АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-ц/796/6446/2014
Головуючий у 1 - й інстанції: Кравець Д.І.
Доповідач: Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду місті Києва
в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Р.Д.

при секретарі - Калініній Я.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на заочне рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 грудня 2013 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів на утримання
дружини, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на утримання
дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на її утримання в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку
щомісячно. починаючи з 31 жовтня 2013 року
і до досягнення сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто, до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Ухвалою Шевченківського районного
суду міста Києва від 27 березня 2014 року
ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви
про перегляд заочного рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з рішенням суду 1-ї
інстанції, відповідач ОСОБА_3
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить заочне рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що
рішення суду постановлене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, при неповному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
розгляду справи. Зазначає, що
відповідно до вимог чинного
законодавства України один із подружжя
є таким, що потребує матеріальної
допомоги, якщо заробітна плата, пенсія,
доходи від використання його майна,
інші доходи не забезпечують йому
прожиткового мінімуму, встановленого
законом. Поряд з цим, суд 1-ї інстанції
не з'ясував чи дійсно місячний дохід
позивача є меншим прожиткового
мінімуму, встановленого законом. Судом
також залишено поза увагою той факт, що
рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 06.11.2013 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в
розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно,
починаючи з 24.09.2013 року до досягнення
дитиною повноліття. Крім того, на
утриманні ОСОБА_3 перебувають його
непрацездатні батьки. За наведених
обставин вважає, що суд 1-ї інстанції
прийшов до необґрунтованого висновку
про наявність правових підстав для
стягнення з нього на користь позивача
аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку щомісячно.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_7 повністю
підтримали доводи апеляційної скарги
та просили її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_9
просив відмовити відповідачу в
задоволені апеляційної скарги, а
заочне рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з слідуючих
підстав.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвано 08.08.2013 року. Від
шлюбу мають сина - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2,
який проживає разом з матір'ю ОСОБА_4.

З дослідженої судом медичної
документації вбачається, що ОСОБА_5 має
клінічний діагноз: головчаста
гіпоспадія, сінехія крайньої плоті.

На даний час ОСОБА_4 перебуває у
відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею 3-х років в період з
04.09.2012 року по 07.07.2015 року.

Оскільки матеріальний стан ОСОБА_4 не
дозволяє їй самостійно і у повному
обсязі забезпечити себе та сина ОСОБА_5,
то в листопаді 2013 року вона звернулась
до суду з позовною заявою про стягнення
з відповідача на її користь аліментів
в розмірі 25 відсотків від щомісячного
доходу до досягнення дитиною
шестирічного віку, тобто до
ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 та стягуючи з ОСОБА_3 аліменти
на утримання позивача з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 31
жовтня 2013 року і до досягнення сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, суд 1-ї
інстанції виходив з того, що в даній
частині позовні вимоги є
обґрунтованими та такими, що
підтверджені належними доказами, а
тому підлягають до задоволення.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду 1-ї інстанції зроблений
на підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідає вимогам
закону.

Відповідно до ст.75 СК України дружина,
чоловік повинні матеріально
підтримувати один одного. Як зазначено
у ст.76 СК України розірвання шлюбу не
припиняє права особи на утримання, яке
виникло у неї за час шлюбу.

Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з
якою проживає дитина, має право на
утримання від чоловіка батька дитини
до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 статті 84 СК України
встановлено, що право на утримання
вагітна дружина, а також дружина, з якою
проживає дитина, має незалежно від
того, чи вона працює, та незалежно від
її матеріального становища, за умови,
що чоловік може надавати матеріальну
допомогу.

Судом достовірно встановлено і
відповідачем не заперечується, що на
даний час спільний син сторін ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом з матір'ю
ОСОБА_4, яка перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Інших дітей відповідач немає, за станом
здоров'я та матеріальним становищем
може надавати матеріальну допомогу
колишній дружині на час її перебування
у відпустці по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.

За наведених обставин колегія суддів
погоджується, з висновками суду 1-ї
інстанції про те, що ОСОБА_4 має право на
своє утримання колишнім чоловіком
ОСОБА_3 до досягнення дитиною
трирічного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд 1-ї інстанції не з'ясував чи дійсно
позивач має право на отримання
аліментів та чи місячний дохід
позивача є меншим прожиткового
мінімуму, встановленого законом,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки в силу закону право на
утримання має дружина з якою проживає
дитина, незалежно від того, чи вона
працює, та незалежно від її
матеріального становища.

Інші доводи апеляційної скарги
правильність висновків суду 1-ї
інстанції в даній частині також не
спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду 1-ї
інстанції в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 аліментів на її
утримання є законним та обґрунтованим,
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відповідача в даній
частині відсутні.

Поряд з цим, колегія суддів не в повній
мірі погоджується з висновками суду 1-ї
інстанції про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 аліментів на її
утримання у розмірі 1/4 частини з усіх
видів заробітку щомісячно, з огляду на
таке.

Так, відповідно до ч.1 ст.182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 06.11.2013 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в
розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно,
починаючи з 24.09.2013 року до досягнення
дитиною повноліття.

Проте, суд 1-ї інстанції не врахував
даної обставини і не звернув уваги на
те, що відповідач фактично не
спроможний щомісячно сплачувати
аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку
на утримання дитини і 1/4 на утримання
дружини, що в подальшому призведе до
виникнення заборгованості.

Оцінивши в сукупності докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
колегія суддів приходить до висновку,
що заочне рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року необхідно змінити, зменшивши
розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_4 аліментів на її утримання з 1/4
частини з усіх видів заробітку
щомісячно до 1/6 частини з усіх видів
заробітку щомісячно, починаючи з 31
жовтня 2013 року і до досягнення сином
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку,
тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Керуючись ст.ст. 75, 84, 182 СК України,
ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу відповідача
ОСОБА_3задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24 грудня
2013 року змінити,зменшити розмір
стягнутих з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2)
аліментів на її утримання з 1/4 частини з
усіх видів заробітку щомісячно до 1/6
частини з усіх видів заробітку
щомісячно, починаючи з 31 жовтня 2013 року
і до досягнення сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, трирічного віку, тобто, до
ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

В іншій частині заочне рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 грудня 2013 року залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий : Судді: