АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1254/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 51, 52 Пироженко
(В.Д.) В. Д. Доповідач в апеляційній
інстанції Міщенко С. В. УХВАЛА
16 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМіщенко С. В. суддівСіренко
Ю. В. , Трюхан Г. М. при
секретаріПосипайко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу заступника Голови Фонду
державного майна України - Миронюка І.М.
на рішення Соснівського районного суду
м. Черкаси від 21 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
підприємства Черкаського державного
заводу хімічних реактивів, Фонду
державного майна України про
поновлення на роботі, -
в с т а н о в и л а :
У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до підприємства
Черкаського державного заводу
хімічних реактивів, Фонду державного
майна України про поновлення на роботі,
посилаючись на те, що він займав посаду
директора підприємства Черкаського
державного заводу хімічних реактивів
на підставі контракту № 1-2009 від 10
червня 2009 року, укладеного між
позивачем та Фондом державного майна
України. 24 січня 2014 року головою Фонду
державного майна України винесено
наказ № 217 «Про звільнення з посади
директора Черкаського державного
заводу хімічних реактивів ОСОБА_6»
Зазначеним наказом припинено дію
контракту № 1-2009 від 10 червня 2009 року та
звільнено позивача з посади на
підставі абзацу першого ст. 391 та п. 11
ст. 41 КЗпП України, оскільки станом на 01
листопада 2013 року заборгованість із
виплати заробітної плати працівникам
Черкаського державного заводу
хімічних реактивів становить 731 000 грн.
ОСОБА_6 вважає звільнення з зазначених
мотивів незаконним в зв'язку з тим, що
трудові відносини між ним та Фондом
державного майна України фактично
тривали, отже й дія трудового контракту
продовжилась на невизначений термін, а
Головою Черкаської обласної державної
адміністрації не погоджувалось
звільнення його з посади директора.
Щодо виникнення заборгованості із
виплати заробітної плати, то її
причиною є не його вина, а арешт
грошових коштів підприємства на всіх
рахунках, здійснений державною
виконавчою службою, судова заборона
реалізації будь-якого майна
підприємства та затягування процесу
затвердження плану санації.
16 жовтня 2009 року Господарським судом
Черкаської області порушено
провадження про банкрутство
підприємства та постановлено ухвали
від 29 серпня 2012 року, якою введено
процедуру санації, від 29 січня 2013 року -
ОСОБА_6 призначено керуючим санацією
боржника, а від 24 жовтня 2013 року
затверджено план санації, який
передбачає повне погашення
заборгованості із заробітної плати.
Тому, враховуючи викладені обставини
та уточнені під час судового засідання
позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд
скасувати наказ № 217 від 24 січня 2014 року
про його звільнення та поновити його на
посаді директора підприємства
Черкаського державного заводу
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 21 березня 2014 року позов
ОСОБА_6 задоволено.

Скасовано наказ № 217 від 24 січня 2014 року
«Про звільнення з посади директора
Черкаського державного заводу
хімічних реактивів ОСОБА_6».

Поновлено на посаді директора
Черкаського державного заводу
хімічних реактивів ОСОБА_6 з 24 січня 2014
року.

Рішення в частині поновлення на роботі
допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись з рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 21 березня 2014 року , Фонд державного
майна України , в особі заступника
Голови ФДМУ Миронюк І.М., - оскаржив
його. В поданій апеляційній скарзі
апелянт просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Апелянт, на обґрунтування своїх вимог ,
зазначав, що суд дав неналежну оцінку
встановленим фактам , внаслідок чого
не зміг дійти вірних висновків щодо
дійсних обставин спору та ухвалив
рішення з порушенням норм
процесуального і матеріального права.

Зокрема вказав, що суд першої інстанції
без належних підстав та обґрунтувань
під час судового засідання прийняв
усні уточнення позовних вимог щодо
скасування наказу про звільнення. Хоча
, згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України , позивач
може змінювати підставу або предмет
позову, збільшувати або зменшувати
розмір позовних вимог виключно шляхом
подання письмової заяви. Чим допустив
процесуальне порушення при розгляді
спору.

Крім того, на думку апелянта, суд не
врахував , що відповідач мав право на
звільнення позивача з указаних в
наказі №217 від 24.01.2014р. підстав - з
застосуванням саме норм ст.391 та п. 11
ст.41 КЗпП України. Оскільки з ОСОБА_6
був укладений контракт як з керівником
підприємства, що є у державній
власності від 10 червня 2009 року за № 1-2009,
який є трудовим договором, укладеним на
визначений строк, встановлений за
погодженням сторін, що набув характеру
безстрокового, укладеного на
невизначений термін. Цим контрактом та
Положенням про порядок укладення
контракту з керівником підприємства,
що є у державній власності, при
прийманні на роботу, затвердженого КМ
України від 19 березня 1993р. №203,
передбачено право роботодавця на
звільнення керівника підприємства у
разі допущення виникнення
заборгованості підприємства з виплати
заробітної плати. А тому , враховуючи,
що саме з винних дій позивача була
допущена така заборгованість ( про що
відповідач надав відповідні докази) ,
його й було звільнено з займаної
посади. При цьому пояснення ОСОБА_6 про
те, що заборгованість з виплати
зарплати виникла не з його вини та, що
Фонд державного майна України ніколи
не ставив питання про припинення з ним
трудових правовідносин , були
спростовані наданими відповідачем і
дослідженими судом доказами , яким суд
першої інстанції дав неправильну
оцінку.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія проходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до роз'яснень п. 2 Пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18
грудня 2009 року «Про судове рішення» :
«…Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми.».

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки побудоване на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі обставин справи в їх
сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі контракту № 1-2009 від 10 червня
2009 року, укладеного між позивачем та
Фондом державного майна України був
призначений на посаду директора
«Черкаського державного заводу
хімічних реактивів» .

24 січня 2014 року головою Фонду
державного майна України винесено
наказ № 217 «Про звільнення з посади
директора Черкаського державного
заводу хімічних реактивів ОСОБА_6» Цим
наказом роботодавцем було припинено
дію контракту № 1-2009 від 10 червня 2009
року та звільнено позивача з посади на
підставі абзацу першого ст. 391 та п. 11
ст. 41 КЗпП України, оскільки станом на 01
листопада 2013 року з вини директора
зросла заборгованість із виплати
заробітної плати працівникам
«Черкаського державного заводу
хімічних реактивів» і становить 731 000
грн.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В пункті 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року N 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» дано
роз'яснення, що при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

Статтею 391 КЗпП України встановлено
умови за настання яких відбувається
продовження дії строкового трудового
договору на невизначений строк. Тому
дана норма не впливає на права та
обов'язки працівника і роботодавця при
визначенні підстав звільнення особи за
ініціативою власника.

Статтею 411 визначено додаткові
підстави розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу з окремими
категоріями працівників за певних
умов. Зокрема п.11 ч.1 ст. 41 КЗпП України
передбачено право розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
у випадку винних дій керівника
підприємства, установи, організації,
внаслідок чого заробітна плата
виплачувалася несвоєчасно або в
розмірах, нижчих від установленого
законом розміру мінімальної
заробітної плати.

Суд першої інстанції встановив, що
Фонд державного майна України ,
виносячи наказ № 217 «Про звільнення з
посади директора Черкаського
державного заводу хімічних реактивів
ОСОБА_6» , пов'язував його звільнення
виключно з умисними діями як керівника
підприємства , що призвели до
несвоєчасної виплати заробітної плати
працівникам підприємства
«Черкаського державного заводу
хімічних реактивів» . Як на підставу
винесення даного наказу Фонд
державного майна України послався
саме на п.11 ч.1 ст. 41 КЗпП України і при
цьому не пов'язував звільнення з іншими
обставинами та підставами , зокрема з
підстав визначених у контракті та
передбачених п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Встановивши ці обставини, суд першої
інстанції дійшов до висновку про
порушення трудових прав ОСОБА_6 з боку
Фонду державного майна України та
скасував спірний наказ, поновивши
позивача на посаді . Оскільки
специфікою розгляду даної категорії
справ, при звільнені по п. 11 ст. 41 КЗпП
України , є обов'язок відповідача
довести обґрунтованість своїх
звинувачень. А представник відповідача
не надав суду доказів того, що позивача
було притягнуто до дисциплінарної,
адміністративної чи кримінальної
відповідальності за фактом порушення
термінів виплати заробітної плати
працівникам підприємства, яке він
очолював.

Фонд державного майна України не довів
наявність вини позивача (як у формі
активних , умисних дій , так і у формі
бездіяльності) у збільшенні
заборгованості по виплаті заробітної
плати працівникам підприємства, яке
очолював ОСОБА_6, та не спростував
належними доказами доводи останнього
про зростання заборгованості з виплати
заробітної плати з незалежних від
керівника підприємства причин - у
зв'язку з неплатоспроможністю
підприємства та блокуванням рахунків в
ході проведення процедури санації у
відповідності з нормами Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».
А суд , відповідно до роз'яснень наданих
в пункті 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року N 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» , - не в праві
визнати звільнення правильним,
виходячи з обставин, з якими власник
або уповноважений ним орган не
пов'язували звільнення.

Колегія суддів вважає такий висновок
місцевого суду законним та
обґрунтованим ,а доводи апелянта,
викладені в апеляційній скарзі, про те,
що судом було допущено невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи -
безпідставними. Всі доводи апелянта
були предметом дослідження в суді
першої інстанції, правильності
висновків суду не спростовують та на
законність рішення суду не впливають.

Суд першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника Голови
Фонду державного майна України -
Миронюка І.М. на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 21 березня
2014 року - відхилити .

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 21 березня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до
підприємства Черкаського державного
заводу хімічних реактивів, Фонду
державного майна України про
поновлення на роботі - залишити без
змін .

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом 20-ти днів до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :