АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1427/13-ц
Провадження № 22-ц/792/921/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді Талалай
О.І.

суддів: П'єнти І.В., Корніюк А.П.

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника прокуратури
Хмельницької обл.: Параскевича О.Г.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційними скаргами
Державної казначейської служби
України і представника ОСОБА_2 ОСОБА_5
на рішення Нетішинського міського суду
від 14 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до прокуратури
Хмельницької області, Державної
казначейської служби України про
стягнення моральної шкоди, завданої
незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника прокуратури, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
доводами апеляційної скарги, колегія
суддів,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2, звертаючись до суду з вказаним
позовом, зазначив, що 31 січня 2005 року
прокуратурою Хмельницької області
стосовно нього була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочинів, передбачених ст. 27 ч. 5, ст. 212 ч.
3, ст. 27 ч. 5, ст. 364 ч. 2, ст. 27 ч. 5, ст. 366 ч. 2 КК
України. 21 лютого 2005 року йому
пред'явлено обвинувачення за ст. ст. 27 ч.
5, 212 ч. 3, 366 ч. 2 КК України у редакції 2001
року і за ст. 165 ч. 2 КК України у редакції
1960 року та обрано запобіжний захід у
виді підписки про невиїзд. Слідчими
органами був накладений арешт на майно.
26 грудня 2011 року прокуратурою
Рівненської області винесено
постанову про закриття вказаної
кримінальної справи у зв'язку з
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчинені злочину. Внаслідок незаконного
порушення кримінальної справи,
притягнення його як обвинуваченого,
обрання відносно нього запобіжного
заходу у виді підписки про невиїзд,
проведення обшуку, накладення арешту
на майно, штучного створення доказів,
розслідування справи понад строки,
встановлені законодавством йому
завдана моральна шкода, оскільки були
порушені нормальні життєві зв'язки,
зазнав душевних страждань, було
обмежено право на свободу пересування,
не мав можливості виїхати за межі м.
Нетішин на санаторно-курортне
лікування, хоча являється учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
другої категорії. На відшкодування
моральної шкоди просив стягнути 3000000
грн.

Рішенням Нетішинського міського суду
від 14 березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з Державного
бюджету України шляхом списання з
відповідного рахунку Державної
казначейської служби України на
користь ОСОБА_2 100897 грн. 55 коп. моральної
шкоди, 247 грн. витрат на проведення
судово-психологічної експертизи, 1000
грн. витрат на правову допомогу, всього
102144 грн. 55 коп. В решті позову
відмовлено.

Державна казначейська служба України,
не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, в апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у позові.
Посилається на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Судом було допущено помилку та
ототожнено орган державної влади -
Державну казначейську службу України,
з державою, що є порушенням ч. 2 ст. 176 ЦК
України, відповідно до якої, юридичні
особи, створені державою, не
відповідають за зобов'язаннями
держави. З порушенням вимог закону
вирішено питання про судові витрати. Не
враховано положення ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури та
суду», відповідно до якої розмір
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом привадиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Представник позивача ОСОБА_5, не
погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, в апеляційній скарзі
просить його скасувати та ухвалити
рішення про задоволення позову.
Посилається на незаконність,
несправедливість рішення суду. Судом
не взято до уваги висновок
судово-психологічної експертизи, яка
призначалася з метою об'єктивного
визначення розміру морального
відшкодування. Не враховано те, що
відповідачами не надано доказів на
підтвердження іншого розміру завданої
ОСОБА_2 моральної шкоди, ніж визначено
висновком експерта.

У засіданні апеляційного суду
представник прокуратури Хмельницької
обл. визнав апеляційні скарги не
обґрунтованими у повному обсязі. Інші
особи, які беруть участь у справі, не
з'явилися, про розгляд справи належним
чином повідомлені.

Апеляційні скарги підлягають
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що постановою слідчого
прокуратури Хмельницької обл. від 31
січня 2005 року відносно ОСОБА_2 та інших
осіб була порушена кримінальна справа
за ознаками злочинів, передбачених
ст.ст. 27 ч. 5, 212 ч. 3, 27 ч. 5, 364 ч. 2, 27 ч. 5, 366 ч. 2
КК України.

В подальшому органи досудового
слідства пред'явили позивачу
обвинувачення за ст. ст. 27 ч. 5, 212 ч. 3, 366
ч. 2 КК України в редакції 2001 року і за
ст. 165 ч. 2 КК України в редакції 1960 року
та обрали щодо нього запобіжний захід у
виді підписки про невиїзд.

Острозький районний суд Рівненської
області постановою від 14 квітня 2008 року
направив кримінальну справу
Острозькому міжрайонному прокурору
Рівненської області для проведення
додаткового розслідування.

Постановою слідчого з особливо
важливих справ слідчого відділу
прокуратури Рівненської області від 26
грудня 2011 року кримінальна справа
відносно ОСОБА_2 закрита за
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину, обраний йому
запобіжний захід скасовано.

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Задовольняючи частково позов, суд
обґрунтовано виходив з того, що
внаслідок незаконних дій органів
досудового слідства, зокрема,
порушення кримінальної справи,
притягнення як обвинуваченого та
обрання запобіжного заходу у виді
підписки про невиїзд ОСОБА_2 була
завдана моральна шкода, оскільки він
зазнав незаконного кримінального
переслідування, яке призвело до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків і вимагало від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, позбавлення можливостей
реалізації ним своїх звичок і бажань,
погіршення відносин з оточуючими
людьми.

Висновок суду щодо наявності
підстав для відшкодування моральної
шкоди, завданої позивачу незаконними
діями органів досудового
розслідування узгоджується з
матеріалами справи і відповідає
вимогам закону, на які посилався суд
при ухваленні рішення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) шкода, завдана
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду. Право на
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.
Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, встановлюється
законом.

Пунктом 5 ст. 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (в редакції на час
виникнення спірних відносин)
передбачено, що громадянинові
відшкодовується моральна шкода.

Згідно ч.ч. 1, 5, 6 статті 4 цього
Закону відшкодування шкоди у випадках,
передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3
Закону, провадиться за рахунок коштів
державного бюджету. Відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Моральною
шкодою визнаються страждання,
заподіяні громадянинові внаслідок
фізичного чи психічного впливу, що
призвело до погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

На підставі ст. 13 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» питання про
відшкодування моральної шкоди за
заявою громадянина вирішується судом
відповідно до чинного законодавства в
ухвалі, що приймається згідно з
частиною 1 статті 12. Розмір моральної
шкоди визначається з урахуванням
обставин справи в межах, встановлених
цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості. У
випадках, коди межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи. Визначаючи розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди, суд повинен наводити в рішенні
відповідні мотиви.

При визначенні розміру моральної
шкоди суд першої інстанції врахував
конкретні обставини справи, а саме:
характер заподіяння моральної шкоди,
характер та обсяг душевних страждань
позивача, тривалість немайнових втрат
і наслідки неправомірних дій органів
досудового розслідування. При цьому
суд виходив із засад розумності,
поміркованості та справедливості.

ОСОБА_2 перебував під слідством і
судом з 31 січня 2005 року до 26 грудня 2011
року, тобто 82 місяці 26 днів. Враховуючи
встановлений ст. 8 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік»
розмір мінімальної заробітної плати на
час розгляду справи (1218 грн.), розмір
відшкодування позивачеві моральної
шкоди визначено у сумі 100897 грн.
55 коп. (1218 грн. х 82 місяці 26 днів).

Тому колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційних скарг про
неправильне визначення судом розміру
моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що суд не взяв
до уваги висновок судово-психологічної
експертизи, не ґрунтується на законі.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Доводи апеляційної скарги Державної
казначейської служби України про
ототожнення судом в порушення вимог ч. 2
ст. 176 ЦК України органу державної влади
з державою не можуть бути прийняті до
уваги з таких підстав.

Частиною 2 статті 176 ЦК України
передбачено, що юридичні особи,
створені державою, Автономної
Республікою Крим, територіальними
громадами, не відповідають за
зобов'язаннями відповідно держави,
Автономної Республіки Крим,
територіальних громад.

У відповідності до ч. 1 ст. 43 БК
України при виконанні державного
бюджету і місцевих бюджетів
застосовується казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, забезпечує
казначейське обслуговування бюджетних
коштів на основі ведення єдиного
казначейського рахунку, відкритого у
Національному банку України.

На підставі п.п. 1, 3 Положення про
Державну казначейську службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року № 460/2011
(далі Положення), Державна казначейська
служба України (Казначейство України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра фінансів
України. Казначейство України входить
до системи органів виконавчої влади та
утворюється для реалізації державної
політики у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.
Основними завданнями Казначейства
України є: 1) внесення пропозицій щодо
формування державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів; 2) реалізація
державної політики у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Казначейство України відповідно до
покладених завдань: здійснює через
систему електронних платежів
Національного банку України
розрахунково-касове обслуговування
розпорядників, одержувачів бюджетних
коштів та інших клієнтів, операцій з
коштами бюджетів, спільних із
міжнародними фінансовими
організаціями проектів; здійснює
безспірне списання коштів державного
бюджету та місцевих бюджетів на
підставі рішення суду (п. 4 Положення).

В силу п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 БК України
бюджетні кошти використовуються
тільки на цілі, визначені бюджетними
призначеннями, які встановлюються
законом про Державний бюджет України
(рішенням про місцевий бюджет) у
порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом вищевказаних норм
відшкодування громадянинові шкоди у
випадках, передбачених законом,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету шляхом списання
держказначейством цих грошових коштів
з відповідного казначейського рахунку.

Покладаючи відшкодування завданої
ОСОБА_2 моральної шкоди на державу, суд
першої інстанції лише зобов'язав
Державну казначейську службу України,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів,
списати ці кошти з відповідного
казначейського рахунку.

Часткове стягнення на користь
позивача судових витрат відповідає
вимогам закону.

Згідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Вирішуючи питання про розподіл
судових витрат, судом враховано
пропорційність розміру задоволених
вимог та час участі адвоката
ОСОБА_5 у наданні правової
допомоги позивачеві відповідно до норм
Закону України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах». Відповідно до ст. 2 цього
Закону компенсація витрат на правову
допомогу виплачується за рахунок
державного бюджету.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи, ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційних скарг не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги Державної
казначейської служби України і
представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду
від 14 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)
Судді: (підписи)

Вірно:

Головуючий:

____________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції: Стасюк
Р.М. Провадження: №
22-ц/792/921/14

Доповідач: Талалай О.І.
Категорія: 30, 33