Справа № 350/10/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1213/2014
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач Меленко О.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Девляшевського
В.А., Фединяка В.Д.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: апелянта ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, треті особи управління
Держкомзему в Рожнятівському районі,
Небилівська сільська рада
Рожнятівського району про визнання
недійсним та скасування рішення
сільської ради та Державного акту на
право приватної власності на землю, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Рожнятівського районного суду від 10
квітня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рожнятівського районного
суду від 10 квітня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи
управління Держкомзему в
Рожнятівському районі, Небилівська
сільська рада Рожнятівського району
про визнання недійсним та скасування
рішення сільської ради та Державного
акту на право приватної власності на
землю.

Визнано рішення Небилівської
сільської ради Рожнятівського району
від 19.10.2009 року про передачу ОСОБА_2
земельної ділянки площею 0,1038 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд в АДРЕСА_1 та Державний акт на
право приватної власності на землю,
виданий Небилівською сільською радою
ОСОБА_2 20.10.2009 року та зареєстрований в
Книзі записів державних акті на право
приватної власності на землю за
№20 незаконними.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, та на порушення норм
матеріального і процесуального права.

Зазначає, що в межах наданих чинним
законодавством повноважень в галузі
земельних відносин сільська рада
правомірно прийняла рішення про
передачу йому у власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд в АДРЕСА_1 площею
0,0138 га., і саме на підставі такого
рішення правомірно було видано
Державний акт про право власності на
вказану ділянку. Таким чином на думку
апелянта він правомірно набув право
власності на земельну ділянку. Та
обставина, що договір дарування на
підставі якого він став власником
житлового будинку на вказаній
земельній ділянці був визнаний
недійсним в судовому порядку, на думку
апелянта не може бути підставою для
визнання незаконними рішення
сільської ради та Державного акту про
право власності на земельну ділянку.

Також апелянт вказує, що жодною нормою
закону чи будь якою іншою нормою
матеріального права не передбачено
припинення права власності на земельну
ділянку з підстав набуття іншою особою
права власності на об'єкти нерухомого
майна, яке знаходиться на земельній
ділянці, що належить іншому власнику.

З цих підстав рішення суду першої
інстанції апелянт просив скасувати, та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Управління Держкомзему в
Рожнятівському районі, Небилівська
сільська рада Рожнятівського району
рішення суду не оскаржували.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник вимоги апеляційної скарги
підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної
скарги не визнав. Рішення суду вважає
законним та обгрунтованим.

Представники управління Держкомзему в
Рожнятівському районі, Небилівська
сільська рада Рожнятівського району в
судове засідання не з'явилися, хоч були
належно повідомленими про розгляд
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, доводи представників сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами виник спір з приводу
визнання недійсними
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку по АДРЕСА_1. На
вказаній земельній ділянці розміщене
будинковолодіння, яке складається з
житлового будинку, загальною площею 34,5
кв.м. Цільовим призначенням спірної
земельної ділянки є будівництво та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, підтверджується
матеріалами справи, та виходячи з вимог
ст. 61 ЦПК України має преюдиційне
значення рішення Рожнятівського
районного суду від 02.07.2012 року, яким
визнано недійсним договір дарування
будинковолодіння АДРЕСА_1, який був
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 27
березня 2007 року за реєстровим номер 342.

Згідно копій свідоцтва про право на
спадщину після смерті ОСОБА_6, що
містяться в матеріалах справи, на даний
час власником ? частин вищевказаного
домоволодіння є позивач ОСОБА_4(а.с.67), а
власником ? частини домоволодіння є
ОСОБА_2 (а.с. 47).

Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено,
що до особи, яка набула право власності
на житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Виходячи із наведених норм
законодавства, у разі переходу права
власності на об'єкт нерухомого майна до
набувача цього майна відбувається
перехід тих прав на відповідну
земельну ділянку, на яких вона належала
відчужувачу, - права власності або
права користування.

Крім того, ч. 2 ст. 120 ЗК України
встановлено, що у випадку коли жилий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
користуванні, то в разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Таким чином, за обставин, коли:
відповідне нерухоме майно знаходиться
у володінні позивача, і воно
знаходиться на земельній ділянці,
право власності на яку зареєстроване у
встановленому законом порядку, то за
змістом положень Цивільного та
Земельного кодексів України
презюмується принцип пов'язаності
права власності на земельну ділянку та
нерухоме майно, яке на цій ділянці
знаходиться.

У зв'язку з тим, що фактично
домоволодіння по АДРЕСА_1 знаходиться у
власності ОСОБА_4, і вимога позивача, як
власника житлового будинку не
суперечить ст. ст. 319, 321 ЦК України, то
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про
підставність задоволення позову.

Що ж до доводів апелянта про те, що
нормами матеріального права не
передбачено припинення права
власності на земельну ділянку з
підстав набуття іншою особою права
власності на об'єкти нерухомого майна,
яке знаходиться на земельній ділянці,
що належить іншому власнику, то такі не
заслуговують на увагу, оскільки
законодавцем визначено, що у разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, розміщені
на земельній ділянці, що перебуває у
власності іншої особи, переходить
право власності на земельну ділянку
або її частину, на якій вони розміщені,
без зміни її цільового призначення ( ч. 1
ст. 120 ЗК України).

Крім цього, виходячи із тієї обставини,
що правочин, на підставі якого ОСОБА_2
набув у 2007 році право власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1, було визнано
судом недійсним та приписів ч. 1 ст. 216 ЦК
України, якою визначено, що недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, то ОСОБА_4 вправі була
вимагати визнання незаконними
правовстановлюючих документів, що були
видані на ім'я ОСОБА_2 і на земельну
ділянку, приватизовану ним у 2009 році, як
власником цього домоволодіння.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення суду ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду
від 10 квітня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
О.Є. Меленко

Судді:
В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк