провадження 2/631/362/14
Номер справи
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року
смт Нова
Водолага

Нововодолазький районний суд
Харківської області у складі:

Головуючого судді Покальчука Ю.М.

при секретарі Євсюковій О.В.

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права
власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

В Нововодолазький районний суд
Харківської області звернувся з
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на земельну ділянку, в
якому зазначив, що 6 лютого 2003 року його
мати ОСОБА_4, проживаючи в с. Павлівка
Нововодолазького району, Харківської
області, на випадок своєї смерті
залишила заповіт, зареєстрований в
реєстрі під № 6 секретарем
Староводолазької сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області, відповідно до якого заповіла
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 земельну
ділянку /пай/ загальною площею 7,38 га
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю № 1V-ХР
№022178, зареєстрованому в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за № 1848, виданого
Нововодолазькою районною
адміністрацією 08 серпня 2002 року на
підставі Розпорядження
Нововодолазької районної
адміністрації від 27 травня 2002 року № 120
в рівних частинах кожному.

В зв'язку з тим, що мати позивача
була людиною похилого віку, а його
сестра ОСОБА_3 в будинку за адресою
АДРЕСА_1 проживала одна, то в кінці 2009
року мати переїхала на проживання до
неї та за даною адресою провела
реєстрацію свого місця проживання.

В 2010 році мати стала хворіти,
ОСОБА_3 одній було тяжко доглядати за
матір'ю і позивач був вимушений надати
місце для проживання матері в своєму
будинку, за місцем свого постійного
проживання: АДРЕСА_2, де мати переважний
час і проживала в 2010- 2011 роках. Місце
реєстрації в паспорті матері не
міняли. ІНФОРМАЦІЯ_4 мати ОСОБА_4
померла.

05 квітня 2014 року позивач звернувся
до приватного нотаріуса
Нововодолазького районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_7 про видачу йому
свідоцтва про право на спадщину за
законом в цілій частині на земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 7,38 га розташовану на території
Староводолазької сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області, але йому було відмовлено в
видачі свідоцтва про право на спадщину
з посиланням на п. 1 ст. 49 Закону України
«Про нотаріат» мотивуючи тим, що видача
свідоцтва на цілу частку паю
суперечить законодавству України.
Позивач не погоджується з постановою
про відмову у вчиненні нотаріальних
дій, мотивуючи тим, що для оформлення
документів на отримання свідоцтва про
право власності на земельну ділянку
особисто на ОСОБА_2 позивач та інші
спадкоємці звернулися до нотаріуса
своєчасно за півтора місяці до
закінчення шестимісячного строку
передбаченого ст. 1270 ЦК України. При
цьому всі спадкоємці усно заявили про
свої наміри про прийняття спадщини
тільки позивачем, ОСОБА_2.

Сестра позивача ОСОБА_3 на вимоги
нотаріуса про підтвердження факту
зміни дівочого призвіща відразу
звернулася до відповідних органів з
метою отримання документів, що
підтверджували б родинні зв'язки зі
своєю матір'ю , але отримала їх тільки
через 2 місяці і таким чином по мимо
своєї волі пропустила строк для
подання заяви про відмову від
прийняття спадщини і тому є такою, що
вступила в спадщину.

Позивач наголошує, що згідно ч. 1 ст.
1221 ЦК України місцем відкриття
спадщини визначається останнє місце
проживання спадкодавця.

Абзац сьомий пункту 212 «Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України» підтверджує те,
що місцем відкриття спадщини
визначається місце реального
постійного проживання спадкодавця.

Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

На підставі вище наведеного ОСОБА_2
вважає що його сестра ОСОБА_3 , яка
фактично не проживала зі спадкодавцем
ОСОБА_4 та в шестимісячний термін після
відкриття спадщини не подала заяву на
прийняття спадщини не є особою, яка
спадщину прийняла, а є особою, яка
відмовилась від спадщини шляхом не
подання заяви на прийняття спадщини, як
і інші спадкоємці першої черги, котрі
не проживали разом зі спадкодавцем.

Особою, яка прийняла за законом як
фактично так і юридично спадщину є
позивач на підставі п. 3 ст. 1268 ЦК
України, так як він фактично проживав
зі спадкодавцем - ОСОБА_4 за своїм
місцем мешкання в АДРЕСА_2, вів з нею
домашнє господарство, обробляв
земельну ділянку /пай/, що
підтверджується актом
Нововодолазької селищної ради від 04. 04.
2014 р., і являється відповідно до ст.1261
ЦК України спадкоємцем першої черги.

У зв'язку з вищевикладеним позивач
вимушений звернутися з позовом до суду
за захистом свого порушеного права.

Позивач та представник позивача в
судове засідання надали заяви, в яких
підтримали вимоги, викладені в позові,
просили суд їх задовольнити та
слухання справи провести без їх участі.

Відповідач по справі, ОСОБА_3, в
наданій до суду заяві зазначила про
визнання позову та не заперечувала
проти його задоволення , просила
слухання справи провести без її участі.

Суд, розглянувши заяви позивача,
представника позивача та відповідача
по справі, перевірив матеріали справи,
надані докази, вважає, що позов є
обґрунтованим, та підлягає задоволенню
з наступних підстав.

В ході судового розгляду
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

6 лютого 2003 року мати позивача ОСОБА_4,
проживаючи в с. Павлівка
Нововодолазького району, Харківської
області, на випадок своєї смерті
залишила заповіт, зареєстрований в
реєстрі під № 6 секретарем
Староводолазької сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області, відповідно до якого заповіла
ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6 земельну
ділянку /пай/ загальною площею 7,38 га
відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю № 1V-ХР
№022178, зареєстрованому в Книзі записів
державних актів на право власності на
землю за № 1848, виданого
Нововодолазькою районною
адміністрацією 08 серпня 2002 року на
підставі Розпорядження
Нововодолазької районної
адміністрації від 27 травня 2002 року № 120
в рівних частинах кожному.

В зв'язку з тим, що мати позивача
була людиною похилого віку, а його
сестра ОСОБА_3 в будинку за адресою
АДРЕСА_1 проживала одна, то в кінці 2009
року мати переїхала на проживання до
неї та за даною адресою провела
реєстрацію свого місця проживання.

В 2010 році в зв'язку з хворобою
матері, ОСОБА_3 одній було тяжко
доглядати за матір'ю і позивач був
вимушений надати місце для проживання
матері в своєму будинку, за місцем
свого постійного проживання: АДРЕСА_2,
де мати переважний час і проживала в 2010
- 2011 роках. Місце реєстрації в паспорті
матері не міняли. ІНФОРМАЦІЯ_4 мати
позивача ОСОБА_4 померла.

В передбачений ст. 1270 ЦК України
шестимісячний термін 20.02.2012 року
позивач звернувся з заявою про
прийняття спадщини до приватного
нотаріуса ОСОБА_7

Судом встановлено, що інші
спадкоємці, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, виявили
бажання не вступати в спадщину на
вищевказану земельну ділянку. Їх
волевиявлення було в усній формі
доведено нотаріусу.

В зв'язку з тим, що у ОСОБА_3, яка
виявила бажання відмовитися від
прийняття спадщини, не було в наявності
документів, які підтверджували факт
зміни її дівочого прізвища, нотаріусом
було відмовлено їй в прийнятті заяви
про відмову від прийняття спадщини та
запропоновано надати вищевказані
документи.

Відповідач ОСОБА_3 на вимоги
нотаріуса відразу звернулася в
відповідні органи з метою отримання
документів, що підтверджували б
родинні зв'язки зі своєю матір'ю , але
отримала їх тільки через 2 місяці і
таким чином по мимо своєї волі
пропустила строк для подання заяви про
відмову від прийняття спадщини і тому є
такою, що фактично вступила в спадщину.

Відповідно ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем
відкриття спадщини визначається
останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно акту депутата округу №13
Нововодолазької селищної ради Семенко
О.С. встановлено, що позивач ОСОБА_2
проживає в житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_2. Разом з ним з 2010 року
проживала його мати ОСОБА_4, що померла
ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач всі вісім місяців
доглядав за нею, вів спільне
господарство та організував поховання
померлої.

05 квітня 2014 року позивач звернувся
до приватного нотаріуса
Нововодолазького районного
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_7 про видачу йому
свідоцтва про право на спадщину за
законом в цілій частині на земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 7,38 га розташовану на території
Староводолазької сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області.

Відповідно до постанови про відмову
у вчиненні нотаріальних дій від 05.04.2014
року № 134/02-31 позивачу було відмовлено
в видачі свідоцтва про право на
спадщину з посиланням на п. 1 ст. 49
Закону України «Про нотаріат»
мотивуючи тим, що відповідно до ст. 67
Закону України « Про нотаріат»
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством, на ім'я всіх
спадкоємців або за їх бажанням кожному
з них окремо. За даними відкритої 20.02.2012
року спадкової справи № 14/2012 майно
померлої ОСОБА_4, спадщину прийняли два
спадкоємця: син померлого - ОСОБА_2 та
донька померлої - ОСОБА_3 Відповідно до
п.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині
кожного із спадкоємців за законом є
рівними, розмір часток у спадщині, якщо
це стосується нерухомого майна, може
бути змінено за письмовою угодою між
спадкоємцями. Таким чином , ОСОБА_2 має
право на отримання свідоцтва про право
на спадщину за законом на зазначене
майно в 1/2 частці.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 не претендує на земельну
ділянку розміром 7,38 га , яка належала
ОСОБА_4, що померла 05.10.2011 року, про що
свідчить заява, посвідчена секретарем
Староводолазької сільської ради
Нововодолазького району Харківської
області.

Відповідно ст. 1268 ЦК України
Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Особою, яка прийняла за законом як
фактично так і юридично спадщину є
позивач відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК
України, так як він фактично проживав
зі спадкодавцем - ОСОБА_4 за своїм
місцем мешкання в АДРЕСА_2 на час
відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України,
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1261 ЦК України позивач є
спадкоємцем першої черги після смерті
матері ОСОБА_4, що померла 05.10.2011 року.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із
застереженням.

Статтею 1299 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця зареєструвати
право на спадщину в органах, які
здійснюють державну реєстрацію
нерухомого майна.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права, одним із способів
якого є визнання права.

Враховуючи заяву, що надана
відповідачем по справі про визнання
позову та згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України,
суд, за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. При цьому суд бере
до уваги ту обставину, що визнання
позову відповідачем є безумовним і
таке визнання не суперечить закону та
не порушує права , свободи чи інтереси
інших осіб. Отже є підстави ухвалити
рішення про задоволення позову з
урахуванням визнання позову
відповідачем та на підставі з'ясованих
досліджених обставин справи.

Керуючись ст.ст. 3, 5-11, 39, 57-66, 159, 174,
212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 1218, 1261,
1268,1299 ЦК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
право власності в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_4 , померлої
ІНФОРМАЦІЯ_4, на земельну ділянку /пай/
загальною площею 7,3781 га, кадастровий
номер :02:000:0433, розташованої на
території Староводолазької сільської
ради Нововодолазького району
Харківської області, що належала
померлій відповідно до Державного
акту на право приватної власності на
землю № ІV-ХР № 022178, зареєстрованому в
Книзі записів державних актів на право
власності на землю за № 1848, виданого
Нововодолазькою
райдержадміністрацією 08 серпня 2002 року
на підставі Розпорядження
Нововодолазької райдержадміністрації
від 27 травня 2002 року № 120.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Харківської
області в 10-денний строк з дня його
проголошення через Нововодолазький
районний суд Харківської області.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Покальчук Ю.М.