Справа № 166/704/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Фазан О.З. Провадження №
22-ц/773/1089/14 Категорія: 79 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А. К.,

суддів - Здрилюк О.І., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шоцькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
Відділу державної виконавчої служби
Ратнівського районного управління
юстиції (далі - ВДВС Ратнівського РУЮ)
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_1 за апеляційною
скаргою ВДВС Ратнівського РУЮ на
ухвалу Ратнівського районного суду від
11 червня 2014 року

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ратнівського районного суду
від 11 червня 2014 року в задоволенні
подання ВДВС Ратнівського РУЮ про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ВДВС
Ратнівського РУЮ просить скасувати цю
ухвалу та постановити нову ухвалу про
задоволення подання, покликаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконанні у ВДВС Ратнівського РУЮ
знаходиться виконавчий лист виданий
Ківерцівським районними судом
Волинської області від 16 січня 2013 року
про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в
розмірі 500 грн. щомісячно з подальшою
індексацією, починаючи з дня звернення
до суду 13 червня 2012 року і до досягнення
дитиною повноліття. Заборгованість по
аліментах станом на 30 квітня 2014 року
становить 9200 грн.

Відповідно до 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишити територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено
як підставу для тимчасового обмеження
у праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Ухилення від виконання зобов'язань,
покладених судовим рішенням, позначає
з об'єктивної сторони такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні зазначених
обов'язків.

Однак, належних та допустимих доказів
на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх боргових
зобов'язань, доведення якого є
обов'язковою умовою для встановлення
щодо боржника тимчасового обмеження
права виїзду за межі України суду
першої інстанції не надано. Державним
виконавцем лише констатовано факт
наявності у нього заборгованості по
виплаті аліментів у розмірі 9200 грн.

Крім того, державним виконавцем не
надано доказів того, що ним вчинені всі
дії, передбачені Законом України «Про
виконавче провадження», спрямовані на
погашення боргу, як і не надано доказів,
що боржник вчиняє дії, які
унеможливлюють чи ускладнюють
виконання судового рішення, що боржник
безпідставно не з'являвся на виклики
державного виконавця і що такі виклики
йому вручалися.

Отже, суд першої інстанції, давши вірну
оцінку обставинам справи, прийшов до
правильного висновку про відмову в
задоволенні подання.

Також, застосування такого обмеження
може мати місце лише у виключних
випадках і повинно використовуватися
лише як крайній захід після реалізації
усіх можливих та передбачених законом
засобів примусового виконання
судового рішення, оскільки стосується
гарантованого ст. 33 Конституції
України та ст. 313 ЦК України особистого
немайнового права особи вільно
залишати територію України та права на
свободу пересування, передчасне і
безпідставне обмеження яких є
неприпустимим.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять встановлених законом підстав
для скасування чи зміни оскаржуваної
ухвали, яка ухвалена з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Ратнівського
районного управління юстиції
відхилити.

Ухвалу Ратнівського районного суду від
11 червня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: