Справа № 2/487/67/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 р. Заводський районний суд
м.Миколаєва у складі: головуючого -
судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Бойко М.В.,
Андрєєвої О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1

до комунального підприємства
Миколаївської міської ради
«Миколаївелектротранс»

про стягнення не нарахованої
заробітної плати, відшкодування
моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013р. позивач звернулася до
суду з позовом, в якому, з урахуванням
наступних уточнень, просить стягнути з
відповідача не нараховану заробітну
плату в розмірі 5726грн, на відшкодування
моральної шкоди - 3854грн, посилаючись в
обґрунтування вимог на те, що
підприємство під час її роботи невірно
обчислювало її оклад начальника
відділу АСКВ, на 31.10.2013р. недоплатило до
мінімально гарантованого заробітку
зазначені кошти; цими та іншими
порушеннями завдало моральних втрат.

У судовому засіданні позивач уточнені
вимоги підтримала, просила їх
задовольнити, посилаючись на зазначені
обставини; представники відповідача -
проти позову заперечили, стверджуючи,
що для посади начальника відділу
автоматизації системи керування
підприємством (а не виробництвом), яку
займала позивач, галузевою угодою
гарантований мінімальний коефіцієнт
2,35; заробітна плата позивачу
виплачувалася у більшому за
мінімальний розмірі.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши їх доказами, суд вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до положень Закону України
«Про оплату праці» передбачено, що
держава здійснює регулювання оплати
праці працівників підприємств усіх
форм власності шляхом встановлення,
зокрема, державних норм і гарантій
(ст.8); мінімальні розміри
ставок(окладів) заробітної плати
визначаються генеральною угодою (ст.11);
договірне регулювання оплати праці
працівників підприємств здійснюється
також за нормами галузевих
(міжгалузевих), територіальних та
локальних (колективний договір) угод;
зокрема, конкретні розміри посадових
окладів встановлюються підприємством
у колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною,
галузевими(міжгалузевими) і
територіальними угодами, для всіх
працівників (що виконують роботи, як
властиві, так і не властиві основній
діяльності галузі; загальних
(наскрізних) професій і посад); норми
колективного договору, що допускають
оплату праці нижче від норм угод вищого
рівня, але не нижче від державних норм і
гарантій, можуть застосовуватися лише
тимчасово на період подолання
фінансових труднощів підприємства
терміном не більш як шість місяців
(ст.ст.14,15,17,18).

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працювала на підприємстві
"Миколаївелектротранс" з 01.02.2001р., з
01.10.2009р. по день звільнення 16.12.2013р. -
займала посаду начальника відділу
автоматизації системи керування, що
підтверджується копією трудової
книжки.

У «Класифікаторі професій» ДК 003:2010
(затв. наказ Держспоживстандарт
України 28.07.2010 №327) зазначеній посаді за
назвою, за характером завдань та
обов'язків відповідає професійна назва
робіт - начальник відділу
автоматизованої системи керування
виробництвом за кодом професії 1236 -
керівник підрозділу комп'ютерних
послуг, що входить до підкласу 123 -
керівники функціональних підрозділів.

В свою чергу, Галузевою угодою у
2010-2012рр. між міністерством, федерацією
роботодавців та профспілкою
працівників у галузі ЖКГ, у додатку 3, як
мінімальні гарантії в оплаті праці,
закріплені коефіцієнти визначення
розмірів мінімальних місячних
посадових окладів, і відповідно для
начальників функціональних відділів
визначений мінімальним коефіцієнт
співвідношення - 2,8.

Зазначені мінімальні гарантії в оплаті
праці закріплені і в колективному
договорі підприємства
"Миколаївелектротранс". Проте, у
2010-2013рр. відповідач у штатному розкладі
встановлював посадовий оклад
начальника відділу автоматизації
системи керування підприємством,
виходячи з мінімально гарантованого
коефіцієнту для начальників інших
відділів - 2,35.

Це, на думку суду, не відповідає
наведеним нормативним положенням та
свідчить про порушення трудових прав
позивача: за період з січня 2010р. по
жовтень 2013р. позивачу виплачували
заробітну плату менше мінімально
гарантованого розміру.

Згідно розрахунку позивача, який
співпадає по даним о нарахуваннях і
виплатах з даними відповідача,
загальна сума коштів, недоотриманих до
мінімально гарантованої оплати праці,
за вказаний період складає 5726грн. На
захист прав позивача дана сума
підлягає стягненню.

Що стосується решти позовних вимог, то
в їх задоволені слід відмовити за
недоведеністю заподіяння моральної
шкоди, її розміру. При цьому, суд вважає,
що задоволення позову в частині вимог є
достатньою компенсацією можливих
душевних страждань позивача від
зазначених вище порушень.

На підставі ст.88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави належить
стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
Миколаївської міської ради
«Миколаївелектротранс» на користь
ОСОБА_1 5726грн заробітної плати.

В решті позову відмовити.

Стягнути з відповідача на користь
держави 229,40грн судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання через районний
суд апеляційної скарги протягом 10 днів
з дня проголошення рішення та набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова