Ухвала

іменем україни

30 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П.,
Євтушенко О.І.,

Колодійчука В.М., Ситнік
О.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
залиття квартири,

за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду м.
Києва від 13 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_4 про
відшкодування майнової шкоди в розмірі
7 487 грн, моральної шкоди в розмірі 5 000
грн, витрат, пов'язаних із проведенням
експертизи, в розмірі 1 504,37 грн та
витрат на правову допомогу в розмірі 3
000 грн.

Посилалася на те, що
вона є власником квартири 40, що
знаходиться в будинку по АДРЕСА_1. 8
жовтня 2012 року вона виявила факт
залиття її квартири. Зазначала, що
залиття сталося з вини власника
квартири НОМЕР_1, розташованої поверхом
вище. 30 листопада 2012 року знову її
квартира була залита з вини
відповідачки, однак остання
відмовлялась відшкодувати шкоду в
добровільному порядку. Згідно з
висновку спеціаліста від 14 листопада
2012 року № Е-17-12 вартість
відновлювальних робіт з усунення
збитків становить 7 487 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 7 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
13 лютого 2014 року рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 7 листопада 2013 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду
в розмірі 6 761,37 грн та моральну шкоду в
розмірі 1 000 грн. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржуване рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свої вимоги порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.
324 ЦПК України підставами для
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
права чи порушення норм процесуального
права.

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не доведено факт залиття її квартири
саме з вини відповідачки.

Скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове про часткове задоволення позовних
вимог, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що позивачем не надано
доказів, що залиття сталося з вини
інших осіб, а не з вини мешканців
квартири НОМЕР_1, у якій проживає
відповідач.

Разом із тим при розгляді справи судами
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, надавши докази відповідно
до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166
ЦК України).

За правилами ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи, суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

З наведеного вбачається, що обов'язок
доказування розподіляється згідно з
перерахованими нормами таким чином:
позивач доказує наявність шкоди та її
розмір, а відповідач - відсутність його
вини в заподіянні шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
співвласником квартири АДРЕСА_1.

8 жовтня 2012 року сталося залиття
вищевказаної квартири.

Відповідно до висновку спеціаліста від
14 листопада 2012 року № Е-17-12 вартість
ремонтних робіт з усунення збитків,
заподіяних внаслідок затоплення
квартири АДРЕСА_1, за цінами листопада
2012 року становить 7 487 грн. Дійсна
вартість матеріальної шкоди (з
урахуванням фізичного зносу),
нанесеної квартирі АДРЕСА_1, за цінами
листопада 2012 року становить 5 257 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка
надала суду акт обстеження квартири 40
від 24 жовтня 2012 року, з якого
вбачається, що внаслідок залиття в
ванній кімнаті пошкоджено стелю
приблизно 5 кв. м (водоемульсійне
пофарбування), пошкоджено стіни в
коридорі приблизно 8 кв.м. (імпортні
шпалери), стелю в коридорі приблизно 2
кв. м. При перевірці мереж гарячого і
холодного водопостачання,
водовідведення та централізованого
опалення у зазначеній квартирі та у
вищерозташованій квартирі НОМЕР_1
пошкоджень не виявлено. Разом з тим
встановлено, що у квартирі НОМЕР_1
підключення до пральної машини
замуровані під ванною та на момент
обстеження ванної кімнати даної
квартири слідів залиття не виявлено.
Також позивачка посилалась на акт
обстеження санітарно-технічного стану
квартири АДРЕСА_1 від 12 грудня 2012 року,
відповідно до якого залиття
вищевказаної квартири сталося у
зв'язку з переплануванням інженерних
мереж з перенесенням їх на протилежну
сторону ванни без узгодження з КП ЖЕК
«Шулявка», труби пластикові та закриті
цеглою вищерозташованої квартири
НОМЕР_1.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Разом з тим у матеріалах справи
міститься акт обстеження квартири
АДРЕСА_2 від 25 січня 2013 року, відповідно
до якого на момент обстеження
комунікаційні мережі холодного,
гарячого водопостачання та
каналізації знаходяться в
задовільному стані, витоків не
виявлено. Перепланування в квартирі не
виявлено, стояки холодного, гарячого
водопостачання у ванній кімнаті
розміщені згідно з забудовою будинку.

Апеляційним судом у порушення статей
212, 213 - 215, 316 ЦПК України не з'ясовано та
належним чином не досліджено обставин,
якими обґрунтовувалися вимоги та
заперечення сторін, та якими доказами
вони підтверджувалися. В повній мірі не
встановлено причини залиття, оскільки
сторонами не заявлялось клопотання про
призначення судової експертизи щодо
встановлення причини залиття, а в
матеріалах справи містяться докази, а
саме: акти обстежень від 12 грудня 2012
року та від 25 січня 2013 року, які
протирічать один одному, і ці
протиріччя апеляційним судом не
усунуто.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою
для скасування судових рішень судів
першої та (або) апеляційної інстанцій і
направлення справи на новий судовий
розгляд є порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України
справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення, зазначені у частинах першій
і другій цієї статті, допущені тільки
цим судом. У всіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню з
направленням справи на новий
апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду м. Києва від 13 лютого 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна Судді:Є.П.
Євграфова О.І. Євтушенко В.М.
Колодійчук О.М. Ситнік