Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2014
сел. Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської
області в складі головуючого судді
Грузман Т.В, секретаря судового
засідання Слинько Ю.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ПрАТ «АІСЕ Україна» про
стягнення коштів по розірваній угоді,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Оржицького
районного суду Полтавської області з
позовом до ПрАТ «АІСЕ Україна» про
стягнення коштів по розірваній угоді.
Позов мотивовано тим, що 28.12.2005 року між
позивачем та ЗАТ (нині ПрАТ) «АІСЕ
Україна» була укладена угода №119423 про
надання послуг спрямованих на
придбання автомобіля зазначеного в
Додатку №1 до угоди. Невід'ємними
складовими частинами угоди від 28.12.2005
року є Додаток № 1 та Додаток № 2. Згідно
ст. 2 угоди та Додатку № 1 до неї,
відповідач зобов'язувався
організувати та створити позивачу
умови для придбання автомобіля, як
учаснику системи, марки ЗАЗ «SENS»
вартістю 39.900 грн. При цьому до сплати
підлягали відповідно до Додатку№ 1:
вступні внески, щомісячні чисті внески
1.1905%, щомісячні адміністративні
витрати 0,35% +ПДВ, щомісячні страхові
внески 0,065% та плата за право на
отримання автомобіля 3%+ ПДВ. Послуги,
які є предметом угоди №119423, надавалися
шляхом формування груп учасників
системи. Позивачу було присвоєно № 165,
група 444. За період існування
договірних відносин з ПрАТ «АІСЕ
Україна» позивачем сплачувалися
вищезазначені платежі шляхом
перерахування коштів на рахунок
відповідача, що підтверджується
прикладеними до позову платіжними
документами. В тому числі, зокрема, ним
було сплачено 57 Чистих внесків, що
становить 53,2128 % від вартості
автомобіля. Останній платіж по чистих
внесках ним був проведений 15.09.2010 року.

При цьому відповідач своїми листами
від 25.03.2009 року та від 30.07.2010 року
повідомив позивача про заміну
договірної моделі автомобіля на модель
на LANOS 1,5, що потягло збільшення числа
внесків та зміну відсотку чистого
внеску, і що не дало йому можливості в
подальшому сплачувати кошти по
договору. 12.09.2011 року ПрАТ«АІСЕ
Україна» повідомило позивача про
розірвання угоди на підставі ст.15 п.15.2
Додатку № 2. Згідно ст.15 п.15.2 Додатку № 2
в разі розірвання угоди між сторонами
повертаються чисті внески у
відповідності до ст.14 п.14.2 а/ б/
вищезазначеного Додатку. По змісту ст.
14 п. 14.2 повернення сплачених Чистих
внесків здійснюється по
закінченні-графіка внесків групи до
якої належав позивач, тобто групи № 444.
У цьому випадку на позивача покладено
зобов'язання у 30-ти денний термін
однозначно здійснити повернення
чистих внесків у відповідності до ціни
автомобіля, що діяла в останньому
місяці існування групи, чого
відповідач не здійснив, хоча по умовах
договору зобов'язаний був зробити без
будь-яких умов.

Група № 444, до складу якої входив
позивач, існувала до грудня 2012 року. У
цьому ж місяці закінчився графік
внесків групи, про що його інформував
відповідач листом від 14.02.2013 року. 26.08.2013
року він подав заяву на адресу
відповідача про повернення сплаченої
суми Чистих внесків з наведенням їх
розрахунку, але відповідач зайняв іншу
позицію і згідний сплатити дані внески,
але в меншому розмірі, з чим позивач не
згідний. При цьому реальних виплат йому
не провів. Фактично до повернення
підлягає сума 61380 грн. 39 коп.

Розрахунок заборгованості, на думку
позивача є слідуючим:

80960 грн.( ціна автомобіля на час
припинення внесків групи) х 1.3301%
(щомісячні внески договору) = 1076 грн.85
коп ( це розмір чистих внесків на час
закінчення графіка внесків групи
станом на грудень 2012 року).

57( кількість чистих внесків) х 1076 грн. 85
коп ( розмір чистого внеску на час
закінчення графіка внесків групи) = 61380
грн. 39 коп. Це і є сума Чистих внесків, що
підлягає до повернення позивачеві.

Штрафні санкції, які застосовує
відповідач у своєму розрахунку ( п.10.3
ст.10 Додатку № 2) у вигляді відрахування
суми 2-х штрафних санкцій не можуть
застосовуватися, оскільки різниця у
вартості між ціною нової моделі LANOS 1.5 -
52600 грн. і останньою відомою ціною
автомобіля зазначеного у Додатку №1
ЗАЗ «SENS» - 39900 грн. становить більше 20%,
що підтверджується слідуючим
розрахунком : ( 39.900 грн : 100 % = 399 грн /
вирахували скільки становить 1% від
даної суми/. 52600 грн. / вартість
автомобіля на час завершення внесків
групи/ - 39900 грн. / вартість автомобіля
згідно Додатку №1/ = 12700 грн / різниця у
вартості автомобілів у гривнях. 12700 грн.
: 399 грн.( 1%) = 31,8% (процентна різниця у
вартості між моделями).

Окрім того, за розрахунком відповідача
з позивача має бути утримано податок з
доходів фізичних осіб, що не відповідає
змісту ст. 14 додатку № 2.

Прохає стягнути з відповідача кошти у
розмірі 61380,39 грн. та судові витрати.

21 березня 2014 року позивач збільшив свої
позовні вимоги та прохає суд стягнути з
відповідача 81514,56 грн. При цьому
розрахунок заборгованості перед
позивачем посилається на визначення
розміру чистого внеску на початок
графіку платежів у грошовому
еквіваленті, що становить 475 грн. Далі
позивач обраховує зміну вартості
моделі автомобіля та визначає її
розмір як 30,5211%. ОСОБА_1 сплачено станом
на 31.07.2008 року 31 внесок. На момент
припинення існування групи розмір
чистого внеску на думку позивача
становить 1,7664%, або 1430,08 грн. З
урахуванням вказаного 57 внесків
позивач множить на 1430,08 грн. До
стягнення підлягає 81514,56 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали.
Вважають, що відповідач здійснив
розрахунок суми, що підлягає сплаті
позивачеві по розірваній угоді, є не
коректним та таким, що суперечить
умовам договору та додатків до нього.
При цьому вважають, що судом мають
прийматися до уваги саме розрахунки
позивача.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив первісний позов та позовні
вимоги про збільшення позовних вимог.
При цьому вказав, що всього позивачем
внесено набагато меншу суму коштів за
автомобіль. Йому не зрозуміло, з яких
розрахунків позивач та його
представник виходять, коли вважають, що
до повернення підлягають кошти у
подвійному розмірі. Такого взагалі не
може бути, оскільки всі розрахунки, що
здійснює позивач не узгоджуються з
умовами додатку №2 до угоди. Прохає у
задоволенні позову відмовити.

Суд заслухавши думку позивача та його
представника, представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, прийшов до слідуючого висновку.

Позивачем надано суду слідуючі докази.

Відповідно до угоди № 119423 від 28.12.2005
року сторони погодились про надання
послуг спрямованих на придбання
автомобіля зазначеного в Додатку №1 до
угоди. Невід'ємними складовими
частинами угоди від 28.12.2005 року є
Додаток № 1 та Додаток №2. Згідно ст. 2
угоди та Додатку № 1 до неї відповідач
зобов'язувався організувати та
створити позивачу умови для придбання
автомобіля, як учаснику системи, марки
ЗАЗ «SENS» вартістю 39 900 грн. При цьому до
сплати підлягали відповідно до
Додатку№ 1: вступні внески, щомісячні
чисті внески 1.1905%, щомісячні
адміністративні витрати 0,35% +ПДВ,
щомісячні страхові внески 0,065% та плата
за право на отримання автомобіля 3%+ ПДВ.
Послуги, які є предметом угоди №119423
надавалися шляхом формування груп
учасників системи. Позивачу було
присвоєно № 165, група 444.

Згідно за ст. 4 п. 4.1. додатку № 2 до угоди
передбачено, що позивач повинен
щомісячно сплачувати відповідачеві
повний внесок. Повним внеском є
щомісячний платіж, що складається з
чистого внеску, адміністративних
витрат та страхового внеску. Окрім
того, при укладанні угоди позивач
одноразово сплатив вступний внесок у
розмірі 1436,40 грн.

За правилами діяльності «авто плану»,
що викладені у додатку №2 до угоди , а
саме у п. 14 передбачено можливість
розірвання угоди та зобов'язання
відповідача здійснити повернення
учаснику системи, кількості сплачених
учасником системи внесків
помножується на розмір внеску, що діяв
в останньому місяці існування
відповідної групи. Із вказаного
розрахунку здійснюється відрахування
як штрафу у вигляді 2 цілих чистих
внесків.

Згідно ст. 10 додатку № 2 передбачено, що
у випадку припинення випуску
автомобіля певної моделі, фірма
зобов'язується замінити її іншою
моделлю. За пунктом 10.2 додатку
передбачено, що якщо різниця між ціною
нової моделі та останньою відомою
ціною автомобіля у розмірі 39900 грн.
перевищує 10%, то в цьому разі розмір
несплачених повних внесків системи, що
ще не придбали автомобіль, буде
відповідно збільшено на різницю в ціні
зазначених моделей автомобілів,
поділену на всі несплачені повні
внески відповідно до графіка внесків.
Пунктом 10.3 передбачено можливість не
сплачувати штрафні санкції при
розірванні угоди, якщо різниця в ціні
автомобілів становить 20%.

Сторони прийшли до згоди, що позивачем
сплачено 57 чистих внесків, що становить
53,2128% від вартості автомобіля.

До згоди сторони не прийшли при
визначенні розрахункової ціни на
автомобіль станом на 31.12.2012 року, за
позицією позивача ця вартість
становить 80960 грн., а за позицією
відповідача вартість становить 71186,32
грн., що вирахувана з огляду на п. 10.3
додатку №2 до угоди.

Відповідно до ст. 14, п. 14.2 додатку № 2
поверненню позивачеві підлягає
сплачені чисті внески. Інші платежі
поверненню не підлягають .Розрахунок
вартості чистих внесків здійснюється у
відповідності до ціни автомобіля, що
діяла в останньому місяці існування
групи із відрахуванням штрафу у
вигляді 2 чистих внесків.

Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання
повинно виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цивільного законодавства. Частиною 1
ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 907 ЦК України порядок
і наслідки розірвання договору про
надання послуг визначаються
домовленістю сторін.

Аналізуючи розрахунок, що здійснено
позивачем, суд вважає, що позивач
ототожнює поняття повних внесків, які
мають декілька складових та чисті
внески, які на протязі дії угоди мали
сталу величину. Окрім того, позивач
здійснює свій розрахунок не аналізуючи
періодичної зміни вартості автомобіля
на протязі 2006-2010 років, при цьому не
враховує положень ст. 10.2 додатку № 2
щодо поділу різниці у вартості
автомобілів на несплачені повні
внески. Такої умови при розрахунку
позивач взагалі не враховує.

Направляючи на адресу позивача заяви
про повернення чистих внесків,
відповідач здійснив розрахунок з
урахуванням умов додатку № 2 та
вказаний розрахунок є коректним.
Позивач здійснюючи самостійно
розрахунок ціни позову не враховує у
повній мірі умов додатку № 2 до угоди №
119423 від 28.12.2005 року. Квитанції про
сплату платежів, які надані позивачем
не дають позивачеві підстав для
стягнення з відповідача суми у розмірі
81514,56 грн., оскільки за час дії угоди
позивач вніс повні внески у розмірі
42494 грн.

За положеннями ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами. З огляду на
те, що даної норми позивачем при
обгрунтуванні позову дотримано не
було, то і підстав для його повного
задоволення позовних вимог суд не
вбачає.

Разом з тим, суд вважає, що до стягнення
підлягає сума коштів, яка відображена у
заяві відповідача та розмір якої
становить 35095,03 грн., оскільки вказаний
розмір відповідачем не спростовано. На
час розгляду справи в суді відповідач
відповідно до умов ст. 14 додатку № 2 до
угоди зобов'язаний був здійснити
повернення сплачених чистих внесків
учаснику, що розірвав угоду, оскільки
термін повернення вже є таким, що
настав.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця у галузі
права несуть сторони, крім випадків
безоплатного надання правової
допомоги. На підтвердження цих
обставин суду мають бути надані
документи, що свідчать про оплату
гонорара, які мають відповідати
вимогам, що пред'являються до платіжних
документів, квитанція № 216 від 21.01.2014
року не містить всіх необхідних
реквізитів, що пред'являються саме до
платіжного документа, а отже, не є
належним доказом для відшкодування
витрат на оплату послуг адвоката.
Таким чином, у цій частині позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України
передбачено, що стороні на користь,
якої ухвалено рішення суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 526, 629, 904 ЦК України, ст. ст. 88, 213-215, 218,
221ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «АІСЕ Україна» на користь
ОСОБА_1 кошти у розмірі 35095,03 грн.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «АІСЕ Україна» на користь
держави судовий збір у розмірі 350,95 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду
сторони можуть подати прротягом десяти
днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Т.В.Грузман