Справа № 369/1585/13-ц
провадження 2/369/991/14
РІШЕННЯ

Іменем України

09.04.2014 року Києво - Святошинський
районний суд Київської області в
складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Сохань Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, яка діє в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6,
треті особи служба у справах дітей
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, орган опіки та піклування
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, прокуратура
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловий
приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2013 року позивачі звернулись до
суду з даним позовом. Свої вимоги
мотивували тим, що їм на праві
власності належить квартира АДРЕСА_1.
Відповідачі по справі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зареєстровані в даній квартирі, разом з
тим ніколи в ній не проживали. Оскільки
відповідачі не проживають без поважних
причин тривалий час, причини
відсутності є не поважними, а їх
реєстрації позбавляє можливості
позивачів в повній мірі реалізовувати
свої права як власників квартири. Тому
просили суд визнати ОСОБА_6 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник
позивачів позовні вимоги підтримав.
Просив задоволити позов.

У судовому засіданні ОСОБА_4, яка діє в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 проти позову заперечували. Суду
пояснила, що діти її не проживали через
те, що позивачі їм чинили перешкоди в
користуванні. Богдан певний час
проживав з батьком. Його пояснення щодо
бажання проживати з нею слід оцінювати
критично, оскільки він боїться свого
батька та перебуває під його тиском.
Подала письмові заперечення проти
позову. Просила відмовити в
задоволенні позову.

У судовому засіданні ОСОБА_6 суду
пояснив, що він постійно проживає разом
з матір'ю, протягом кількох тижнів
проживав у свого батька. Більше
проживати там не бажає та буде жити з
матір'ю.

У судовому засіданні ОСОБА_5 суду
пояснила, що в даний час проживає з
матір'ю, але хоче проживати разом з
батьком, бо там вона матиме окрему
кімнату.

У судовому засідання прокуратура
Києво-Святошинського району з
врахуванням пояснень неповнолітніх
дітей, просила суд відмовити в
задоволенні позову в частині визнання
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування, та не заперечувала щодо
задоволення позову в частині
відповідача ОСОБА_6.

У судове засідання представник органу
опіки та піклування
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області не з'явилися. Про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Причини неявки суду не
повідомили. Відповідно до письмових
пояснень, просили суд відмовити в
задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.Відповідно
до ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено,
що 09 серпня 1999 року ОСОБА_2, ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 отримали свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1

З наданої суду по квартирної карточки
вбачається , що за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_6, 1999 року
народження, та ОСОБА_5, 1997 року
народження.

Відповідно до свідоцтва про народження
НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Залізничного району м. Києва, батьками
неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до свідоцтва про народження
НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Залізничного районного управління
юстиції в м. Києві, батьками
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64
Житлового кодексу України, до членів
сім'ї власника будинку (квартири)
належать дружина, діти і батьки.

Таким чином, діти позивача є членами
сім'ї власника та мали право
користування жилим приміщенням.

Ст.ст. 47, 48 Конституції України
гарантоване кожному право на житло,
ніхто не може бути позбавлений житла.

Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як на підставі і в порядку,
передбаченому законом.

За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

П.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» визначає,
що у справах про визнання наймача або
членів його сім'ї такими, що втратила
право користування жилим приміщенням,
необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Факт не проживання неповнолітніх
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтверджується
актами депутата Тарасівської
сільської ради Києво-Святошинського
району Київської області від 11
листопада 2011 року, 03 жовтня 2011 року, 02
вересня 2011 року, 03 серпня 2011року, 07
листопада 2011 року, 01 жовтня 2011 року, 01
вересня 2011 року, 01 серпня 2011 року, року.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового
кодексу України припинення сімейних
відносин з власником будинку не
позбавляє колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.

За ст. 29 ЦК України місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у
віці від десяти до чотирнадцяти років є
місце проживання її батьків
(усиновлювачів) або одного з них, з ким
вона проживає, опікуна або
місцезнаходження навчального закладу
чи закладу охорони здоров'я тощо, в
якому вона проживає, якщо інше місце
проживання не встановлено за згодою
між дитиною та батьками або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

За правилом ст. 61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

З пояснень представника позивача та
відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4
встановлено, що діти після розлучення
батьків проживають з матір'ю за
адресою: АДРЕСА_1, протягом двох тижнів
ОСОБА_6 проживав разом з батьком. На
даний час проживати з батьком
висловила бажання ОСОБА_5. До цього часу
бажання проживати за спірною адресою
діти не висловлювали, не мали перешкод
в користуванні, оскільки ОСОБА_6
протягом кількох тижнів там проживав,
своїх речей там не зберігають, витрати
по його утриманню не несуть в тому
числі і за рахунок ОСОБА_4, дій які б
свідчили про намір та бажання зберегти
за собою право користування жилим
приміщенням, не вчинили до пред'явлення
позову, з заявами про вселення на
спірну житлову площу не звертались.

Доводи ОСОБА_4, що бажання проживати
разом з матір'ю неповнолітнього ОСОБА_6,
слід оцінювати критично, бо він
заляканий батьком та перебуває під
його тиском, суд оцінює критично,
оскільки доказів цим обставинам суду
подано не було та спростовуються
поясненнями ОСОБА_5 щодо бажання
проживати з батьком та мати окрему
кімнату. У судовому засіданні позивача
ОСОБА_3 не було, тому перешкод для
висловлення власного бажання дітьми
суд не вбачає.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_6, який не висловив
бажання проживати з батьком, втратив
право користування спірним жилим
приміщенням, добровільно залишивши
спірне жиле приміщення і без поважних
причин в ньому не проживав понад один
рік, що відповідно до вимог ст.ст. 29, 405
ЦК України дає підстави суду визнати
його так, що втратив право
користуватись житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а тому
в цій частині позов підлягає
задоволенню.

Разом з тим, враховуючи вимоги ст. 29 ЦК
України та пояснення ОСОБА_5, суд
відмовляє в задоволенні вимог про
визнання її такою, що втратила право
користуватись квартирою, оскільки
неповнолітні діти мають право
проживати одним із батьків, обов'язок
по утриманню та вихованню батьки мають
однакові.

Керуючись ст.ст. 57-64, 208-223 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволити
частково.

Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1

У решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н.С. Пінкевич