Номер провадження: 22-ц/785/56/14
Номер справи місцевого суду: 1522/2377/12
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Колмакові
В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 24 жовтня 2013 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства „Банк „Фінанси та Кредит" в
особі його Філії „Одеське РУ" до
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
„Банк „Фінанси та Кредит" в особі його
Філії „Одеське РУ" про визнання
договору поруки припиненим,

встановила:

В січні 2012 року ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит" звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про
стягнення в солідарному порядку
заборгованості за кредитним договором
№ М-99/08-К від 01.08.2008 року у загальному
розмірі 195 479,57 грн. (з яких:
заборгованість за кредитом - 24 172,30 грн.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 19 522,99 грн.; пеня
за несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 151 784,28 грн.), мотивуючи свої
позовні вимоги невиконанням
відповідачами своїх зобов'язань за
вказаним кредитним договором щодо
повернення наданого кредиту та
внесення плати за користування
кредитом у розмірі, строки і на умовах
визначених цим договором.

В червні 2012 року ОСОБА_2 подала
зустрічний позов до ПАТ „Банк
„Фінанси та Кредит" в Особі його Філії
„Одеське РУ", третя особа без
самостійних вимог щодо предмета спору -
ОСОБА_4, про визнання припиненим
договору поруки № 1316/08 від 01.08.2008 року,
укладеного у забезпечення виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором № М-99/08-К від 01.08.2008
року, обґрунтовуючи свої зустрічні
позовні вимоги тим, що банк протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором № М-99/08-К від 01.08.2008
року, а саме 31.07.2009 року, не пред'явив
вимоги до неї як поручителя.

В березні 2013 року та в травні 2013
року ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в
особі його Філії „Одеське РУ" подав
адресовані суду свої письмові
уточнення до позовної заяви, згідно з
якими остаточно вимагає стягнути з
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 про стягнення в
солідарному порядку заборгованості за
кредитним договором № М-99/08-К від 01.08.2008
року у загальному розмірі 202 070,06 грн. (з
яких: заборгованість за кредитом - 24 172,30
грн.; заборгованість по процентам за
користування кредитом - 26 113,48 грн.; пеня
за несвоєчасну сплату щомісячних
платежів - 151 784,28 грн.).

В судовому засіданні ОСОБА_5, який
є представником ПАТ „Банк „Фінанси та
Кредит" в особі його Філії „Одеське РУ",
підтримав позовні вимоги банку і не
визнав зустрічний позов ОСОБА_2, а
ОСОБА_2 підтримала свої зустрічні
позовні вимоги і не визнала позовні
вимоги банку.

Справа розглянута у відсутності
відповідача ОСОБА_4

Рішенням суду позов Банку був
задоволений у повному обсязі. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
про визнання припиненою поруки було
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
скасувати в частині стягнення боргу з
неї та постановити в цій частині нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову щодо стягнення заборгованості
за кредитом з поручителя ОСОБА_2, та
задовольнити її зустрічний позов в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Стаття 526 ЦК України визначає, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статей
530,612,625 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

У відповідності до ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Частина друга статті 1050 ЦК
України встановлює, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
ст.1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 2 ст.554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Так, згідно з кредитним договором
№ М-99/08-К від 01 серпня 2008 року Відкрите
акціонерне товариство „Банк Фінанси
та Кредит", назва якого згодом була
змінена на Публічне акціонерне
товариство „Банк „Фінанси та Кредит",
надало ОСОБА_4 кредит в сумі 25 000 грн., із
сплатою процентів за користування
кредитним коштами за процентною
ставкою у розмірі 25% річних, з
погашенням кредиту та внесенням плати
за користування кредитом шляхом
здійснення щомісячних платежів в
терміни, розмірі та на умовах, що
встановлені у Графіку зниження розміру
заборгованості, який є додатком № 1 до
цього договору та його невід'ємною
частиною, з кінцевою датою повернення
кредиту та усіх нарахувань за ним - 31
липня 2009 року.

ВАТ „Банк „Фінанси та Кредит"
(ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит") в особі
його Філії „Одеське РУ" повністю
виконав свої зобов'язання за згаданим
кредитним договором щодо надання
ОСОБА_4 кредитних коштів у розмірі 25 000
грн. готівкою, що підтверджується
заявою на видачу готівки № 46 від 01.08.2008
року.

Проте відповідач ОСОБА_4 до
теперішнього часу не виконала свої
зобов'язання перед банком за вказаним
кредитним договором щодо повернення
кредиту та внесення плати за
користування кредитом у повному
обсязі.

Пункт 6.1. цього кредитного
договору встановлює, що за прострочку
повернення кредитних ресурсів та/або
сплату процентів, позичальник сплачує
банку пеню з розрахунку 1% від
простроченої суми за кожний день
прострочки. Сплата пені не звільняє
позичальника від зобов'язання сплатити
проценти за весь час фактичного
користування кредитними ресурсами.

Наданий ОСОБА_4 кредит
забезпечений порукою ОСОБА_2, про що
01.08.2008 року між ВАТ „Банк „Фінанси та
Кредит", поручителем ОСОБА_2 і
позичальником ОСОБА_4 був укладений
договір поруки № 1316/08.

Відповідно до п.2.1. цього договору
поруки, у разі невиконання боржником
зобов'язань по кредитному договору,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Згідно з п.2.2. цього договору
поруки, поручитель відповідає перед
кредитом у тому же обсязі, що і боржник,
в т.ч. по основному боргу, сплаті
щомісячних процентів і підвищених
процентів, сплаті комісійного
винагородження, сплаті неустойки за
основним боргом і процентам, а також по
відшкодуванню всіх збитків.

Через невиконання ОСОБА_4 і ОСОБА_2
своїх зобов'язань, що випливають з умов
кредитного договору № М-99/08-К від 01
серпня 2008 року, їх заборгованість перед
ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" за цим
договором станом на 26.02.2013 року склала
202 070,06 грн., з яких: заборгованість за
кредитом - 24 172,30 грн.; заборгованість по
процентам за користування кредитом - 26
113,48 грн.; пеня за несвоєчасну сплату
щомісячних платежів - 151 784,28 грн.

Таким чином, позовні вимоги ПАТ
„Банк „Фінанси та Кредит" в особі його
Філії „Одеське РУ" до ОСОБА_4 і ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором №М-99/08-К від 01
серпня 2008 року підлягають задоволенню.

Вирішуючи зустрічні позовні
вимоги, суд першої інстанції правильно
та обґрунтовано взяв до уваги те, що
п.5.1. договору поруки №1316/08 від 01 серпня
2008 року встановлює, що порука
припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання. Порука
також припиняється, якщо кредитор на
протязі трьох років від дня настання
строку виконання зобов'язання по
кредитному договору не пред'явив вимог
до поручителя.

Відповідно до п.3.2. кредитного
договору № М-99/08-К від 01 серпня 2008 року,
позичальник зобов'язується повністю
повернути кредитні ресурси, отримані
за цим договором, в строк до 31 липня 2009
року.

ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит" в
особі його Філії „Одеське РУ"
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором № М-99/08-К від 01
серпня 2008 року - 30 січня 2012 року, тобто
до спливу встановленого п.5.1. договору
поруки №1316/08 від 01 серпня 2008 року
трирічного строку від дня настання
строку виконання зобов'язання по
кредитному договору № М-99/08-К від 01
серпня 2008 року.

З огляду на наведене, суд дійшов
правильного висновку, що зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги
банку, суд стягнувє з ОСОБА_6 і ОСОБА_2 в
рівних частинах на користь банку
понесені ним і документально
підтверджені судові витрати у
загальному розмірі 2 050,70 грн., з яких:
витрати, пов'язані із сплатою судового
збору пропорційно до ціни позову, - 2 020,70
грн ; витрати, пов'язані зі сплатою
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу, - 30,00
грн.

Таким чином колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов правильного
висновку, що позовні вимоги первісного
позивача підлягають задоволенню, а в
задоволенні зустрічного позову слід
відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довела обставини, на
які посилалася як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д. Громік

Судді
В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан