Ухвала

іменем україни

3 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Донецької міської ради, треті особи:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління
Держземагенства у м. Донецьку, про
визнання недійсним рішення органу
місцевого самоврядування за
касаційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Донецької міської ради на рішення
Ленінського районного суду м. Донецька
від 14 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона є власницею житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 7 серпня
2009 року та земельної ділянки площею 0,1
га. Крім того, попереднім власником їй
передано у користування ділянку
огороду загальною площею 0,19 га, яку
було виділено одному із попередніх
власників будинку та рахувалась за
будинком, ОСОБА_7 у радгоспі «Широкий»
розміром 0,15 га як ріллі та сади
багаторічних насаджень. На момент
придбання нею будинку та земельної
ділянки їх було огороджено парканом,
загальна площа земельної ділянки, що
знаходилась у користуванні
попереднього власника, станом на 2009 рік
становить за даними технічного
паспорту 0,2696 га. Також на земельній
ділянці, яка перейшла їй у користування
від попереднього власника, знаходять
господарські прибудови, на які вона
також отримала право власності. У
подальшому вона дізналась, що земельна
ділянка, якою вона відкрито та
безперервно користується з 2009 року на
законних підставах передана у
власність частково громадянам ОСОБА_6
та ОСОБА_5 Вважала, що технічна
документація, на підставі якої
Донецька міська рада прийняла рішення
від 17 лютого 2012 року № 13/170 про передачу
у власність земельних ділянок у
власність громадян у частині передачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 повинна
відповідати вимогам, передбаченим
Інструкцією про порядок складання,
видачі, реєстрації і зберігання
державних актів на право власності на
земельну ділянку і право постійного
користування земельною діяльною та
договорів оренди землі, що затверджено
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах 4 травня 1999 року № 43.
також вважала безпідставною та
незаконною процедуру передачі у
власність спірної частки земельної
ділянки третім особам.

На підставі наведеного позивачка
просила визнати вказане рішення
Донецької міської ради від 17 лютого 2012
року недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Донецька від 14 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року, позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано рішення Донецької
міської ради від 17 лютого 2012 року № 13/170
про передачу громадянам земельних
ділянок у власність для будівництва і
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель і споруд по вул.
Приморській у Ленінському районі
м. Донецька у частині передачі
земельних ділянок у власність ОСОБА_6,
ОСОБА_5 недійсним.

У касаційних скаргах ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Донецька міська рада, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просять
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_4 відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суди на підставі
доказів, поданих сторонами, які
належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), дійшли до правильного
висновку про те, що спірний житловий
будинок з надвірними спорудами згідно
з договором купівлі-продажу від 26
червня 2001 року (попередні власники)
знаходиться на земельній ділянці
площею 2968 кв. м, з яких земельна ділянка
площею 0,1000 га передана у приватну
власність, яку в подальшому (разом з
нерухомістю) придбала позивачка. Тобто
фактично на спірній земельній ділянці
(1969 кв. м) розташовані споруди, які
придбані позивачкою у власність і,
передаючи її відповідачам, міська рада
не врахувала те, що земельна ділянка не
є вільною, фактично використовувалась
позивачкою, як і попередніми
власниками.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6, ОСОБА_5,
Донецької міської ради відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Донецька від 14 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник