Справа №479/743/13-ц 23.01.2014 23.01.2014 23.01.2014
Провадження №22-ц/784/441/14
Головуючий у 1-й інстанції Репушевська
Доповідач апеляційного суду Мурлигіна
У Х В А Л А

Іменем
України

23 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
Л.М.,

при секретарі судового
засідання Бакути Т.В.,

за участю:

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу

за апеляційною
скаргою

публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«Приватбанк» ( далі - ПАТ КБ
«Приватбанк», банк)

на рішення

Кривоозерського районного суду
Миколаївської області від 19 листопада
2013 року

за позовом

ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулося з позовом до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 32048 грн. 86 коп. з
яких : 9420 грн. 42 коп. заборгованість по
процентам, 20626 грн. 11 коп. пені, штрафу 500
грн. фіксованої частини і 1502 грн. 33
процентної складової.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
вказував, що ОСОБА_3 28 березня 2006 року
отримав 27392 грн. 84 коп. кредиту зі
сплатою 25,8% на рік на суму залишкової
заборгованості за кредитом. Отримавши
кредит на умовах вказаних в заяві
позичальника та Умовах надання кредиту
фізичним особам «Розстрочка», він
належним чином зобов'язань не виконав,
та має вказану заборгованість на 27
червня 2013 року, яку добровільно не
сплачує. У зв'язку з чим, позивач просив
стягнути з відповідача вказану
заборгованість по договору.

Рішенням Кривоозерського районного
суду Миколаївської області від 19
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, про
задоволення позову. На думку апелянта
висновки суду не відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального права.

Відповідач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу вказуючи, що він
фактично погасив кредит та не знав про
наявну у нього заборгованість. При
цьому з банком він не узгоджував
збільшених строків позовної давності.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення суд виходив з того,
що 28 березня 2006 року відповідачу було
видано кредит на 42 місяця, тобто по 28
вересня 2009 року, зі сплатою 2,09% на
місяць. Умови видачі кредиту містилися
в заяві позичальника. В ній також
зазначалося, що кредитно - заставний
договір між сторонами складають заява
позичальника разом із запропонованими
банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам та Тарифами.

Оскільки вказаних Умов та Тарифів, які
б були підписані стороною договору
суду не надано, а надані позивачем
Умови і правила надання банківських
послуг не діяли на час підписання
заяви, та не були складовою кредитного
договору, суд виходив з того, що
перебіг загального строку позовної
давності слід відраховувати виходячи з
умов заяви. Оскільки кредит надавався
відповідачу до 28 вересня 2009 року, та
останній платіж по погашенню кредиту
здійснено саме по закінченню
вказаного строку, у грудні 2009 року, суд
дійшов висновку про те, що банк
пропустив строки позовної давності. У
зв'язку з чим, суд відмовив в
задоволенні позову з цих підстав.

Відповідач рішення не оспорив.

Висновки суду відповідають обставинам
справи та вимогам матеріального права.

Доводи в апеляційній скарзі
безпідставні.

Так, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

При розгляді спору суду не були надані
відповідні Умови, на які посилався банк
в позовній заяві. Тому суд правильно
при вирішенні спору спирався лише на
докази, які надали сторони. Посилання в
апеляційній скарзі на технічну помилку
не може бути взятим до уваги. Умови
кредитування ПАТ КБ «Приватбанк» були
надані позивачем на підтвердження
обставин, якими позивач обґрунтовував
свої позовні вимоги. Зокрема, позивач
просив стягнути на свою користь штраф
саме виходячи з Умов і правил надання
банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк»
( п.2.4.5.5), які не діяли на час укладення
договору, за порушення строків
платежів на 90 днів (а.с.3,62,22). Такого
пункту в Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам, доданих до
апеляційної скарги, взагалі немає, а
п.5.3 цих Умов містить посилання на
сплату штрафу за невиконання платежів
більше ніж на 30 днів.

За такого обґрунтування позовних вимог
з посиланням на конкретний
корпоративний акт не є технічною
помилкою. Вказані умови є доказом
позовних вимог, яким суд дав належну
оцінку.

Крім того, є безпідставними доводи ПАТ
КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі
щодо застосування положень Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам щодо збільшених строків
позовної давності (доданих до
апеляційної скарги), в тому числі про
збільшений строк позовної давності.

Так, позивач не довів, що надані ним
Умови є складовою частиною конкретного
кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановленим договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Законом, а саме ст.1055 ЦК України
встановлена форма кредитного договору.
Він укладається в письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

В заяві відповідача було зазначено, що
заявник ознайомлений з Умовами надання
банківських послуг (Умови), Тарифами
банку (Тарифи) та про те, що він згоден,
що заява разом з Умовами, та Тарифами
складає договір про надання
банківських послуг. Проте, в заяві з
довідкою не було зазначено інших умов
надання кредиту, окрім вказаних вище.

Надані суду Умови стосуються всього
спектру фінансових послуг, що
надавалися банком, у тому числі
платіжних карт, вкладних операцій,
кредитних карт. Вони не містять
підпису відповідача, і не мають жодної
індетифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від заяви позичальника. В
свою чергу в заяві позичальника не
зазначено, що неврегульовані в заяві
питання регулюються вказаними
Умовами. Тарифи суду взагалі банком
не надані.

Таким чином, докази у справі свідчать
про відсутність підстав вважати, що
підписуючи заяву, відповідач розумів
вказані Умови (надані до апеляційного
суду), у тому числі щодо погодження
сторонами строку позовної давності
тривалістю в п'ять років. За такого є
обґрунтованим застосування положень
ст. ст. 256, 257 ЦК України щодо загального
строку позовної давності.

Доводи апелянта про збільшену позовну
давність також суперечать ч. 1 ст. 259 ЦК
України відповідно до якої, договір про
збільшену позовну давність
укладається в письмовій формі.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 15, 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»
відхилити, а рішення Кривоозерського
районного суду Миколаївської області
від 19 листопада 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку .

Головуючий:

Судді: