фонду України у
місті Ладижині Вінницької області про
встановлення факту батьківства
задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м. Ладижин
Вінницької області, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно неповнолітньої
дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки
м. Ладижин Вінницької області.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
через Ладижинський міський суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя