У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.,

судді: Собіна І.М., Григоренко М.П.

секретар судового засідання Демчук Ю.Ю.

за участю сторін, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, та представника
позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою підприємця ОСОБА_1
на заочне рішення Рівненського
міського суду від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до підприємця
ОСОБА_1, треті особи,які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6; про відшкодування
матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського
міського суду від 25 листопада 2013 року
зазначений позов задоволено частково:
стягнуто з підприємця ОСОБА_1,
реєстраційний № в ЄДР НОМЕР_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_2,
кошти в сумі 207,25 гривень у рахунок
відшкодування матеріальної шкоди, 1500
гривень у рахунок відшкодування
моральної шкоди, завданої наданням
неналежної якості послуг, та 215 гривень
судового збору, а всього - 1922,25 гривень.

Стягнуто з підприємця ОСОБА_1,
реєстраційний № в ЄДР НОМЕР_3,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_2, ідентифікаційний № НОМЕР_2, в
порядку регресу кошти, що сплачені
ОСОБА_2 на користь третіх осіб на
відшкодування завданої з вини ОСОБА_1
шкоди, в сумі 1000 гривень.

Ухвалою цього суду від 4 березня 2014 року
заяву відповідача про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

У поданій на вказане рішення
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликався
на його незаконність та
необґрунтованість через неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

На її обґрунтування зазначав про
відсутність договірних відносин зі
встановлення бойлера між ним як
власником диспетчерської служби
„Домосервіс" та позивачем, а матеріали
для цих робіт ні особисто ним, ні за
його дорученням особою, яка
встановлювала бойлер, не придбавалися.
Як фізична особа-підприємець не
перебував в трудових відносинах з
ОСОБА_7, а останній не був його
працівником. ОСОБА_7 виступав
замовником інформаційних послуг
диспетчерської служби „Домосервіс" на
підставі договору про надання
інформаційних послуг № 507 від 1 серпня
2009 року.

Наведені обставини вважав місцевим
судом не врахованими і в зв'язку з цим
належним чином не перевіреними.

Вважав, що існування між ним та
позивачем договірних відносин з
приводу надання послуг спростовується
тим, що ОСОБА_7 виконував роботи зі
встановлення бойлера для позивача з
матеріалів, придбаних ним за рахунок
ОСОБА_2, що регулюються правовими
нормами договору підряду.

Щодо бланків актів виконання робіт
служби „Домосервіс", то їх наявність у
ОСОБА_7 зумовлено тим, що вони надаються
всім партнерам диспетчерської служби в
порядку договірної підтримки або
рекламної кампанії.

З таких самих підстав заперечував і
проти використаного судом доказу - акта
виконаних робіт № 7800 від 18.06.2013 року,
підписаного ОСОБА_7 як виконавцем та
позивачем як замовником робіт з
встановлення бойлера.

Вважаючи, що обставина існування
спірних відносин між ним та ОСОБА_2 не є
обґрунтованою, в зв'язку з чим
виключається його вина у заподіянні
шкоди третім особам, просив заочне
рішення Рівненського міського суду від
25 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким в позові відмовити.

У поданих запереченнях представник
позивача, вважаючи оскаржуване рішення
законним і обґрунтованим, просила
залишити апеляційну скаргу без
задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі та
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
відповідача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що між сторонами у справі
виникли та існували договірні
відносини з приводу надання послуг на
придбання матеріалів за кошти
замовника, санітарно-технічне та
електричне підключення бойлера в
квартирі за плату. Через неналежне
виконання зобов'язань за договором
працівником, який перебував у трудових
правовідносинах з відповідачем,
позивачу особисто було завдано
матеріальної і моральної шкоди, а також
в зв'язку з цим останнім було сплачено
на користь власників сусідньої
квартири, що була залита водою
внаслідок пошкодження мережі
водопостачання бойлером, що упав на
унітаз, суму грошових коштів, які
підлягають поверненню в порядку
регресу.

Як убачається з матеріалів справи, 18
червня 2012 року в належній на праві
власності ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1 на
підставі його замовлення ОСОБА_7, який
діяв від імені служби «Домосервіс», що
не зареєстрована у визначеному законом
порядку, однак назву якої
використовував у своїй господарській
діяльності підприємець ОСОБА_1, було
виконано роботи із
санітарно-технічного встановлення та
електричного підключення
електронагрівача води - бойлера «ROUND
VMR50» (а.с. 7).

За результатами роботи ОСОБА_7 від
імені служби «Домосервіс» видано Акт
виконаних робіт №7800 від 18.06.2012 року на
придбання матеріалів за кошти
замовника і санітарно-технічне та
електричне підключення бойлера, де
зазначено, що вартість робіт склала 390
гривень, вартість матеріалів - 235
гривень, а гарантійний строк
обумовлено у шість місяців (а.с. 5).

8 липня 2012 року о 1 годині встановлений
ОСОБА_7 через неякісне кріплення бойлер
зірвався з петель та упав на унітаз,
внаслідок чого сам бойлер одержав
механічні дефекти, а також було знищено
унітаз та затоплено в зв'язку із
пошкодженням мережі водопостачання
квартиру позивача та сусідні квартири
АДРЕСА_2. Цей факт засвідчено Актом
обстеження технічного стану квартири
від 10 липня 2012 року, складеному
комісією у складі працівників
житлово-експлуатаційного підприємства
«Покровське» (а.с. 6).

Після звернення ОСОБА_2 до диспетчера
служби «Домосервіс» ОСОБА_7 особисто
усунув недоліки, встановивши частково
пошкоджений, але працюючий, бойлер на
попереднє місце та передавши замовнику
12 частину вартості нового унітаза.

Правильними є висновки міського суду
про те, що неналежним виконанням
договірних зобов'язань ОСОБА_1 завдав
позивачеві матеріальної і моральної
шкоди.

Так, згідно із ч. 1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідальність виконавця за
порушення умов договору про надання
послуг передбачена ст. 906 ЦК України,
частина 1 якої вказує, що збитки,
завдані замовнику неналежним
виконанням договору про надання послуг
за плату, підлягають відшкодуванню
виконавцем, у разі наявності його вини,
у повному обсязі, якщо інше не
встановлено договором. Виконавець,
який порушив договір про надання
послуг за плату при здійсненні ним
підприємницької діяльності,
відповідає за це порушення, якщо не
доведе, що належне виконання виявилося
неможливим внаслідок непереборної
сили, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди
підтверджена сукупністю перевірених
судом доказів та у встановленому
процесуальним законом порядку ним не
спростована.

Частинами 2, 3 ст. 22 ЦК України визначено,
що збитками є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

Саме по собі використання в своїй
господарській діяльності назви служби
«Домосервіс», запис про яку не
значиться в Єдиному державному реєстрі
(а.с. 53), не звільняє відповідача від
відповідальності відшкодувати завдану
ОСОБА_2 шкоду і не перекладає цей
цивільно-правовий обов'язок на
юридичну особу, яка не має цивільних
право- і дієздатності.

Норми ч. 4 ст. 87 ЦК України передбачають
створення юридичної особи з дня її
державної реєстрації.

Розмір матеріальної і моральної шкоди
правильно визначений судом першої
інстанції з урахуванням обставин
справи та вимог закону.

Обґрунтовано встановлено розмір
пошкоджень бойлера у 207, 25 гривень, що
становить 25 відсотків його вартості. Ця
обставина сторонами і не
заперечується.

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Тому вірним є висновок суду про
відшкодування ОСОБА_1 на користь
позивача 1 000 гривень, що сплачені ним на
підставі рішення Рівненського
міського суду від 29 листопада 2012 року,
що набрало законної сили (а.с. 3-4, зв.).

Правильним є і розмір моральної шкоди,
що визначений місцевим судом в 1 500
гривень з урахуванням перенесених
ОСОБА_2 душевних хвилювань, побутових
незручностей, тривалості переживань,
погіршення відносин із сусідами та
відповідно до вимог розумності,
виваженості й справедливості.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України встановлює,
що моральна шкода, завдана фізичній
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її заподіяла, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між відповідачем та ОСОБА_7 не існувало
трудових відносин спростовуються
обставинами справи та показаннями
самого ОСОБА_7, який заперечив проти
цього. У суді першої інстанції він
зазначав, що на момент спірних відносин
він працював у службі «Домосервіс»,
керівником якої був ОСОБА_1, де
отримував наряди на виконання робіт,
виконував роботи від імені роботодавця
й там же одержував заробітну платню. В
той же час він не заперечував й проти
існування договору про надання
інформаційних послуг №507 від 11.08.2009
року, який на час виникнення спору ним
вже було розірвано в односторонньому
порядку.

За обставинами справи відсутність
реєстрації трудових відносин між
ОСОБА_7 та відповідачем спростовується
вимогами закону.

Так, відповідно із ч. 4 ст. 24 КЗпП України
трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Інші покликання ОСОБА_2 - про порушення
судом норм матеріального і
процесуального права не заслуговують
на увагу і спростовуються правильністю
висновків суду та застосуванням вимог
закону, які підлягали застосуванню.

Додержання судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні оскаржуваного рішення
відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України є
підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу підприємця ОСОБА_1
відхилити, а заочне рішення
Рівненського міського суду від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

М.П.Григоренко