АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1255/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Головіна В.О. Доповідач - Кіктенко
Л.М. Категорія 53
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

2 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Глущенко Н.Г., Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Павлоградського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Павлоградський
завод технологічного обладнання» про
визнання наказу про переведення на
відрядну форму оплати праці незаконним
та скасування, стягнення заробітної
плати за час виконання нижче
оплачуваної роботи, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Павлоградський
завод технологічного обладнання» про
визнання наказу про переведення на
відрядну форму оплати праці незаконним
та скасування, стягнення заробітної
плати за час виконання нижче
оплачуваної роботи відмовлено.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_2,
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, Конституції
України, неповне з*ясування обставин
справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню
не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_2 в період
з 01.07.2005 року до 02.07.2012 року працював в
Товаристві з обмеженою
відповідальністю "Павлоградський
завод технічного обладнання"
електрогазозварником (а.с.9-12).

Наказом №140 від 08.09.2011 року про зміну
умов праці позивача з 09.11.2011 року було
переведено на відрядну форму оплати
праці та нараховано заробітну плату
згідно даного наказу (а.с.66).

12.09.011 року, тобто за два місяця, позивач
був повідомлений про зазначений
перевід (а.с.66 оборот).

При змінах в організації виробництва і
праці власник має право без погодження
працівника змінити розмір і систему
оплати праці. Зміна умов праці без
погодження працівника допускається
лише у випадках змін в організації
виробництва і праці. Якщо ж змін в
організації виробництва і праці немає,
власник не має права змінювати умови
праці.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП Укрїни у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Відповідно до п.12 постанови №13 від
24.12.1999 року Пленуму Верховного суду
України " Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці"
- оскільки при зміні систем та розмірів
оплати праці у зв'язку зі змінами в
організації виробництва і праці (ч. 3
ст.32 КЗпП), введенні нових або зміні
діючих умов оплати праці у бік
погіршення (ст.103 КЗпП) роботодавець
повинен повідомити про це працівника
не пізніше ніж за два місяці до їх
запровадження, порушення цього строку
може бути підставою для задоволення
вимог працівника про оплату праці
згідно з попередніми умовами за період,
на який було скорочено зазначений
строк попередження.

Згідно роз*ясень вказаного Пленуму
зміни в організації виробництва і
праці - це введення бригадної форми
організації праці замість
індивідуальної і навпаки, впровадження
нової техніки та технології
виробництва, освоєння нових методів
праці тощо (п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
розгляду судами трудових спорів").

Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Представником відповідача в судовому
засіданні не надано жодного доказу на
підтвердження факту зміни умов праці
на підприємстві, внаслідок яких
відповідач мав би право на зміну умов
оплати праці і тому суд обґрунтовано
вважав наказ №140 від 08.09.2011 року
незаконним.

Згідно до вимог ст.233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
районний, районний у місті, міський чи
міськрайонний суд може поновити ці
строки.

Було встановлено, що копію наказу №140
від 08.09.2011 року позивач отримав 12.09.2011
року, що підтверджено його підписом на
звороті наказу (а.с.66 зворот) та
наданими ним поясненнями в судовому
засіданні про те, що наказ він дійсно
отримав.

Але з позовом до суду позивач звернувся
лише 4.09.2013 року (а.с.1-3) з пропуском
встановленого законом строку для
звернення, не прохав поновити строк та
не вказував поважних причин його
пропуску.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано прийшов до висновку про
відмову у задоволення позовних вимог
ОСОБА_2

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи скарги не спростовують
правильність висновків у рішенні суду,
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини, є не
суттєвими, не впливають на
правильність ухваленого рішення,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Судом першої інстанції у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,307,308,314 ЦПК України ,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду,
Дніпропетровської області від 12
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: