АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2508/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальова А.Б. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення боргу за
договором позики за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 18 листопада 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2008 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з зазначеним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2004
році відповідач звернувся до нього з
проханням позичити йому гроші на
придбання насіння
сільськогосподарських культур. 25 січня
2005 року між ними був укладений договір
позики № 1, згідно якого відповідач
позичив у нього 22000 грн., що
еквівалентно 4100 доларів США, і
зобов'язався повернути грошові кошти 15
лютого 2005 року. Передача грошей
відбулася у присутності ОСОБА_8 Але
відповідач ОСОБА_7 у зазначений в
договорі термін борг не повернув, хоча
позивач неодноразово звертався до
відповідача з нагадуванням про
повернення боргу. Відповідач обіцяв
повернути борг після того, як збере
врожай, але до теперішнього часу борг
не повернув. За прострочення
повернення позики відповідачу
нарахована пеня, що складає 80300 грн.
Крім матеріальних збитків позивачу
завдана моральна шкода, яку він оцінює
в 10000 грн. У зв'язку із зазначеним ОСОБА_6
звернувся до суду та, уточнивши свої
позовні вимоги, просив стягнути з
відповідача суму боргу за договором
позики в розмірі 22000 грн., пеню за
прострочення повернення позики в
розмірі 80300 грн., моральну шкоду в
розмірі 10000 грн.( т.1, а.с. 3, 7, 40-41)

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог відмовлено в повному
обсязі( т.2, а.с. 89-90).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, - просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
задовольнити позов в повному обсязі( т.2
а.с. 113-114).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду
залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
в обґрунтування позовних вимог
позивачем було надано договір позики
№ 1 від 25 січня 2005 року, згідно якого
відповідач позичив у нього 22000 грн., що
еквівалентно 4100 доларів США, і
зобов'язався повернути грошові кошти 15
лютого 2005 року. За прострочення
повернення позики відповідачу
нарахована пеня, що складає 80300 грн.
Згідно висновку № 1801/1802-12 комплексної
почеркознавчої та технічної
експертизи документів по цивільній
справі № 2-824/12 від 22 травня 2012 року, яка
проведена Дніпропетровським
науково-дослідницьким інститутом
судових експертиз на підставі ухвали
суду від 05 квітня 2012 року, підпис в
графі «Заемщик» від імені ОСОБА_7 в
договорі № 1 від 25 січня 2005 року,
виконаний не відповідачем ОСОБА_7, а
іншою особою. Також у п. 3 зазначеного
висновку вказано, що зміна первинного
змісту рукописного тексту, яким
заповнені графи бланку договору №1 від
25 січня 2005 року, відбувалась способом
дописки цифри « 2» дати договору, в
цілях маскування частково повторно
наводились невеликі ділянки штрихів
цифри « 5» цієї ж дати, і раніше до зміни
дата договору була « 5 січня 2005 року».

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд пославшись на вимоги ст.1046,1047
ЦК України, дослідивши висновки
експерта, прийшов до обґрунтованого
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову, оскільки наданий
стороною договір № 1 від 25 січня 2005
року підписаний не ОСОБА_7, а іншою
особою.

Вказані висновки зроблені судом без
порушення норм матеріального та
процесуального права. Відповідно до ст.
1047 ЦК України, договір позики
укладається у письмовій формі, якщо
його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, щодо
відсутності належного підтвердження
підписання позичальником зазначеного
договору, оскільки висновки експерта №
1801/1802-12 комплексної почеркознавчої та
технічної експертизи спростовують
обставини, зазначені у позовній заяві.

Доводи апелянта на те, що суд першої
інстанції не розглянув клопотання про
призначення комісійної судової
експертизи по справі, суперечать
матеріалам справи, в яких міститься
ухвала про відмову в задоволенні
клопотання представника позивача
ОСОБА_9 щодо вказаного вище питання ( т.2,
а.с. 55-56). Тим більш стороною заявлялось
клопотання про призначення
комісійної судової експертизи, яка за
частиною 1 ст. 149 ЦПК України
проводиться не менш як двома
експертами різних галузей знань або
різних напрямів у межах однієї галузі
знань, а не повторної як це вбачається
зі змісту клопотання.

А посилання в апеляційній скарзі
на те, що відповідач при попередньому
розгляді справи визнавав факт
отримання у ОСОБА_6 2000 доларів США, що
підтверджено рішенням Дніпровського
районного суду від 21.09.2009 року, не може
бути враховано як підстава для
скасування рішення суду 1 інстанції,
оскільки зазначене рішення не вступило
в законну силу та скасовано
Апеляційним судом Дніпропетровської
області 1 квітня 2010 року.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, судом 1
інстанції у досить повному обсязі
з'ясовані права та обов'язки сторін,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування чи зміни рішення не
встановлено, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
наданих доказів, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
є законним і обґрунтованим, і його слід
залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст. 307, 308 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 18
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: