Справа № 2604/8928/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" травня 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі -
Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у
справах дітей Дніпровської районної у
м. Києві державної адміністрації,
Служба у справах дітей Дарницької
районної у м. Києві державної
адміністрації про визначення місця
проживання дитини з матір'ю та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Служба у справах дітей
Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, Служба у
справах дітей Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: визначити
місце проживання її сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю - ОСОБА_1, за
адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідно до
свідоцтва від 12 січня 2002 року серії
НОМЕР_1 про реєстрацію шлюбу вона -
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу
народили дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
На підставі рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 21 грудня 2011
року шлюб між нею та відповідачем
розірвано. На сьогоднішній день вона та
відповідачем проживають окремо. До
теперішнього часу вона та відповідач
не дійшли згоди щодо місця проживання
сина. На сьогоднішній день без її згоди,
її син перебуває у матері відповідача.
Вона не згодна із тим, що її син
проживав із нею і наполягає на
визначенні місця проживання її сина
разом з нею, його мамою. Вважає, що в
інтересах сина проживати саме з нею,
оскільки. ЇЇ робочий день триває з 09-17
годин, в зв'язку з чим вона має час
відводити її сина до школи та
зустрічати зі школи, вечорами гуляти та
іншим чином піклуватися про нього. Має
стабільний самостійний дохід яким може
створити необхідні умови для
проживання та нормального розвитку
дитини, задовольнити гармонійний
розвиток її особистості в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості. Вона має постійне
місце проживання за адресою: АДРЕСА_1,
має добрі житлові умови. Вона не судима,
до кримінальної чи адміністративної
відповідальності не притягалася, не
має хронічних захворювань, на обліку в
психоневрологічних диспансерах не
перебувала і не перебуває, позитивно
характеризується. Відповідач
постійного місця заробітку не має, на
сьогоднішній день є непрацюючим.
Відповідач не має власного житла,
власником квартири по АДРЕСА_2 є його
мати. Разом із ними там проживає батько
відповідача - ОСОБА_4 Батьки
відповідача є пенсіонерами, які
додаткового заробітку не мають,
постійно хворіють. Сам відповідач за
дитиною не доглядає, участі у вихованні
сина не бере, а вирішує свої особисті
справи.

Не погоджуючись з поданою позовною
заявою, представником відповідача
ОСОБА_2- ОСОБА_5 до Дніпровського
районного суду м. Києва було подано
зустрічну позовну заяву, в якій ОСОБА_2
просить суд: визначити місце
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за
адресою: АДРЕСА_2; присудити на його
користь з ОСОБА_1 судові витрати по
справі (судовий збір - 107,30 гривень та
витрати на правову допомогу - 850
гривень).

В подальшому, відповідачем ОСОБА_2 до
Дніпровського районного суду м. Києва
неодноразово подавались заяви про
збільшення розміру позовних вимог в
частні стягнення з ОСОБА_1 судових
витрат, а саме витрат на правову
допомогу, яка в загальному розмірі
становть 5450 гривень (том 1 а.с.69-70, 122-126,
том 2 а.с. 48-53).

Свої зустрічні позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що позовні вимоги
ОСОБА_1 є необґрунтованими, суперечать
інтересам та особистій прихильності
дитини - ОСОБА_3 та не відповідають
дійсним обставинам справи. Рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2011 року шлюб між ним та
ОСОБА_1 розірвано. Ще до розірвання
шлюбу остання самостійно обрала інше
місце проживання та мешкає окремо.
ОСОБА_3 проживає з ним за адресою:
АДРЕСА_2. Ця квартира належить йому та
його матері - ОСОБА_7 на праві приватної
власності в рівних частинах, тобто
особисто йому належить ? цієї квартири.
За цією адресою дитина проживає з
самого народження. Він любить свого
сина і спроможний забезпечити його
всім необхідним. Він має роботу,
робочий день триває з 09-00 до 17*00, тому
він має час відводити дитину до школи,
щоденно займатися вихованням,
моральним, інтелектуальним та фізичним
розвитком сина, іншим чином
піклуватися про нього. Він має
стабільний самостійний дохід, яким у
повному обсязі створює всі необхідні
умови для проживання та нормального
розвитку дитини, задовольняє
гармонійний розвиток особистості сина
в атмосфері любові та матеріальної
забезпеченості. Крім того, він проживає
разом з батьками - ОСОБА_4 та ОСОБА_7
Його батьки є пенсіонерами, тобто мають
хоча й невеликий але постійний дохід.
Вони мають сили, бажання, матеріальну
можливість, а також досить часу щоб, у
разі необхідності, наприклад у період
шкільних канікул, доглядати за дитиною
та приймати участь у його вихованні.
Протягом усього життя дитини він та
його батьки ставляться до ОСОБА_3 з
любов'ю та доброзичливістю. Створено
умови для його виховання та
гармонійного розвитку. ОСОБА_3 з 2008
року, тобто з першого класу, й до
теперішнього часу навчається у
спеціалізованій школі з поглибленим
вивченням предметів природно
математичного циклу № 31 м. Києва (вул.
Березнева 5). Відповідно до листів
директора школи № 268 від 19 грудня 2011
року ОСОБА_3 (ОСОБА_3) відвідує школу
регулярно,крім пропусків по хворобі, з
однокласниками має дружні стосунки,
перебуває у переважно гарному настрої.
Успішність у 4-му класі не змінилась у
порівнянні з минулим навчальним роком.
ОСОБА_3 завжди охайний, одягнутий по
сезону. По результатах навчання у 4-му
класі ОСОБА_3 заохочений грамотою від
директора школи за активну участь у
житті класу. Квартира, в якій він
проживає разом з сином, належить йому
та його матері на праві приватної
власності. Тобто, він та ОСОБА_3 мають
постійне місце проживання (дитина з
самого народження). Таким чином, він
реально забезпечує належні умови
життя, виховання та розвитку дитини.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1
добровільно обрала собі інше місце
проживання - окремо від дитини. Доля
дитини під час розірвання шлюбу та
після його її не цікавила. Вона
добровільно залишила дитину з батьком.
Участі у вихованні сина не приймає.
Йому не відомо про рівень матеріальних
доходів ОСОБА_1 після розірвання шлюбу,
але будь-якої матеріальної допомоги у
витратах на утримання дитини вона не
надавала й не надає. Розпорядженням
Дніпровської в м. Києві державної
адміністрації № 544 від 27 грудня 2011 року
вирішено питання щодо участі ОСОБА_8 у
вихованні сина, а саме надано
можливість спілкуватися з сином
щомісяця кожного першого та третього
тижня з 16-00 години п'ятниці до 15-00 годин
неділі. Проте, цим правом ОСОБА_1
жодного разу не скористалася. Наведене
свідчить про байдуже ставлення ОСОБА_1
до виховання та утримання дитини.
ОСОБА_1 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_3. Проте, за цією адресою вона не
проживає багато років. Як вбачається з
матеріалів, доданих ОСОБА_1 до позовної
заяви, вона проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Проте, ОСОБА_1 за цією адресою
не зареєстрована. Про підстави
проживання за цією адресою остання
нічого не повідомляє. Разом з тим,
проживати в цій квартирі вона може
тільки за згодою ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які зареєстровані в цій
квартирі. Наскільки відомо, ця згода
документально не оформлена, тобто є
усною. За таких умов, при
найнезначнішому конфлікті між будь ким
з родини ОСОБА_9 та ОСОБА_1, остання
залишиться «на вулиці». З урахуванням
цього, твердження ОСОБА_1 щодо
наявності в неї постійного місця
проживання не відповідають дійсним
обставинам. Також не відповідають
дійсності її твердження щодо
відсутності у нього роботи й
постійного місця проживання. Акт
обстеження умов проживання від 24 січня
2012 року, представлений ОСОБА_1 викликає
сумніви. Так, в ньому зазначено, що
обстежувались умови проживання ОСОБА_3
Проте, останній в цю квартиру ніколи не
заходив, вже не кажучи про проживання в
ній. Прізвище дитини занесено в цей Акт
безпідставно. Як можна обстежувати
умови проживання дитини, яка ніколи
навіть не заходила до помешкання?. Крім
того, в акті зазначено, що в однієї з
кімнат встановлено двоповерхове
дитяче ліжко Тобто, в цій кімнаті вже
проживають дві дитини або планується
проживання двох дітей. Разом з цим, в
теперішній час ОСОБА_3 відведено окрему
кімнату в квартирі АДРЕСА_2. Він звик, що
в його розпорядженні є окрема кімната.
Визначення місця проживання дитини за
адресою, вказаною ОСОБА_1, призведе до
переводу дитини в іншу школу. Такий
перевід до іншого, незнайомого дитині
колективу, за умов дружніх стосунків,
що склалися у ОСОБА_3 в 4-В класі школи №
31, буде великим стресом для нього. При
цьому такий стрес буде відбуватися на
тлі зламу усталених для дитини звичок
та умов повсякденного життя. Виникне
необхідність пристосовуватися до
значно гірших, в побутовому плані, умов
проживання та ще й цілком чужими
людьми, якими для дитини є ОСОБА_9,
ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Одночасно з цим,
визначення місця проживання дитини за
адресою, вказаною ОСОБА_1, не призведе
до реєстрації ОСОБА_3 за цією адресою,
так як остання не просить суд про це.
Мати (ОСОБА_1), яка мешкає в квартирі «на
пташинних правах», вимагає від суду
визначити це помешкання місцем
проживання її дитини на тих же самих
«пташинних правах», за відсутності
будь-яких гарантій щодо можливості
постійного проживання в цьому
помешканні. Фактично мати просить
позбавити дитину постійного місця
проживання. При цьому, гарантій щодо
забезпечення дитини іншим постійним
місцем проживання ОСОБА_1 не надано.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 10 липня 2012 року зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи
Служба у справах дітей Дніпровської
районної в м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
батьком було прийнято до спільного
розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи Служба у справах
дітей Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації, Служба у
справах дітей Дарницької районної в м.
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю, об'єднавши їх в одне
провадження

Позивач за первісним позовом та
відповідач за зустрічним позовом,
ОСОБА_1, в судовому засіданні первісний
позов підтримала в повному обсязі,
просила його задовольнити. Проти
зустрічного позову заперечувала, з
підстав викладених у письмових
запереченнях (том 1 а.с.88-91, 139-142).
Пояснила суду, що 05 серпня 2011 року вона
з відповідачем розлучилася. Всі роки
подружнього життя ОСОБА_2 бив її. Їхня
спільна дитина - ОСОБА_3 постійно
хворіла, він мав зігнутий жовчний
міхур, дисбактеріоз, має збільшену
печінку. Коли їхньому сину було три
місяці, вона пішла працювати. В 2003 році
вона поїхала до своїх батьків, так як
ОСОБА_2 побив її та вигнав. Через деякий
час вони помирилися, але це
повторювалося. В серпні 2011 року батько
ОСОБА_2 забрав їхнього сина на дачу, а 04
серпня 2011 року ОСОБА_2 її знову побив, у
зв'язку з чим вона зібрала речі та
пішла. В той час вона не могла забрати
сина, а вже в період часу з 10 - 14 серпня
2011 року син почав від неї тікати. З
лютого 2013 року стосунки з сином в неї
погіршилися. В травні 2013 року вона
останній раз вона приходила до школи,
але син сказав, щоб вона не приходила.
Під час зустрічей з сином, вона не могла
з ним поспілкуватися. Так, 01 вересня 2013
року вона приходила до сина у школу, але
ОСОБА_2 його забрав. 18 жовтня 2013 року під
час зустрічі з сином, мати ОСОБА_2
почала кричати на неї. 13 грудня 2013 року,
вона принесла для сина подарунок, але
його бабуся - мати ОСОБА_2 не відчинила
двері. В лютому 2012 року вона придбала
для сина телефон, але його батько та
його сім'я змінили номер телефону, у
зв'язку з чим вона не могла
спілкуватися з сином. Зазначила, що в
період часу з жовтня 2011 року по 20 лютого
2013 року вона абсолютно нормально
спілкувалася з сином та він казав їй, що
не знає чи буде проживати з нею. Крім
того, син розповідав їй в 2012 році, що
батько його виганяв з квартири та
обзивав. Зазначила, що на сьогоднішній
день не відвідує батьківські збори та
не спілкується з класним керівником
сина, так як не знає про збори та не
бачить щоденника сина. Крім того,
пояснила, що має заборгованість по
сплаті аліментів на утримання сина.
Також зазначила, що проживає по АДРЕСА_1
разом з цивільним чоловіком в
трьохкімнатній квартирі, в той же час
законних прав користуватися вказаним
житловим приміщенням вона не має. Після
розпорядження органу опіки та
піклування, вона намагалася зустрітися
з сином, 06 січня 2012 року приїхала додому
до сина зі свідком, але свекруха
влаштувала істерику і син злякався
цього, внаслідок чого і не бажав з нею
їхати. Після цього 18 жовтня 2013 року вона
прийшла по графіку на зустріч з сином,
але не змогла з ним зустрітися. В 2013
році вона приходила три рази.

Представник позивача за первісним
позовом та відповідача за зустрічним
позовом, ОСОБА_1, - ОСОБА_12, в судовому
засіданні первісний позов підтримала в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просила суд його
задовольнити. Зустрічну позовну заяву
не визнала. Пояснила суду, що за час
проживання дитини з батьком, його
успіхи в школі погіршилися, що свідчить
про неналежне виховання дитини
батьком. Батько дитини не має
постійного місця роботи та постійного
доходу. Позивачка має постійне місце
роботи, отримує заробітну платню, має
постійне місце проживання та постійне
місце реєстрації. На даний час проживає
разом із цивільним чоловіком, з яким
має намір укласти шлюб. В квартирі
цивільного чоловіка створені всі
належні умови для проживання дитини.
Також, вважає, що дитину настроюють
проти матері як батько дитини так і
його батьки, перешкоджають спілкуванню
матері з дитиною, не повідомляють про
хвороби дитини.

Відповідач за первісним позовом,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, в
судовому засіданні позовні вимоги за
первісним позовом не визнав, зустрічні
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі. Пояснив суду, що з серпня 2011
року він повністю утримує дитину,
займається вихованням сина. Проти
побачень ОСОБА_1 з сином, він не
заперечує. ОСОБА_1 сама не бажає
зустрічатися з дитиною, у вересні 2013
року вона навіть не підійшла до сина.
Сам син - ОСОБА_3 не бажає бачитися з
матір'ю, так як тримає на неї образу та
негативні емоції. ОСОБА_1 сама пішла з
дому та залишила дитину, не
спілкувалась з ним, у зв'язку з чим він і
образився на неї. Зазначив, що в 2013 році
ОСОБА_1 прийшла на батьківські збори з
чоловіком, постояла в стороні, а потім
спілкувалася з вчителькою, але до сина
навіть не підійшла. Крім того, пояснив,
що номер телефону сину ніхто
спеціально не змінював, у карточці на
телефоні, який вона подарувала, просто
на рахунку закінчилися гроші, а рахунок
мати не поповнювала, він же це не робив
принципово. Після цього карточка була
заблокована у зв'язку з чим він і змінив
номер. В січні 2013 році ОСОБА_1 приходила
до них додому, але син не впустив її.

Представник відповідача за первісним
позовом, позивача за зустрічним
позовом ОСОБА_2, - ОСОБА_5, в судовому
засіданні проти первісного позову
заперечував, зустрічний позов
підтримав в повному обсязі, просив суд
його задовольнити. Пояснив суду, що
дитина не бажає спілкувати з матір`ю та
між ними не має налагодженого контакту.
ОСОБА_1 не має законних прав на
проживання в квартирі АДРЕСА_1,
оскільки квартира належить на праві
власності іншим особам, а ОСОБА_1 не
зареєструвала своє місце проживання за
вказаною адресою. У разі виникнення
будь-якого конфлікту між ОСОБА_1 та її
цивільним чоловіком, вона втрачає
можливість проживати у вказаній
квартирі, як і буде втрачена така
можливість у дитини. Вважає, що акт
обстеження умов проживання дитини,
який складений за адресою квартири
АДРЕСА_1, не може бути прийнятий судом
як доказ, оскільки дитина ніколи не
проживала у вказаній квартирі, а
відомостей про те, що умови проживання
дитини, які зазначені у вказаному акті,
не були створені для інших дітей, які
могли там проживати, позивачем не
надано. З 2011 року дитина проживає разом
з батьком, який повністю утримує
дитину, забезпечує її всім необхідним,
продуктам харчування, одягом,
предметами для навчання та розваг,
займається його лікуванням та
навчанням, Дійсно, ОСОБА_2 офіційно не
працює, однак така ситуація склалася з
багатьма людьми в державі. Насправді
ОСОБА_2 працює на двох роботах та
повністю забезпечує сина.

Представник Служби у справах дітей
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації в судовому
засіданні пояснила, що після
обумовлення годин побачень з сином,
ОСОБА_1 не могла з ним спілкуватися, так
як її не пускали до сина. В кінці 2013 року
ОСОБА_2 сказав, що саме син не бажає
спілкуватися з матір'ю. З самою дитиною
на засіданні комісії два рази
проводилися розмови, в яких він
зазначав, що бажає проживати з батьком.

Представник Служби у справах дітей
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву, з проханням розглядати справу у
їх відсутність (том 2 а.с.13).

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
січня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
зареєстрували шлюб. Прізвище дружини
після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 (том 1
а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3, батьками
якого записані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (том 1
а.с.18).

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 21 грудня 2011 року шлюб між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (том 1
а.с.34-35).

Згідно ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу
України, місцем проживання фізичної
особи у віці від десяти до чотирнадцяти
років є місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками
(усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Як встановлено судом та
підтверджується довідкою про склад
сім'ї або зареєстрованих у житловому
приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у
квартирі АДРЕСА_2. Також, у вказаній
квартирі зареєстрована та проживає
ОСОБА_7 (мати ОСОБА_2) (том 1 а.с.64, 190, 191,
244-г).

Згідно свідоцтва про право власності
на житло від 18 березня 2005 року, виданого
Дніпровською районною у м. Києві
державною адміністрацією, квартира за
адресою: АДРЕСА_2 належить на праві
приватної, спільної (сумісної або
часткової) власності гр. ОСОБА_7 та
членам її сім'ї - ОСОБА_2 в рівних долях
(том 1 а.с.57).

Судом встановлено, що ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (том 1
а.с.15), на даний час проживає, без
реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу
України, питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час
вирішення спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не дійшли спільної згоди щодо
виховання власного сина - ОСОБА_3

Розпорядженням Дніпровської районної
в м. Києві державної адміністрації від
27 грудня 2011 року «Про вирішення питання
щодо участі матері у вихованні
малолітньої дитини» № 544, визначено
способи участі матері, гр. ОСОБА_1, у
вихованні малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в такому порядку:
спілкування з малолітньою дитиною
щомісячно першого та третього тижня з
п'ятниці 16-ї години до 15-ї години неділі
(том 1 а.с.26).

Судом встановлено, що розпорядження
Дніпровської районної в м. Києві
державної адміністрації від 27 грудня
2011 року «Про вирішення питання щодо
участі матері у вихованні малолітньої
дитини» № 544, протягом 2012-2013 років не
виконується. При цьому, як пояснила в
судовому засіданні ОСОБА_1, останній зі
сторони батька дитини, бабусі, чиняться
перешкоди у зустрічах з дитиною та
спілкуванні з нею. В той же час, ОСОБА_1
починаючи з 2012 року не вчинила жодної
дії на припинення неправомірних дій
батька дитини або інших осіб, у разі їх
реального встановлення, та не надала
суду жодного доказу, який би
підтверджував факт чинення їй перешкод
в спілкуванні з дитиною.

За вимог ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу
України орган опіки та піклування або
суд не можуть передати дитину для
проживання з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до характеристики від 05
грудня 2011 року, 24 вересня 2012 року, 28
лютого 2014 року, виданої Товариством з
обмеженою відповідальністю «Еко»,
ОСОБА_1 працює на посаді касира в ТОВ
«Еко» з 01 жовтня 2011 року, з 10 червня 2012
року переведена на посаду старшого
касира. За час роботи зарекомендувала
себе, як відповідальний і
висококваліфікований працівник, в
колективі користується повагою,
пунктуальна, відповідальна и
добросовісна (том 1 а.с.24, 92, том 2 а.с. 69).

Згідно довідки від 05 грудня 2011 року,
виданої Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еко», ОСОБА_1 дійсно
працює в ТОВ «Еко» магазині № 72 за
адресою: м. Київ, вул. О. Пчілки, буд. 2-а
на посаді касира з 01 жовтня 2011 року по
теперішній час з графіком роботи з 09-00
до 17-00 години (том 1 а.с.25).

Відповідно до відомостей Міністерства
доходів і зборів України, ОСОБА_2
перебував у трудових відносинах у І
варталі 2011 року з ТОВ «Естет-Пром5», у ІІ
кварталі 2011 року - ТОВ «Естет-Пром5»,
ТОВ «Торовий Дім «Естет-Пром», у ІІІ
кварталі 2011 року - ТОВ «Торовий Дім
«Естет-Пром», у ІV кварталі 2011 року - ТОВ
«ТД «Гретта», у ІІІ кварталі 2012 року -
ТОВ «Софі Пром» (том 2 а.с. 59, 62).

З листа Пенсійного фонду України від 20
січня 2014 року вбачається, що ОСОБА_2 в
період з 02 липня 2012 року по по 01 серпня
2012 року мав трудові відносини з ТОВ
«Софі Пром» (том 2 а.с. 20).

Згідно характеристики від 13 квітня 2011
року № 73, виданої ТОВ «Естет-Пром 5»,
ОСОБА_2 працював на посаді експедитора,
на даному підприємстві. ОСОБА_2 був
прийнятий до організації ТОВ
«Естет-Пром 5» і займав посаду
експедитора з 04 січня 2010 року по 13
квітня 2011 року. За час трудової
діяльності в компанії ОСОБА_2
зарекомендував себе як кваліфікований
спеціаліст, добросовісний,
дисциплінований працівник. Постійно
підвищує свій професійний рівень,
відслідковує та вивчає нововведення,
грамотно застосовує їх в практичній
діяльністю. За час роботи
дисциплінарних стягнень не має.
Добросовісно відноситься до своїх
трудових обов'язків. Проявляє
принциповість у відстоюванні законних
інтересів організації. Якісно
виконував посадові обов'язки, має
високу професійну підготовку.
Обов'язковий і пунктуальний. У
відношеннях з колегами уважний, по
характеру комунікабельний,
товариський, доброзичливий (том 1 а.с.58).

Відповідно до характеристики від 01
грудня 2011 року № 46, виданої ТОВ «ТД
Гретта», ОСОБА_2 займав посаду
експедитора на підприємстві ТОВ «ТД
Гретта». ОСОБА_2 на роботі і в побуті
веде себе достойно, активно приймає
участь в житті колективу, користується
повагою серед колег. За час трудової
діяльності в компанії ОСОБА_2
зарекомендував себе як кваліфікований
спеціаліст, добросовісний,
дисциплінований працівник. У
спілкуванні з колегами завжди дружній,
з партнерами і клієнтами фірми -
уважний та вічливий, у складних
ситуаціях зажди націлений на
знаходження компромісних рішень, до
рішення задач підходить творчо.
Притримується норм поведінки,
прийнятих у компанії. Уважний до людей
та тактовний. Має навички ділового
спілкування. Працьовитий, має високу
працьовитість, підтримує роботу
компанії в складні моменти, в тому
числі і в не робочий час. Має хороші
навички, а саме: добросовісне
відношення до роботи, прагнення до
підвищення кваліфікації та
професійного зросту, аналітичним
мисленням (том 1 а.с.59).

Згідно листа від 19 жовтня 2011 року
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТД «Гретта» був
звільнений з підприємства 17 жовтня 2011
року (том 1 а.с.19).

Відповідно до акту обстеження умов
проживання від 20 березня 2011 року,
складеного комісією в складі
завідуючої сектора по роботі комісії з
питань захисту прав дитини
Дніпровської РДА Ісаєвої І.М.,
виконуючого обов'язки начальника ССД
Комісаренко Н.І., вказаною комісією
були обстежені умови проживання ОСОБА_3
у квартирі АДРЕСА_2, було встановлено,
що житло розташоване на першому
поверсі п'ятиповерхового будинку,
складається з трьох кімнат, загальна
площа - 60,45 кв.м., житлова площа - 42,1 кв.м.
Умови проживання задовільні. В
квартирі чисто, охайно, прибрано.
Наявні всі необхідні меблі. Для
виховання, розвитку та проживання
дитини створено такі умови: дитина має
окреме ліжко, стіл для навчання, шафу
для одягу, книги, особисті речі. За цією
адресою проживають і мають постійне
місце реєстрації: ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Стосунки в сім'ї
родинні (том 1 а.с.29).

Також, комісією в складі головного
спеціаліста ССД Мельничук І.В.,
виконуючого обов'язки начальника
відділу Лагута О.М., спеціаліста ССД
Деркач Л.М. було обстежено умови для
проживання та складено акт обстеження
умов проживання від 24 січня 2012 року в
квартирі АДРЕСА_1. Вказаним актом
встановлено, що житло розміщене на
другому поверсі
п'ятндацятиповерхового будинку,
складається з трьох кімнат. Умови
проживання: квартира в хорошому стані,
в квартирі чисто, тепло,
санітарно-гігієнічний стан хороший.
Для виховання та розвитку дитини
створено такі умови: для дитини
відведена окрема кімната, яка
обладнана необхідними меблями для
проживання, виховання та всебічного
розвитку дитини (є двоповерхове ліжко,
письмовий стіл, шафа). За цією адресою
проживають і мають постійне місце
реєстрації: ОСОБА_9 (зареєстрований),
ОСОБА_10 (зареєстрована), ОСОБА_11
(зареєстрований) та ОСОБА_1 (проживає)
(том 1 а.с.30).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства», кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства», сім'я є природним
середовищем для фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства», виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на
розвиток її особистості, поваги до
прав, свобод людини і громадянина, мови,
національних історичних і культурних
цінностей українського та інших
народів, підготовку дитини до
свідомого життя у суспільстві в дусі
взаєморозуміння, миру, милосердя,
забезпечення рівноправності всіх
членів суспільства, злагоди та дружби
між народами, етнічними, національними,
релігійними групами. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за порушення прав і
обмеження законних інтересів дитини на
охорону здоров'я, фізичний і духовний
розвиток, навчання, невиконання та
ухилення від виконання батьківських
обов'язків відповідно до закону.

Згідно листа Спеціалізованої школи № 31
І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням
предметів природничо-математичного
циклу від 05 липня 2012 року № 169, з першого
класу ОСОБА_3 приходить до школи та
після уроків йде додому самостійно.
Навчанням, поведінкою сина з першого по
третій клас цікавилися, відвідуючи всі
батьківські збори та в індивідуальному
порядку, мати - ОСОБА_1 та бабуся ОСОБА_7
У 2011-2012 навчальному році навчанням,
поведінкою ОСОБА_3, відвідуючи всі
батьківські збори, цікавиться бабуся -
ОСОБА_7 (том 1 а.с.67). Відповідно до листа
цієї ж школи від 28 листопада 2013 року, у 4
класі (2011-2012 н.р.) на зборах була
присутня бабуся ОСОБА_3 - ОСОБА_7, у 5-му
та 6-му класах (2012-2013 н.р., 2013-2014 н.р.) на
зборах були присутні тато ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 та бабуся хлопчика - ОСОБА_7 (том 1
а.с.244).

Як вбачається з табелів навчальних
досягнень та відвідування школ та
виписки з особової справи учня ОСОБА_3
спеціалізованої шоли І-ІІІ ступенів №31
м. Києва, досягнення учня ОСОБА_3 у
навчальних роках 2011-2012, 4 клас, 2012-2013, 5
клас, 2013-2014, 6 клас, порівняно з
навчальним роком 2010-2011, 3 клас, дещо
знизились (том 2 а.с.64-68).

Як вбачається з виписки з історії
розвитку дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_2,
наданої 04 грудня 2013 року амбулаторією
загальної практики-сімейної медцини,
ОСОБА_3перебуває на бліку на дільниці
№14 з народження. З серпня 2011 року
дитину супроводжувала бабуся ОСОБА_21
та батько ОСОБА_2 Мати ОСОБА_1 за
консультаціями, лікарняними листами не
зверталася, та не цікавилась станом
здоров'я ОСОБА_3 в період часу з серпня
2011 року по теперішній час (том 1 а.с.244-б).

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_22 пояснила суду, що знає
ОСОБА_1 з одинадцяти років, їхні діти
навчаються в одному класі. Зазначила,
що їй відомо, що ОСОБА_1 не дозволяють
спілкуватися та зустрічатися з
дитиною. Його батько - ОСОБА_2 не
займається вихованням дитини, всі
обов'язки лягли на бабусю. Сам же
малолітній ОСОБА_3 став нервовим, в
школі розповідає, що його мати п'є та
гуляща. На теперішній час дитина
передостання по успішності в школі.
Коли ж мати займалася ним у
першому-другому класі, він навчався
добре. Дані факти їй відомі зі слів її
доньки, яка навчається з ОСОБА_3 в
одному класі. Крім того, їй відомо, що
ОСОБА_1 намагалася приїздити до сина в
школу, але всі зустрічі закінчуються
істерикою дитини. Один раз 01 вересня 2013
року вона була присутня, коли ОСОБА_1
прийшла до школи до сина, але він її
відштовхнув та вона не змогла до нього
підійти. Крім того, зазначила, що коли
мати привезла сину цукерки, то він
роздавав їх, так як говорив, що вдома
його будуть сварити.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є
матір'ю ОСОБА_2 ЇЇ син одружився з
ОСОБА_1 в 20 років. За рік до того, як вона
пішла від нього, дружина почала його
обманювати, гуляти, дитиною не
цікавитися. До того, як вона пішла з
дому, вона ніколи не відводила сина до
школи, не відвідувала з ним
поліклініку. За останні три роки, вона
приходила до сина два-три рази, при
цьому влаштовувала скандали та
істерики. Один раз вона приходила в
суботу в 09 годин ранку, дитина ще спала
та не захотіла до неї вийти. Інший раз
вона приходила з якимось чоловіком, але
ОСОБА_3 не бажав виходити до неї, вона
намагалася вибити двері. Зазначила, що
ніколи не забороняла онуку бачитися з
матір'ю, навпаки, вона говорила з
онуком, пояснювала, що вона є його
матір'ю, він має бачитися з мамою не
зважаючи на те, що відбулося між його
батьками, проте він не погоджувався.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що є
батьком ОСОБА_2 Зазначив, що саме ОСОБА_1
покинула свого сина. Півроку вона не
з'являлася, але потім з'явилася та
хотіла бачитися з сином, однак він не
погоджувався. Зазначив, що йому відомо,
що ОСОБА_1 приходила до школи, перед
судовими засіданнями, говорила з
вчителями, але до дитини не підійшла.
Додому ж вона приходила з цілою
компанією, у зв'язку з чим онук і не
бажав з нею спілкуватися. Онук
розповідав йому про те, що його мати
приходила до нього в школу. Проте онук
не бажає з нею бачитися, так як бачив
мати в нетверезому стані. Зазначив, що
сильно ОСОБА_1 не била онука, але «під
затильник» могла дати. Останніх
півтора - два роки до того, як ОСОБА_1
пішла від його сина, вона пізно
приходила додому, напідпитку.

Будучи допитаною в судовому засіданні
свідок ОСОБА_23 пояснила суду, що
являється сестрою ОСОБА_1 Коли її
сестра пішла від ОСОБА_2, то вона
приїздила до них додому та чула, як
ОСОБА_2 казав сину, що якщо мати чи хтось
підійде до нього, щоб він тікав.
Зазначила, що коли ОСОБА_3 було 1,6 років,
то сестра приїздила до неї, так як її з
сином вигнали з квартири ОСОБА_2 Потім
вона також приїздила до неї, вся у
синяках. Сім'я ОСОБА_2 ж дзвонила їм та
казала, що її сестра крадійка та
наркоманка. Щодо фактів побиття сина
ОСОБА_1, то свідок зазначила, що таких
інцидентів вона не бачила. Крім того, не
бачила що сестра перебуває в
нетверезому стані. Також в 2002 році
зазначила, що часто приїздила в гості
до сестри та бачила, що сестра
відвідувала з сином лікарню.

Свідок ОСОБА_24 пояснила суду, що
являється сусідкою ОСОБА_2 Знає його
лише як спокійного, гарного батька.
Пояснила, що сина ОСОБА_2 - ОСОБА_3 вона
часто бачила, зі школи та в школу його
проводжали дідусь та бабуся, також вона
часто його бачить на вулиці. Зазначила,
що їй відомо, що ОСОБА_1 приїздила до
сина в школу, але жодного разу вона її
не бачила. Крім того, зазначила, що саме
ОСОБА_3 не бажає бачитися з матір'ю, в
той же час ніхто із сім'ї в цьому йому не
перешкоджає.

Крім того, будучи допитаним в судовому
засіданні малолітній ОСОБА_3, в
присутності головного спеціаліста -
юрисконсульта відділу
соціально-правового захисту служби у
справах дітей Дніпровської районної в
місті Києві державної адміністрації
Кушніра С.Б., пояснив суду, що вважає
ОСОБА_1 названою матір'ю. Пам'ятає її
лише коли вона приходила додому піздно
увечері або вночі та в нетверезому
стані. Частко кричала на нього та била
паском, ніколи не допомагала робити
йому уроки, не водила до лікарів. Як
таких взаємовідносин з матір'ю він не
пам'ятає. На даний час, з моменту як вона
його покинула, приїздить вона лише
перед судовими засіданнями. За останні
три роки він взагалі не сумував за
матір'ю і не хотів її бачити. Зазначив,
що в нього гарні стосунки з батьком,
бабусею та дідусем, бабуся та батько
приходять до школи, займаються з ним,
відвідують поліклініку, з дідусем вони
грають в шахи. З батьком вони друзі, не
сваряться, за винятком коли сваряться
із-за комп'ютера. Коли ж в нього
загострився апендицит, то ОСОБА_1 не
прийшла до нього, так як у неї був день
народження та вона святкувала. З
шостого класу вона взагалі не
приходила до школи. Зазначив також, що
якщо б ОСОБА_1 хотіла з ним бачитися, то
приходила хоча б до школи, та не
влаштовувала б істерики. Дійсно ОСОБА_1,
після того як покинула його, приносила
якісь речі, планшет, однак у нього на
той час вже був планшет тому він його не
взяв. Інші речі також не хоче
отримувати від ОСОБА_1 Також зазначив,
що він стомився ходити до служби у
справах дітей та до суду і пояснювати
що не хоче жити та бачитися з ОСОБА_1 та
просить суд залишити його проживати з
батьком.

Згідно ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована
Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності
для України 27.09.91 р.) передбачено: «В
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини», а
також положення ч. 8 ст. 7 Сімейного
Кодексу України містить: «Регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини…».

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Національне сімейне законодавство, яке
будується на основі Конвенції,
передбачає, що при вирішенні спору про
визначення місця проживання дитини суд
виходить з принципу рівності прав і
обов'язків обох батьків, віддаючи
перевагу тому з них, хто може створити
найбільш сприятливі умови для
виховання дитини.

Так, одним із завдань Сімейного кодексу
України є забезпечення кожної дитини
сімейним вихованням, можливістю
духовного та фізичного розвитку (ст.1 СК
України).

Відповідно до ч.4 ст.150 Сімейного
кодексу України батьки зобов'язані
поважати дитину. Статтею155 цього ж
кодексу встановлено, що здійснення
батьками своїх прав та виконання
обов'язків мають ґрунтуватися на
повазі до прав дитини та її людської
гідності.

Наведений аналіз правових норм, дає
підстави стверджувати, що при
вирішенні спору щодо місця проживання
малолітньої дитини в першу чергу
повинні враховуватись інтереси самої
дитини.

Вирішуючи спір між батьками, які
проживають окремо, про те, з ким із них
залишиться дитина, слід виходити із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своєї дитини, рішення суду
з даного питання повинно відповідати
інтересам дитини. При цьому слід
враховуваи, хто з батьків виявляє
більшу увагу до дитини і турботу про
неї, його вік і прихильність до кожного
з батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

З огляду на вищевикладене, вислухавши
малолітнього ОСОБА_3 стає очевидним
небажання дитини - ОСОБА_3 проживати
разом з матір'ю - ОСОБА_1, по відношенню
до якої він агресивно відноситься та не
бажає її бачити. Не зважаючи на
позитивну характеристику з місця
роботи ОСОБА_1, відсутність доказів її
аморального життя станом на день
розгляду справи, суд вважає, що
визначення місцем проживання дитини
саме місце проживання його матері є
швидкоплинним рішенням, що призведе до
можливої психологічної травми саме
малолітнього ОСОБА_3, який не готовий
змінювати уставлений спосіб життя,
змінювати місце проживання, проживати
з особами яких він не знає (цивільний
чоловік ОСОБА_1), який не сприймає
ОСОБА_1 як матір, не має до неї поваги, з
якою у нього відсутнє
взаємопорозуміння. Крім того,
враховуючи негативні, несприятливі
відносини які склалися між матір`ю та
сином, суд вважає, що ОСОБА_1 на даний
час не в змозі буде забезпечити
створення належних, психоемоційних
умов проживання малолітнього сина, в
атмосфері любові та поваги.

Аналізуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що первісний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю не підлягає задоволенню.

Щодо зустрічних позовних ОСОБА_2, то
останні не підлягають задоволенню, з
огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 3 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, до початку
розгляду судом справи по суті - змінити
предмет або підставу позову.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняте судове рішення. Це
матеріальний зміст позовних вимог
позивача, проявляється в
матеріально-правовій
заінтересованості - отримати певне
матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу.

Як вбачається із зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2, останній просить суд
визначити місце проживання ОСОБА_3 за
адресою: АДРЕСА_2.

В той же час, малолітній ОСОБА_3
зареєстрований та проживає за вказаною
позивачем за зустрічним позовом
адресою - АДРЕСА_2, у зв`язку з чим
визначення за ним права на проживання у
вказаній квартирі, яке закріплене за
малолітнім відповідно до вимог чинного
законодавства, не потребує судовому
захисту.

Протягом судового розгляду справи
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
не скористався своїм правом,
визначеним в ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України, щодо
подання до суду заяви про збільшення
позовних вимог, зміни предмету позову.

З огляду на викладене, діючи в межах
заявлених зустрічних позовних вимог,
судом не вбачається підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2, оскільки суд не праві виходити
за межі позовних вимог, заявлених
позивачем, який не просив суд визначати
місце проживання дитини саме з ним.
Крім того, позивачем за зустрічним
позовом ОСОБА_2 були визначені позовні
вимоги в частині визначення місця
проживання ОСОБА_3, в той час як спільна
дитина ОСОБА_1 та ОСОБА_2, місце
проживання якої визначається, носить
ім`я по-батькові «ОСОБА_3», а не
«ОСОБА_3».

Оскільки, суд дійшов висновків про
відмову у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, судом не вбачається
підстав для відшкодування судових
витрат, в тому числі витрат на правову
допомогу у відповідності до ст. 84
Цивільного процесуального кодексу
України.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 29 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 19, 155, 161, 171, 155 Сімейного
кодексу України, ст. 15 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції
про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.
10, 11, 60, 208, 209, 213-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Дніпровської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Служба у справах дітей
Дарницької районної у м. Києві
державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини з
матір'ю - відмовити.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: Служба у справах
дітей Дніпровської районної у м. Києві
державної адміністрації, Служба у
справах дітей Дарницької районної у м.
Києві державної адміністрації про
визначення місця проживання дитини -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: