Справа № 620/314/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.05.2014 року Зачепилівський районний
суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Огієнка Д.В.,

при секретарі - Ніколенко
Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в сел. Зачепилівка, цивільну
справу №620/314/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поновлення порушеного
права,-

В С Т А Н О В И В:

09.04.2014 року до Зачепилівського
районного суду надійшов позов ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поновлення порушеного
права, в якому зазначено, що він має у
власності домоволодіння, яке
розташовано по АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 0,34 га, яка ним
приватизована, що підтверджується,
доданим до позову свідоцтвом на право
власності на нерухоме майно.
Відповідач ОСОБА_2 є сусідом позивача
та займає земельну ділянку, яка межує
із земельною ділянкою позивача. Із
змісту заяви вбачається, що відповідач
порушує його право власності на
земельну ділянку, оскільки він
поставив паркан довжиною близько
тридцяти метрів, заступивши його межу
на метр в ширину. Крім того, ОСОБА_2
пошкодив межові знаки, зруйнувавши їх,
та раніше посадив фруктові дерева, при
цьому не відступив від межі 2 метра, і
тепер вони затіняють земельну ділянку
позивача та перешкоджають активному
росту сільськогосподарських рослин.
Тому, ОСОБА_1 просить суд поновити його
порушене право та зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити йому перешкод в користуванні
земельною ділянкою, що належить
позивачу на праві приватної власності
та розташована за адресою АДРЕСА_1,
зобов'язавши відповідача: відновити
порушені межові знаки, що розділяють
земельні ділянки сторін; прибрати з
його земельної ділянки паркан,
кукурудзу; стягнути з відповідача на
його користь судові витрати, та витрати
на правову допомогу, понесені
позивачем при зверненні до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
свої позовні вимоги підтримав. При
цьому, він просивв поновити його
порушене право та зобов'язати ОСОБА_2 не
чинити йому перешкод в користуванні
земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1
на праві приватної власності та
розташована за адресою АДРЕСА_1,
зобов'язавши відповідача відновити
порушені межові знаки, що розділяють
земельні ділянки сторін та прибрати з
його земельної ділянки паркан. В
частині зобов'язання прибрати
кукурудзу, ОСОБА_1 вважав свої вимоги
несуттєвими.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти задоволення позову заперечував у
повному обсязі.

Суд, допитавши свідків: ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та
докази, за місцем їх знаходження у
АДРЕСА_1:

- квитанція про сплату судового
збору від 09.04.2014р.

- копія паспорту ОСОБА_1;

- копія РНОКПП ОСОБА_1;

- копія витягу з державного
реєстру речових прав від 21.06.2013р. №5232827;

- копія акту прийомки - передачі
межових знаків на зберігання від
19.11.2014р.;

- копія схеми прив'язки межових
знаків до об'єктів і контурів
місцевості;

- копія витягу з державного
реєстру речових прав від 21.06.2013р. №5236884;

- копія свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 21.06.2013р.
№5238624;

- копія свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 14.10.2009р.
№239;

- копія свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 14.10.2009р.
№154;

- копія схеми прив'язки межових
знаків до об'єктів і контурів
місцевості;

- квитанція про оплату правової
допомоги в сумі 500,00 грн.;

- довідка РС ГУДМС України в Х/о від
10.04.2014р. №138;

- лист відділу Держземагентства у
Зачепилівському районі Харківської
області від 16.04.2014р. №6-20.19-03-6/0-14;

- викопіювання з кадастрової карти
(плану);

- копія акту земельної комісії від
06.11.2013р.;

- фототаблиці від 30.03.2014р.;

- копія акту встановлення та
погодження меж земельної ділянки від
16.03.2007р.;

- копія схеми земельної ділянки
ОСОБА_2 від 26.03.2007р.;

- копія висновку від 30.05.2007р.;

- копія державного акту серії ЯГ
№075157;

- копія свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 06.01.2005р.
№01;

- копія витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
06.01.2014р. №6143068;

- фототаблиця паркану від 30.03.2014р.;

- Схема обміру відстані від дерев
до межі ОСОБА_1 від 27.04.2014р.;

- фототаблиці від 27.04.2014р.;

- протокол дослідження доказів за
їх місцезнаходженням від 14.05.2014р.;

- поштові повідомлення;

вважає, що під час вирішення справи
слід керуватися наступними нормами
матеріального права:

- ч. 1 ст. 16 ЦК України «Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу»;

- ст. 60 ЦПК України «Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
кодексу»";

- ст. 103 ЗК України: «1. Власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). 2. Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив). 3.
Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного з них та використання цих
ділянок із запровадженням і
додержанням прогресивних технологій
вирощування сільськогосподарських
культур та охорони земель (обмін
земельних ділянок, раціональна
організація територій, дотримання
сівозмін, встановлення, зберігання
межових знаків тощо)»;

- ст. 106 ЗК України: «1. Власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж, а також відновленню межових знаків
у випадках, коли вони зникли,
перемістились або стали невиразними. 2.
Види межових знаків і порядок
відновлення меж визначаються
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин. 3.
Витрати на встановлення суміжних меж
несуть власники земельних ділянок у
рівних частинах, якщо інше не
встановлено угодою між ними»;

- ст. 107 ЗК України: «1. Основою для
відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації. 2. У
разі неможливості виявлення дійсних
меж їх встановлення здійснюється за
фактичним використанням земельної
ділянки. Якщо фактичне використання
ділянки неможливо встановити, то
кожному виділяється однакова за
розміром частина спірної ділянки. 3. У
випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин»;

- ст. 376 ЦК України: «1. Житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. 2. Особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього. 4. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок».

Суд вважає доведеними наступні
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Суміжні земельні ділянки, відносно
розмежування яких виник спір, та на
будівлі та споруди на них, належить
позивачу та відповідачу на праві
приватної власності відповідно (а.с. 5,
8-13, 30-36).

Паркан, який видно на фото таблицях
(а.с.27-29, 47, 52-54) побудовано відповідачем
(цей факт визнано сторонами) між
земельними ділянками, що належать
позивачу та відповідачу без будь -
якого дозволу та погодження з
позивачем та без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи чи належно
затвердженого проекту. Отже, так як
відповідачем не доведено інше, цей
паркан є самочинним будівництвом.

Замірами, проведеними під час
дослідження доказів, встановлено, що
від південного краю паркану, який
зведено між земельними ділянками
позивача та відповідача до умовної
межі (по фактичному землекористуванню)
з подвір'ям ОСОБА_6, яке межує є
земельною ділянкою відповідача ОСОБА_2
та не є приватизованою (а.с.22), складає
14,86 м., в той час як відповідно до
земельно - кадастрової документації
Відповідача відстань між точками « 123»
та « 124» складає 14,71 м. (а.с.56,57). При цьому,
суд вважає, що цей паркан знаходиться
на земельній ділянці, що належить
ОСОБА_1, що вбачається з умовної лінії
проведеної шляхом натягування мотузки
між стандартним межовим знаком, що
знаходиться на межі північної сторони
земельної ділянки, що належить ОСОБА_1
(точка 00002 на а.с. 12) та металевим кілком
з арматури, який, зі слів відповідача є
межовим знаком, що знаходиться на
відстані 44 метри від південної сторони
земельної ділянки, яка належить
відповідачу (а.с.56).

Окрім того, з фототаблиць (а.с.27, 47)
видно, що паркан побудовано на землі,
яку обробляє позивач ОСОБА_1 З цих же
фото таблиць видно, що паркан,
розташований вдовж межі з півночі на
південь, що створює тінь, яка не сприяє
росту сільськогосподарських культур
на ділянці, що належить ОСОБА_1

Окрім того, допитані в судовому
засіданні свідки ОСОБА_4, який є сусідом
та землекористувачем ділянки, що межує
з ділянкою ОСОБА_1 з західної сторони,
та ОСОБА_5, який є членом земельної
комісії Миколаївської сільської ради
Зачепилівського району підтвердили, що
паркан ОСОБА_2 побудував на земельній
ділянці, що належить ОСОБА_1, приблизно
на відстані 20 - 30 см. від межі.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку, що спірний
паркан самочинно побудовано
відповідачем на земельній ділянці, що
належить позивачу. При цьому, цей
паркан побудовано з порушенням
принципів добросусідства, отже його
належить знести.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
щодо усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, суд вважає
доведеною існування єдиної перешкоди -
побудованого відповідачем паркану,
правова оцінка існуванню якого дана
вище. Наявність інших перешкод
позивачем не доведена.

Позивачем також не доведено наявність
кукурудзи відповідача на його
земельній ділянці, що явно видно з
дослідженим судом фототаблиць (а.с.27-29,
47, 52-54). Отже, в цій частині у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про поновлення
межових знаків суд бере до уваги
наступне. Факт зняття частини межових
знаків відповідачем одразу після
встановлення їх представником
землевпорядної організації
підтверджено допитаним у судовому
засіданні свідком ОСОБА_5, який
повідомив, що ОСОБА_2 особисто їх
повиймав. Однак, які саме межові знаки
знято, судом достовірно не встановлено.
Межові знаки знаходяться на зберіганні
у позивача (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 106
ЗК України власник земельної ділянки
має право вимагати від власника
сусідньої земельної ділянки сприяння
встановленню твердих меж, а також
відновленню межових знаків у випадках,
коли вони зникли, перемістились або
стали невиразними. Однак, види межових
знаків і порядок відновлення меж
визначаються центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
земельних відносин. Отже, позивач мав
зазначити які саме межові знаки
відповідно до земельно - кадастрової
документації знято та порядок в якому,
він бажає ці знаки відновити. При цьому,
суд звертає увагу на те, що витрати на
встановлення суміжних меж несуть
власники земельних ділянок у рівних
частинах, якщо інше не встановлено
угодою між ними. Отже, за відсутності
доброї волі відповідача на
встановлення твердої межі, позивач
вправі самостійно встановити тверду
межу, стягнувши половину витрат,
понесених ним з відповідача. За таких
обставин, суд не має можливості
задовольнити позовні вимоги в цій
частині, доки вони не будуть
конкретизовані відносно кожного зі
знятих чи пошкоджених межових знаків
та порядку відновлення.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат в порядку ст. 88 ЦПК України, суд
розподіляє їх в рівних долях за кожною
зі сторін, враховуючи на немайновий
характер позовних вимог. При цьому, суд
не визнає судовими витратами витрати
на оплату правової допомоги в сумі 500
грн., так як безпосередньо під час
розгляду справи правова допомога
позивачеві не надавалась.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 208 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) знести
паркан, зведений ним на земельній
ділянці (кадастровий номер
:00:000:0178), що належить ОСОБА_1
(АДРЕСА_1).

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) судові витрати по
сплаті судового збору в сумі 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Зачепилівський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 15 травня 2014р.

Головуючий

суддя Зачепилівського районного суду

Харківської області
Д.В. Огієнко