Справа № 1013/9747/2012
ІРПІНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року Ірпінський
міський суд Київської області у складі:

головуючого
судді Мікуліна А.В.,

при секретарі
Мидловець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Ірпінського
міського суду Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку
в натурі та встановлення порядку
користування земельною ділянкою,-

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської
області надійшов зазначений вище
позов, який позивач мотивує тим, що
рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 24.05.2012 р. за ним
визнано право власності на 1/4 частину
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.
Вказує, що відповідачці належить інші
1/2 частин вказаного будинку на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 25.09.1998 р., виданого після
смерті матері, та 1/4 частина даного
будинковолодіння на підставі рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 24.05.2012 р. На сьогоднішній
день, відповідачка займає весь будинок
і перешкоджає позивачу вселенню.
Зважаючи на технічну можливість
переобладнати будинок на дві
ізольовані квартири у відповідності до
розміру часток співвласників, позивач
бажає виділити в натурі свою 1/4 частину
у праві спільної часткової власності
на будинок та надвірні будівлі.
Земельна ділянка площею 1024 кв.м., на
якій розташоване спірне
будинковолодіння, не приватизована.
Позивач вказує, що оскільки він
успадкував 1/4 частину спірного будинку
саме після смерті батька ОСОБА_3, якому
рішенням Ірпінського народного суду
Київської області від 21.07.1980 р. виділено
у вказаному будинку приміщення: №1-7
площею 11,7 кв.м., №1-6 площею 8,0 кв.м., №1-5
площею 8,4 кв.м., погріб під №1-1, частину
приміщення №1-1 площею 8,7 кв.м., найбільш
доцільніше виділити йому в натурі
частину кімнат, якими користувався
батька, а саме кімнати позначені в
технічному паспорті під №2-3 площею 11,7
кв.м. та під №1-6 площею 8,7 кв.м. У зв'язку
із вищенаведеним позивач звернувся до
суду з проханням поділити
будинковолодіння АДРЕСА_1 в натурі між
його співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
виділивши кожному співвласнику у
власність в натурі частину житлового
будинку з надвірними будівлями та
спорудами у відповідності розмірів їх
часток у праві спільної часткової
власності на будинковолодіння, тобто 1/4
частину будинковолодіння виділити
позивачу та 3/4 частин відповідачу;
визначити порядок користування
земельною ділянкою площею 1024 кв.м. для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1 між співвласниками у
відповідності до розміру частки
кожного співвласника у праві спільної
часткової власності на
будинковолодіння, стягнути судові
витрати.

Позивач в судове засідання з'явився,
підтвердив обставини викладені у
позовній заяві, просив задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове
засідання з'явилися, заперечували щодо
задоволення позовних вимог.

Заслухавши доводи і заперечення сторін
по справі, дослідивши письмові докази
по справі, суд вважає заявлений позов
таким, що не підлягає задоволенню,
виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 24.05.2012 р. за ОСОБА_1 визнано
право власності на на 1/4 частину
будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною
надвірних будівель в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
та визнано за ОСОБА_2 право власності на
1/4 частину будинку АДРЕСА_1 з
відповідною частиною надвірних
будівель в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-9). Право
приватної спільної часткової
власності ОСОБА_1 на 1/4 частину
житлового будинку АДРЕСА_1
підтверджується Витягом про державну
реєстрацію прав (а.с.10). Також
встановлено, що рішенням Ірпінського
народного суду Київської області від
21.07.1980 р. за ОСОБА_3 визнано право
приватної власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 приміщеннями №1-7
площею 11,7 кв.м., №1-6 площею 8,0 кв.м., №1-5
площею 8,4 кв.м., погріб під №1-1, частину
приміщення №1-1 площею 8,7 кв.м., 1/2
частину сараю, 1/2 частину огородження,
туалет «В». Даним рішенням також
визначено порядок користування
земельною ділянкою та виділено ОСОБА_3
544 кв.м., прилеглі до його частини
будинку (а.с.20-22).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно з ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Враховуючи встановлені судом
обставини та зазначені норми Закону,
оскільки позивачем не було надано
доказів можливих варіантів поділу в
натурі будинковолодіння АДРЕСА_1, тому
суд відмовляє в задоволенні позовної
вимоги щодо розподілу даного житлового
будинку з надвірними будівлями й
спорудами між співвласниками.

Згідно із ч. 1 та ч. 4 ст. 88 Земельного
кодексу України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку. Учасник спільної часткової
власності на земельну ділянку має
право на отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Частиною 4 статті 120 Земельного кодексу
України передбачено, що в разі набуття
права власності на жилий будинок,
будівлю або споруду кількома особами
право на земельну ділянку визначається
пропорційно до часток осіб у праві
власності жилого будинку, будівлі або
споруди.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, а у ч. 2
даної статті Кодексу зазначається, що
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державним актом на право постійного
користування земельною ділянкою.

Всупереч ст. 60 ЦПК України, позивач не
надав суду беззаперечних доказів того,
що за будинковолодінням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
закріплено земельну ділянку із
конкретними розмірами в установленому
законом порядку. Також суд зауважує, що
позивачем не надано доказів з приводу
державної реєстрації права власності
на спірну земельну ділянку на якій
розташоване будинковолодіння, тому суд
відмовляє в задоволенні позовної
вимоги щодо визначення порядку
користування спірною земельною
ділянкою.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 356, 358 Цивільного кодексу
України, статтями 88, 120, 125, 126 Земельного
кодексу України, статтями 6-8, 10, 15, 30, 60, 62,
64, 209, 212-215 Цивільного процесуального
кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про розподіл житлового
будинку в натурі та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою.

Рішення в повному обсязі буде
виготовлено до 12.04.2014 р.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Київської області
через Ірпінський міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
(десяти) днів з дня проголошення
рішення, а особами, які були відсутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення, - з дня отримання
копії рішення.

Суддя: А. В. Мікулін