Справа № 466/766/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 травня 2014 року

Шевченківський районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді
Глинської Д.Б.

при секретарі
Цімурі Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору
довічного утримання, -

в с
т а н о в и в:

04 лютого 2014 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в якому
просить розірвати договір довічного
утримання, укладений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу 25 грудня
2012 року, та зареєстрований в реєстрі за
№ 5158, скасувати реєстрацію права
власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право
власності на вищевказану квартиру.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що 25
грудня 2012 року вона уклала договір
довічного утримання з відповідачами -
ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Згідно умов даного
договору позивач передала у власність
відповідачів належну їй квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, взамін
чого відповідачі зобов'язалися
забезпечувати позивача утриманням та
довічним доглядом. Згідно
вищевказаного договору вартість
відчуженої квартири становить 224500
гривень.

Відповідно до вищевказаного договору
відповідачі зобов'язалися надавати
ОСОБА_1 довічно матеріальне
забезпечення, забезпечувати
харчуванням, одягом, взуттям, надавати
побутові послуги, лікувальні засоби
тощо. Матеріальне забезпечення
визначається у розмірі 1000 грн. на
місяць з врахуванням індексації.

Однак відповідачі своїх обов'язків
визначених договором не виконують,
утримання та догляду позивачу не
надають. Позивач за власний кошт
провела ремонт в квартирі, придбала
меблі для кухні. З листопада 2013 року
позивач зверталася до відповідачів з
пропозицією розірвати договір, однак
останні відмовилися, у зв'язку з чим
позивач змушена була звернутися до
суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_4 позов підтримали в
повному обсязі, посилаючись на
викладені в позовній заяві мотиви,
просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_5 в судових
засіданнях заперечили проти позову,
мотивуючи це тим, що умови договору
виконуються належним чином, зокрема
відповідачі стверджують, що вони
надають позивачу фінансову допомогу,
відвідують її не рідше одного разу на
тиждень, постійно приносять продукти
харчування тощо.

Заслухавши пояснення сторін по справі,
з'ясувавши дійсні обставини справи,
дослідивши зібрані докази суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

За змістом ст.3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Судом встановлено, що 25.12.2012 року між
ОСОБА_1 (відчужувач) та ОСОБА_2 і ОСОБА_3
(набувачі) укладено договір довічного
утримання, що посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі за № 5158.
Згідно умов п. 1 вказаного договору
відчужувач передає у власність
набувачів належну йому на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1,
взамін чого набувачі зобов'язуються
забезпечувати відчужувача утриманням
та довічним доглядом. Вказана квартира
належить відчужувачу на підставі
свідоцтва про право власності на
квартиру, виданого Управлінням
комунальної власності департаменту
економічної політики ЛМР. Витяг про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно виданий ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 22.12.2012
р., № витягу 36894935.

Відповідно до п.8 вищевказаного
договору набувачі зобов'язуються
надавати відчужувачу довічно
матеріальне забезпечення, пожиттєво
утримувати та забезпечувати:
харчуванням, придатним для носіння
одягом та взуттям; наданням побутових
послуг; потреб відпочинку; належними
лікувальними засобами незалежно від їх
вартості згідно з рецептами лікарів; у
разі виникнення потреби забезпечити
іншими видами догляду, у т.ч. доглядом
кваліфікованої медсестри, а також
безплатним проживанням відчужувача в
зазначеній квартирі.

Відповідно до п. 9 даного договору
матеріальне забезпечення визначається
сторонами в розмірі 1000 гривень
щомісяця; ця сума підлягає індексації
відповідно до Закону.

У відповідності до положення статті 525
ЦК України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 10 даного договору цей
договір може бути розірваний за
рішенням суду на вимогу будь-якої із
сторін.

Положеннями ст. 755 ЦК України
передбачено, що договір довічного
утримання (догляду) може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
відчужувача або третьої особи, на
користь якої він був укладений, у разі
невиконання або неналежного виконання
набувачем своїх обов'язків, незалежно
від його вини.

До пояснень свідків ОСОБА_7 (бабця
відповідачів), ОСОБА_8 (сусідка
позивача, яка перебуває з нею в
неприязних відносинах), ОСОБА_9 (мати
відповідача ОСОБА_3) та ОСОБА_2(мати
ОСОБА_2), які підтвердили факт належного
виконання відповідачами умов договору
довічного утримання, суд відноситься
критично, і вважає, що їх не можна
покласти в основу рішення, так як вони є
зацікавленими особами у даній справі
на користь відповідачів.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою позивача
та стверджує, що з часу укладення
договору вона не бачила щоб
відповідачі відвідували позивача.
Позивач неодноразово зверталась до неї
з проханням позичити гроші, оскільки
грошей не вистарчало до отримання
зарплати, а відповідачі матеріальної
допомоги позивачу не надавали.

Відповідно до квитанцій про сплату
комунальних та телекомунікаційних
послуг за квартиру АДРЕСА_1 всі платежі
здійснювала позивач - ОСОБА_1

Відповідно до договору замовлення № 209
від 14.06.2013 р., укладеного між ПП ОСОБА_11
та ОСОБА_1, остання замовила куток
«Стас» ціною 3990 грн. та самостійно
оплачувала замовлення.

Відповідно до накладної № 189 від 28.06.2013
р. ОСОБА_1 сплатила ПП ОСОБА_11 1965 грн. за
кухню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд критично оцінює заперечення проти
позову відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
оскільки пояснення останніх щодо
належного виконання договору, а саме:
щомісячним утриманням у вигляді
передачі позивачу щомісяця 1000 гривень
готівкою, продуктів харчування, не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Відповідачами не надано а судом не
здобуто жодних доказів виконання
останніми взятих на себе зобов'язань
згідно договору довічного утримання
від 25.12.2012р.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
заперечень та спростування доводів
позивача відповідачі не надали, в тому
числі будь-яких письмових доказів
(квитанцій і т.д.) на підтвердження
власних пояснень, тобто відповідачами
не спростовано доводи позивача, що вона
за власний рахунок забезпечувала всім
необхідним. Також відповідачами не
доведено, що вони надавали позивачу
допомогу у придбанні ліків та
продуктів харчування, не доведено, що
вони сплачували позивачу матеріальне
забезпечення в грошовій формі у
розмірі 1000 грн. щомісячно. Таким чином з
моменту укладення договору
відповідачі фактично не виконували
його умов. На даний час між сторонами
склалися такі відносини, які
виключають можливість нормального
виконання ними зобов'язань за цим
договором. Таким чином, наявні підстави
для розірвання договору довічного
утримання у звязку з неналежним
виконанням відповідачами обовязків за
договором.

З наведеного вище випливає висновок
про те, що відповідачами було порушено
вимоги п.п. 8, 9 договору, що полягало у
несплаті щомісячного матеріального
забезпечення з утримання (догляду), а
також несплаті за комунальні послуги.
За таких обставин у відповідності із
вимогами п. 10 договору довічного
утримання, суд вважає за необхідне
позовні вимоги в частині розірвання
договору законними обгрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
скасування реєстрації права власності
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 та
визнання за позивачем права власност
на вищевказану квартиру, суд вважає, що
вони до задоволення не підлягають
виходячи з наступного.

Згідно ст. 756 ЦК України, у разі
розірвання договору довічного
утримання (догляду) у зв'язку з
невиконанням або неналежним
виконанням набувачем обов'язків за
договором, відчужувач набуває право
власності на майно, яке було ним
передане, і має право вимагати його
повернення.

Згідно умов договору та ст. 745 ЦК
України договір довічного утримання за
яким передається набувачеві у
власність нерухоме майно, підлягає
державній реєстрації. Крім того із ст.
748 ЦК України слідує - якщо предметом
договору довічного утримання є
нерухоме майно, то право власності у
набувача виникає з моменту державної
реєстрації договору. Однак вказаний
договір довічного утримання, не був
зареєстрований у державному органі,
доказів такої реєстрації договору
сторонами не надано, а тому він не
породив для відповідачів права
власності на спірну квартиру та на
даний час вищевказана квартира надалі
належать на прав приватної власності
позивачу.

Крім цього на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК
України з відповідачів слід стягнути в
користь позивача витрати на правову
допомогу в розмірі 1300 (одна тисяча
триста ) гривень та на підставі ч.3 ст. 88
ЦПК України з відповідачів слід
стягнути в користь держави судовий
збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні,
60 коп.

Керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК
України, суд, -

в и р
і ш и в:

позов задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, що посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу 25 грудня 2012 року,
та зареєстрований в реєстрі за № 5158.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3
(ІПН НОМЕР_2) в користь ОСОБА_1 1300 (одну
тисячу триста) грн. витрат на правову
допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3
(ІПН НОМЕР_2) в користь держави 243 (двісті
сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя: Д. Б. Глинська