Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
«ПриватБанк» (далі по тексту - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернувся до Тячівського
районного суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Позовну вимогу обґрунтовував тим, що
02.06.06 року між позивачем та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, згідно
якого остання отримала кредит у
розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту
під 48 % річних..

Відповідачка своїх зобов'язань за
кредитним договором не виконувала
належним чином внаслідок чого виникла
заборгованість на загальну суму 23 223,29
грн., яку і просив суд стягнути з неї.

Рішенням Тячівського районного суду
від 25 лютого 2014 року даний позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

На дане рішення представник
відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову. Зокрема зазначає, що судом не
враховано строки позовної давності.
Вказує, що картка видавалася на два
року і термін її дії сплив 02.06.2008 року.
Звертає увагу суду на те, що позивачем
не надано належних доказів, які
підтверджують розмір заборгованості,
відповідно до ст. 9 ЗУ «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні».

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає що
вона підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Встановлено, що 02 червня 2006 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір шляхом приєднання
(частина перша статті 634 ЦК України).
Відповідно до нього ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою процентів
за користування кредитом у розмірі 48 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки (а.с.9, 10).

Згідно пункту 9.12 умов і правил надання
банківських послуг договір діє
протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього
терміну жодна зі сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору, він пролонговується на такий
самий термін.

Відповідно до наданого позивачем
розрахунку за ОСОБА_2 рахується
заборгованість по даному кредитному
договору у розмірі 23 223,29 грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що наявні всі
підстави для стягнення з відповідача
заборгованості за договором позики.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів апеляційного суду виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил
користування платіжною карткою
граничний строк дії картки (місяць і
рік) указано на ній і вона дійсна до
останнього календарного дня такого
місяця, строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Як вбачається з матеріалів справи
останній платіж по даному кредитному
договору здійснено в лютому 2007 року, а
дія картки закінчилась 02 червня 2008 року
і саме з цієї дати почав спливати строк
позовної давності по даній справі.

Подібного висновку дійшов Верховний
Суд України в своїй Постанові № 6-14цс14
від 19 березня 2014 року яка є обов'язковою
для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст.
360-7 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст. 267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що ні
відповідач, ні його представник участі
у справі в суді першої інстанції не
брали, а відтак зави про застосування
позовної давності Тячівському
районному суду не подавали. Однак, хоча
повістки і направлялися судом за
місцем реєстрації відповідачки
(АДРЕСА_1), такі нею не отримувалися,
оскільки починаючи з січня 2005 року
відповідачка проживає в АДРЕСА_2, що
підтверджується довідкою Дубівської
селищної ради. Дана обставина також
підтверджується заявою відповідачки
про отримання кредитної картки, в якій
в графі місце проживання вказано
АДРЕСА_2.

Зважаючи на те, що відповідачка
фактично була позбавлена можливості
подати заяву про застосування строків
позовної давності до суду першої
інстанції, а також з метою не допущення
порушення ст. 10 ЦПК України та ст. 6
Європейської конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів вважає за можливе
прийняти заяву про застосування
строків давності подану в апеляційній
інстанції (апеляційній скарзі).

За таких обставин, у задоволенні позову
ПАТ КБ «»ПриватБанк» слід відмовити у
зв'язку із спливом строку позовної
давності.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309
ЦПК України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України,
ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2014
року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення яким у задоволенні позову
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити за спливом строку
позовної давності.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення однак таке
може бути оскаржене в касаційному
порядку на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Суддя-доповідач

Судді