АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6368/2014 Головуючий
у 1-й інстанції: Неганова Н.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець
В.А.,

Суддів - Семенюк
Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Подільського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2004 рокуОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 звернулися в суд із зазначеним
позовом.

У подальшому, ОСОБА_3 просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладений 17.06.2002 року,
та повернути сторони в попередній стан
шляхом поновлення реєстрації права
власності на квартиру за попередніми
власниками.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що
вона, зокрема, ніколи нікого не
уповноважувала здійснювати продаж
належної їй та іншим співвласникам
квартири, а підпис на договорі купівлі -
продажу не належить її батьку.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року - позов
задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, укладений 17 червня 2002
року між ОСОБА_6, який діяв в своїх
інтересах та в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_7
та ОСОБА_2.

Відновлено реєстрацію права власності
на вказану квартиру за попередніми
власниками.

Не погоджуючись з рішенням суду, третя
особа ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що суд ухвалив його з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Зазначає, що висновки
судово-почеркознавчих експертиз за
матеріалами кримінальної справи 07-8485
від 24.09.2009 p. не подані в належним чином
засвідченій копії, а їх оригінали суду
для огляду не пред'являлися.

ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
також просив рішення скасувати на
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, вважаючи, що
ОСОБА_3 не довела факт того, що нею та
ОСОБА_7 не була підписана довіреність
від 06.04.2002 р. на ОСОБА_11, передоручення
якому своїх прав на ОСОБА_6 сторонами не
заперечувалося.

Суд безпідставно прийняв до уваги
твердження ОСОБА_3 та ОСОБА_7, оскільки
вони перебували в місцях позбавлення
волі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та
представник ОСОБА_2 свої скарги
підтримали.

Представник ОСОБА_3 проти апеляційних
скарг заперечував, просив рішення суду
залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що в момент вчинення правочину
була відсутня основна складова його
дійсності - волевиявлення ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_3

Висновок суду відповідає обставинам
справи та грунтується на вимогах
закону.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено
вичерпний перелік підстав, за яких
правочин може бути визнаний недійсним.
Зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
відповідно до свідоцтва про право
власності на житло, виданого 25.12.1997 року
відділом приватизації державного
житлового фонду Шевченківської РДА м.
Києва на підставі розпорядження від
25.12.1997 року №19687 належала на праві
спільної власності в рівних долях
ОСОБА_12, частку якої, після її смерті
було успадковано, ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_7

Відповідно до копії довіреності від
06.04.2002 року, посвідченої нотаріусом
ОСОБА_16 Республіки Болгарія район СЪД -
Софія за р/№5203, ОСОБА_7 та ОСОБА_3
уповноважили ОСОБА_11 на право
розпоряджатися на свій розсуд належною
їм на праві приватної власності
частиною квартири АДРЕСА_1, а саме:
підписати від їх імені договір
купівлі-продажу квартири та отримати
належні грошові кошти. Довіреність
видана була з правом передоручення до
06.07.2002 року.

Так, ОСОБА_11, діючи на підставі
довіреності, уповноважив ОСОБА_6,
довіреністю від 15.06.2002 року,
посвідченою ПН КМНО ОСОБА_14,
розпорядитися на свій розсуд належною
всім співвласникам спірною квартирою.

17 червня 2002 року між ОСОБА_6, що діяв від
свого імені та на підставі доручення №
426, та ОСОБА_2 був укладений договір
купівлі - продажу спірної квартири та
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_8 за реєстровим №7615.

22.10.2008 року ОСОБА_2 продав квартиру
ОСОБА_1

13 лютого 2009 року постановою слідчого СВ
Подільського РУТУ МВС України була
порушена кримінальна справа за фактом
вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст.
190 КК України, відповідно до якої в
період з 06 квітня по 17 червня 2002 року
невстановлена слідством особа шляхом
обману заволоділа приватною квартирою
АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, чим спричинила останнім
матеріальну шкоду у великих розмірах.
Слідство по даній справі триває.

Згідно висновку № 8314
судово-почеркознавчої експертизи від 24
вересня 2009 року за матеріалами
кримінальної справи підпис від імені
ОСОБА_7 в графі «ОСОБА_7» в довіреності
від 06 квітня 2002 року в м. Софія виконано
не ОСОБА_7, а іншою особою. Підпис від
імені ОСОБА_3 в графі «ОСОБА_3» в
довіреності від 06 квітня 2002 року м.
Софія, виконано не ОСОБА_3, а іншою
особою.

Згідно висновку № 8315
судово-почеркознавчої експертизи від 24
вересня 2009 року за матеріалами
кримінальної справи підпис від імені
ОСОБА_6 в графі «ПІДПИСИ_ ОСОБА_6 в
договорі від 17 червня 2002 року купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_1 виконано не
ОСОБА_6, а іншою особою з наслідування
його підпису.

Таким чином, вірним є висновок суду про
те, що договір купівлі-продажу є
недійсним, оскільки підпис ОСОБА_6
вчинений не ним особисто, а іншою
особою з наслідуванням його підпису.

У рамках даної цивільної справи
неодноразово призначалися судово -
почеркознавчі експертизи, проте, з
незалежних від суду причин , проведені
не були, а тому суд вірно вважав
висновки експертів №8314, № 8315
належними доказами по справі у
розумінні ст. 57 ЦПК України, оскільки
протилежного відповідачем не доведено.

Для вирішення даної справи немає
значення чи мав місце факт надання
ОСОБА_7 та ОСОБА_3 довіреності на ім'я
ОСОБА_11, оскільки підпис ОСОБА_6 на
договорі купівлі-продажу належить не
йому.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія
суддів погоджується з тим, що в момент
вчинення правочину було порушено
волевиявлення його учасників, зокрема
ОСОБА_6, який договір не укладав,
оскільки підпис йому не належить.

Порушення таємниці нарадчої кімнати,
як довід апеляційної скарги , не є
доведеною обставиною та не може бути
підставою для скасування правильного
та законного рішення.

Окрім того, перебування в місцях
позбавлення волі ОСОБА_7 та ОСОБА_3 не
позбавляє їх права на захист своїх
законних прав та інтересів.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відсутні в апеляційних скаргах доводи,
які б давали підстави до скасування
рішення суду, оскільки при розгляді
справи у апеляційному суді скаржники
не надали будь - яких переконливих
доказів на спростування висновків
суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і
об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Інші доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують і на
суть прийнятого рішення не впливають.

Керуючись ст.ст. 218,303,304,307,308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді