Справа № 367/1561/14-ц Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/2795/14 Доповідач у 2
інстанції СухановаКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Мережко М. В., Данілова О. М.,

при секретарі: Франюк Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи з апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу судді Ірпінського
міського суду Київської області від 20
березня 2014 року по справі за поданням
Відділу державної виконавчої служби
Бучанського міського управління
юстиції Київської області про
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника ОСОБА_1 за межі
України, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Ірпінського міського суду надійшло
зазначене вище подання Відділу ДВС
Бучанського МУЮ, в якому державний
виконавець просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України для боржника ОСОБА_1.

Свою заяву обґрунтовує тим, що на
виконанні у відділі державної
виконавчої служби Бучанського
міського управління юстиції у
Київській області знаходиться
виконавче провадження № 2-387 від 21.04.2004
року про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_1
до повноліття.

ОСОБА_1 не вчинено жодних дій
спрямованих на виконання рішення суду
у добровільному порядку. Тому просить
суд винести ухвалу про тимчасове
обмеження ОСОБА_1, зареєстрованого за
адресою: АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань.

Представник заявника в судове
засідання не з'явився, в поданні просив
суд розглядати справу у його
відсутність.

Ухвалою судді Ірпінського міського
суду Київської області від 20 березня 2014
року подання Відділу державної
виконавчої служби Бучанського
міського управління юстиції у
Київській області про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника ОСОБА_1 за межі України -
задоволено.

Відмовлено тимчасово у виїзді за
кордон громадянину України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: Україна,
АДРЕСА_1, до повного погашення
заборгованості по сплаті аліментів на
користь ОСОБА_2, покладених на нього
відповідно до виконавчого листа № 2-387
від 21.04.2004 Ірпінського м/с.

Не погодившись з висновками наведеними
в рішенні суду, апелянт звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу судді скасувати та ухвалити по
справі нову, якою відмовити у
задоволенні подання державного
виконавця.

Колегія суддів вислухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги вважає, що вона не
обґрунтована та задоволенню не
підлягає.

Судом першої інстанції було
встановлено наступні обставини по
справі.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи,
03.07.2012 року державним виконавцем було
відкрито виконавче провадження та
встановлено боржнику строк для
добровільного виконання рішення суду
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини
ІНФОРМАЦІЯ_1 до повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з країни і в'їзд в
Україну громадян України»,
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті, а
відповідно до п. 5 ч. 1 даної статті, якщо
він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, рішенням іншого
органу (посадової особи), - до виконання
зобов'язань.

На підставі викладеного, керуючись ст.
377-1 ЦПК України; Законом України «Про
виконавче провадження»; Законом
України «Про порядок виїзду з країни і
в'їзд в Україну громадян України», суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
доведеність подання та необхідність
його задоволення.

Апелянт, не погоджуючись з висновками
суду першої інстанції, вважає, що вона
безпідставна та недоведена заявником,
посилається на те, що в нього є, дійсно,
заборгованість по аліментам (що він
власноручно підтвердив в апеляційній
скарзі, а.с. 27), але його обмеження у
виїзді за кордон позбавить його
можливості працювати, а таким чином
сплачувати заборгованість, крім того,
апелянт вважає недоведеним подання
державного виконавця, посилаючись на
те, що він сплачував аліменти.

Натомість, колегія суддів вважає, що
подання державного виконавця доведено
всіма необхідними доказами, що
містяться в матеріалах справи та яким
судом першої інстанції була надана
належна процесуальна оцінка.

Крім того, колегія суддів приймає до
уваги, що наявність квитанцій, наданих
апелянтом до апеляційної скарги не
спростовує висновків суду про
заборгованості апелянта.

Так, надані апелянтом три квитанції
(а.с.31) не є квітницями по сплаті
аліментів, а є фіскальними чеками на
покупку товарів, що не має жодного
відношення до сплати аліментів ОСОБА_3

Інших доказів, які б спростовували
висновки суду не встановлено, таким
чином, ухвала судді обґрунтовано та
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

На підставі наведеного, керуючись
ст.293,303,304,307,312,313-315 ЦПК України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Ухвалу судді Ірпінського міського суду
Київської області від 20 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: