Справа № 2-810/11
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді
Якименко Л.Г.

при секретарі
Нестеренко
А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
Приватний нотаріус дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання заповіту недійсним, за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності на квартиру в
порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача про визнання
заповіту недійсним. В обґрунтуванні
своїх позовних вимог посилалася на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її бабуся
ОСОБА_4.

У встановлений законом строк
позивачка, як спадкоємиця за заповітом
від 17.05.1994 року, звернулася до Четвертої
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, але
свідоцтво про право власності не
отримала, оскільки 27.05.2006 року ОСОБА_4
посвідчила заповіт на ім'я свого сина
ОСОБА_2.

Позивачка зазначала, що її бабуся
протягом тривалого часу тяжко хворіла,
у 2004 році перенесла тяжку форму
інфаркту мозку по геморагічному типу в
басейні лівої СМА з правобічним
геміпарезом, опорно-моторною афазією
ГБ ІІІ ст. ДЕП. ІІІ ст. Відповідно до
довідки комісії ВКК №394/08 від 14.01.2008
року вона страждала на
атеросклеротичний та постінфарктний
атеросклероз, в анамнезі 3-кратного
інфаркту міокарду Т5 ІІІ ст. СИ ІІ А-5 ст.
ФК ІІІ-ІУ ст. та потребувала постійного
стороннього догляду.

Починаючи з 2004 року протягом
усього часу з ОСОБА_4 постійно проживав
її старший син, а батько позивачки,
ОСОБА_5, який також був зареєстрований
разом з нею в її квартирі. Позивачка
самостійно сплачувала усі комунальні
послуги, купувала для бабусі необхідні
ліки та продукти харчування,
контролювала лікування та медичне
обстеження, виконувала всю домашню
роботу. Приблизно у 2006 році батько
позивачки тяжко захворів, знаходився
на стаціонарному лікуванні та
потребував стороннього догляду, у
зв'язку з чим попросив свого молодшого
брата ОСОБА_2 доглянути за матір'ю.

У червні 2006 року позивачці
зателефонували сусіди та повідомили,
що бабуся сидить у дворі житлового
будинку в інвалідному візку без
догляду, у зв'язку з чим позивачка була
змушена забрати її додому та після
цього ніколи її не покидала.

Як з'ясувалося пізніше, в період
тимчасового проживання ОСОБА_4 в сім'ї
свого молодшого сина ОСОБА_2, в його
квартирі і був посвідчений від її імені
заповіт, в якому вона заповідала все
належне їй майно саме ОСОБА_2.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4,
будучи тяжко хворою та не розуміючи
значення своїх дій саме в цей період
27.05.2006 року, посвідчила заповіт на ім'я
свого сина ОСОБА_2, позивачка просила
визнати вказаний заповіт недійсним з
підстав, передбачених ст.225 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечував та звернувся із зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання за ним
права власності на квартиру АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті матері ОСОБА_4, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_3. Свій позов обґрунтовував
тим, що його мати 27.05.2006 року склала
заповіт, посвідчений Приватним
нотаріусом дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №1866, згідно
з яким все належне їй майно заповідала
йому. Оскільки через оспорювання
даного заповіту відповідачкою
нотаріус не видав йому свідоцтво про
право на спадщину, тому просив у
судовому порядку визнати за ним право
власності на спадкове майно - квартиру
АДРЕСА_1, що належала на праві власності
спадкодавцю.

У судовому засіданні позивачка за
первісним позовом ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_6 підтримали позовні
вимоги про визнання заповіту недійсним
та просили їх задовольнити, за заявою
позивачки позовні вимоги про визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом ухвалою від
12.02.2014 року було залишено без розгляду.

Проти зустрічного позову вони
заперечували, посилаючись на його
безпідставність та необґрунтованість,
оскільки заповіт від 27.05.2006 року є
недійсним з підстав, передбачених ст.225
ЦК України, бо вчинений особою, яка хоча
в судовому порядку і не була визнана
недієздатною, але за своїм психічним
станом внаслідок хвороби не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Як зазначила в суді представник
позивачки, згідно з висновком
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 05.12.2013 року, складеним
відділенням судово-психіатричних
експертиз КЗ «ДКПЛ» ДОР», комісією не
надано однозначної відповіді стосовно
неможливості ОСОБА_4 надавати значення
своїм діям та керувати ними станом на
27.05.2006 року, через суперечливість
показань свідків та
малоінформативністю в медичній
документації, однак із мотивувальної
частини висновку вбачається, що ОСОБА_4
не могла вільно розуміти свої дії та їх
наслідки, свідомо ними керувати на
надавати їм звіт. Окрім цього, за
медичним енциклопедичним тлумаченням
хвороби та діагнозів, встановлених
ОСОБА_4 та зазначених в історії її
хвороби і виписних епікризах, вона
була паралізованою, пересувалася
тільки у інвалідному візку, мова була
невнятною, нечленороздільною та не
зрозумілою для сторонньої особи, вона
не могла себе жодним чином ніяк
обслуговувати в побуті, самостійно
їсти, писати, через порушення зору
майже не бачила, не завжди впізнавала
рідних та близьких людей, не могла
вільно рухатися.

Окрім цього, при посвідченні вказаного
заповіту від 27.05.2006 року нотаріусом
були допущені суттєві порушення
чинного законодавства. Так, заповідач
не читала і не могла читати заповіт
через свій фізичний та психічний стан,
оскільки вона не могла розмовляти та
взагалі висловити свою думку з приводу
розпорядження майном на випадок своєї
смерті. В тексті заповіту зазначено, що
заповідач прочитала вголос заповіт,
однак як свідки, які були присутніми
при посвідченні заповіту, пояснили, що
ОСОБА_4 в дійсності заповіт не читала та
за своїм станом здоров'я не могла
прочитати. Також нотаріуса викликала
за місцем проживання не заповідач, а
дружина ОСОБА_2, на користь якого і був
складений заповіт.

Представники позивача за
зустрічним позовом проти позову ОСОБА_1
заперечували, посилаючись на те, що
ОСОБА_4 станом на 27.05.2006 року повністю
усвідомлювала свої дії, вільно
розмовляла та спілкувалася, а
встановлення І групи інвалідності їй
було необхідно лише для отримання
пільг та пенсії. В ході розгляду справи
за їх клопотанням була призначена
посмертна судово-психіатрична
експертиза, яка не надала однозначного
висновку про те, що ОСОБА_4 у вказаний
період на час складання заповіту не
віддавала звіт своїм діям та не могла
керувати ними, тому підстави для
визнання заповіту недійсним відсутні,
у зв'язку з чим у позовних вимогах
просили відмовити. Зустрічний позов
просили задовольнити, оскільки
нотаріус через наявність спору між
сторонами не видала ОСОБА_2 свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
тому просили визнати за ним право
власності на квартиру в судовому
порядку.

Третя особа Приватний нотаріус
дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилася, про день та час
слухання справи повідомлялася
належним чином, причин неявки суду не
повідомила.

Представник третьої особи
Четвертої дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, надав заяву, в
якій просив розглядати справи за його
відсутності та постановити рішення
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Вислухавши пояснення позивачки
та представників сторін, дослідивши
матеріали даної справи та спадкової
справи, висновок посмертної
судово-психіатричної експертизи, суд
вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає
задоволенню, а ОСОБА_2 в зустрічних
позовних вимогах необхідно відмовити з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_4 проживала у квартирі АДРЕСА_1,
яка належала їй на підставі свідоцтва
про право власності на житло від 05.08.1993
року, виданого Нижньодніпровським
трубопрокатним заводом на підставі
розпорядження №П-47 від 05.08.1993 року
(а.с.11).

За життя 17.05.1994 року ОСОБА_4 склала
заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Четвертої
дніпропетровської державної
нотаріальної Устиновою Т.Г., в якому
належну їй квартиру заповідала своїй
онуці ОСОБА_1 (а.с.10).

27.05.2006 року Приватним нотаріусом
дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, за
реєстром №1866, у присутності свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, за підписом ОСОБА_10,
був посвідчений заповіт від імені
ОСОБА_4, який їй був уголос прочитаний
та підписаний свідком за місцем її
проживання. Згідно з даним заповітом
ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все
належне їй майно де воно не знаходило
та з чого б воно не складалося, усі
майнові права та обов'язки, заповідала
своєму сину ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.81).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть, актовий запис №455 (а.с.12).

Як встановлено судом та
підтверджується медичними довідками,
ОСОБА_4 протягом тривалого часу тяжко
хворіла, у 2004 році перенесла тяжку
форму інфаркту мозку по геморагічному
типу в басейні лівої СМА з правобічним
геміпарезом, опорно-моторною афазією
ГБ ІІІ ст. ДЕП. ІІІ ст. Відповідно до
довідки комісії ВКК №394/08 від 14.01.2008
року вона страждала на
атеросклеротичний та постінфарктний
атеросклероз, в анамнезі 3-кратного
інфаркту міокарду Т5 ІІІ ст. СИ ІІ А-5 ст.
ФК ІІІ-ІУ ст. та потребувала постійного
стороннього догляду.

Згідно з довідкою МСЕК, копія якої
знаходиться в матеріалах справи,
ОСОБА_4 з 05.06.2006 року визнана інвалідом
першої групи по загальному
захворюванню безстроково та
потребувала стороннього догляду (а.с.15).

Згідно з довідкою КЖЕП №39 від
20.03.2006 року, з ОСОБА_4 в належній їй
квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований її
син ОСОБА_5, 1954 року народження, та як
встановлено в ході слухання справи,
проживав з нею (а.с.17). Даний факт також
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_8, які
підтвердили факт проживання ОСОБА_5
разом з матір'ю та факт догляду за
бабусею з боку позивачки ОСОБА_1.

Згідно з висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи від
05.12.2013 року, складеним відділенням
судово-психіатричних експертиз КЗ
«ДКПЛ» ДОР» (а.с.165-167), комісією
неможливо визначити психічний стан
ОСОБА_4 на час складання нею заповіту
27.05.2006 року, у зв'язку з суперечливістю
показань свідків про її психічний стан
та малоінформативністю даних в
медичній документації.

Частиною 2 ст.1257 ЦК України
передбачено, що за позовом
заінтересованої сторони суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

За змістом ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203
цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту та
порядку його посвідчення встановлені
ст.1247 ЦК України.

Згідно зі ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи та випадок смерті.
Статтею 1234 ЦК України передбачено, що
право на заповіт здійснюється
особисто, вчинення заповіту через
представника не допускається.

За вимогами ч.2 ст.1248 ЦК України
нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів, у цьому випадку
заповіт має бути вголос прочитаний
заповідачем і підписаний ним. Ч.1 ст.1253
ЦК України зазначено, що на бажання
заповідача його заповіт може бути
посвідчений при свідках.

Як пояснили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_10, який підписав заповіт,
та ОСОБА_8, яка зазначена в заповіті
свідком, ОСОБА_4 через свій фізичний та
психічний стан не читала заповіту та
не висловлювала нотаріусу про свій
намір скласти заповіт, текст заповіту
також писала нотаріус на свій розсуд,
оскільки заповідач не була взмозі ані
вільно та зрозуміло говорити, ані
висловити свою думку та прочитати.
Свідків запрошувала до своєї квартири
дружина ОСОБА_2, на користь якого і був
складений заповіт, - ОСОБА_14, яка і
викликала нотаріуса для складання
заповіту (а.с. 154-163). Окрім цього, із
пояснень свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12
ОСОБА_13 також вбачається, що ОСОБА_4 за
своїм фізичним та психічним станом не
могла розуміти значення своїх дій
навіть в побуті, не розуміла про що з
нею розмовляють, не завжди впізнавала
навіть синів, не могла висловити свою
думку, мова була невнятною та не
членороздільною, будучи паралізованою
вона постійно знаходилася у
інвалідному візку та не могла
самостійно пересуватися, у зв'язку з
чим потребувала сторонньої допомоги.

Таким чином, у судовому засіданні
знайшов своє підтвердження факт
відсутності вільного волевиявлення
ОСОБА_4 при посвідченні заповіту від
27.05.2006 року, оскільки за своїм психічним
та фізичним станом через тяжку хворобу
вона не могла самостійно та
добровільно здійснити волю щодо
розпорядження майном на випадок своєї
смерті, у зв'язку з чим суд вважає
визнати недійсним заповіт від 27 травня
2006 року, складений ОСОБА_4 та
посвідчений 27.05.2006 року Приватним
нотаріусом дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №1866.

Показання інших свідків та усі
зібрані по справі докази не
спростовують встановлених судом
вищевказаних обставин та фактів.

З огляду на вищевикладене та
приймаючи до уваги усі докази, які
свідчать про недійсність заповіту від
27.05.2006 року, суд вважає ОСОБА_2 в
зустрічних позовних вимогах про
визнання за ним права власності на
квартиру в порядку спадкування після
смерті матері ОСОБА_4 за вказаним
заповітом, відмовити.

Відповідно до ст.88 ЦПК України суд
вважає стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 128 гривень 50 копійок судових
витрат.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 212-215 ЦПК
України. ст.ст. 203, 215, 225, 1233, 1234, 1247, 1248 1253,
1257 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Четверта дніпропетровська
державна нотаріальна контора та
Приватний нотаріус дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про визнання заповіту недійсним, -
задовольнити.

Визнати недійсним заповіт від 27 травня
2006 року, складений ОСОБА_4 та
посвідчений 27.05.2006 року Приватним
нотаріусом дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №1866.

ОСОБА_2 в позові до ОСОБА_1, третя особа
Четверта дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про визнання
права власності на квартиру в порядку
спадкування за заповітом, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: