Номер провадження: 22-ц/785/4726/14
Номер справи місцевого суду: 523/433/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шепітко
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при
секретарі - Колмакові В.І., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 12 березня 2014року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Бріз», третя
особа - ОСОБА_3 про стягнення заробітної
плати, скасування наказу про догану,
зміну формулювання причини звільнення,
стягнення заробітної плати,
компенсації за невикористані
відпустки та вихідної допомоги, -

встановила:

14 січня 2014року ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ТОВ «Бріз» про стягнення
заробітної плати, скасування наказу
про догану, зміну формулювання причини
звільнення, стягнення заробітної
плати, компенсації за невикористані
відпустки та вихідної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач послався на те, що він з 01
листопада 2006року працював
інженером-програмістом ТОВ «Бріз» та
наказом від 30 грудня 2013року йому було
оголошено догану, а наказом від 10 січня
2014року його було звільнено за п.4 ст.40
КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення
незаконним, оскільки генеральним
директором ОСОБА_3 усіма засобами
обмежувались можливості виконання ним
своїх обов'язків.

На підставі наведеного позивач просив
суд скасувати наказ №69-к від 30грудня
2013р. про оголошення йому догани,
змінити формулювання причини його
звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України на п.6
ст.36 КЗпП України, стягнути з
відповідача на його користь 105530грн., а
саме: 9530грн. заробітну плату за грудень
2013року, 60000грн. компенсації за
невикористані відпустки у 2007-2011р.р.та
36000грн. вихідної допомоги (а.с.1).

Відповідач позов не визнав,
посилаючись на те, що позивач був
звільнений відповідно до вимог чинного
законодавства України (а.с.19 -23).

Рішенням суду від 12 березня 2014року у
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено
повністю (а.с.90,91).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду та
постановлення нового рішення про
задоволення його позовних вимог в
повному обсязі, з посиланням на те, що
судом порушені норми матеріального та
процесуального права, не враховані всі
обставини по справі, які мають значення
для справи (а.с.93-95).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, сторони по справі,
вивчивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції були
встановлені факти і відповідні їм
правовідносини, які виникли між
сторонами.

Наказом ТОВ Телерадіокомпанії «Бріз»
за № 30 від 01 грудня 2006р. ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу з 01 грудня 2006р. з
окладом згідно штатного розкладу на
посаду інженера-програміста (а.с.2,24).

Згідно Наказу генерального директора
TOB ТРК "Бріз" від 30 грудня 2013р. №69-к,
позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності за
неналежне виконання своїх службових
обов'язків, а саме порушення п.п.1,5,10
Посадової інструкції
інженера-програміста від 01листопада
2011р. (а.с.4, 5-7, 25-27, 34).

Наказом генерального директора ТОВ ТРК
"Бріз" від 10 січня 2014р. №6-к позивача
було звільнено із займаної посади за
прогули без поважних причин (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня), з
нарахуванням повного розрахунку по
заробітній платі за відпрацьований час
у січні 2014р. та компенсацію за 3
календарні дні невикористаної
відпустки (а.с.38). Підставою для
звільнення з'явилася відсутність
ОСОБА_2 на роботі без поважних причин 30
грудня 2013р. - 4 години, 31 грудня 2013р. - 6
годин, 02 січня 2014р., 03 січня 2014р., 06 січня
2014р. та 08 січня 2014р. - цілий робочий день.
Будь-яких виправдувальних документів
про відсутність на робочому місці у
вказані дні ОСОБА_2 не надав і
відмовився надати письмове пояснення з
приводу відсутності на роботі, про що
були складені відповідні акти.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках: прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того,
що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22
вказаної, у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1
ст. 41 КЗпП України, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1, 148, 149
КЗпП правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи не застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Метою отримання роботодавцем пояснень
від порушника трудової дисципліни, які
він повинен отримати до застосування
дисциплінарного стягнення (ч. 1 ст. 149
КЗпП України), є з'ясування обставин, за
яких вчинено дисциплінарний проступок
для врахування цього поряд з іншими
обставинами при обранні виду
стягнення. У зв'язку із цим сам по собі
факт неотримання таких пояснень за
відсутності даних про поважність
причин вчинення проступку не може бути
підставою для визнання звільнення
незаконним.

Звільняючи ОСОБА_2 з роботи за п. 4 ч. 1 ст.
40 КЗпП України відповідач виходив з
того, що останній був відсутній на
роботі без поважних причин 30грудня
2013року - 4 години, 31 грудня 2013року - 6
годин, 02 січня 2014року, 03 січня 2014року, 06
січня 2014року та 08 січня 2014року - цілий
робочий день. При цьому позивач не
надав будь-яких виправдувальних
документів і відмовився надати
письмове пояснення з приводу
відсутності на роботі, про що було
складено відповідні акти (а.с.38-50).
Будь-яких доказів на спростування
зазначених доказів позивач не надав
суду першої інстанції та суду
апеляційної інстанції.

Оскільки належних доказів на
підтвердження поважності причини
відсутності на роботі 30грудня 2013року - 4
години, 31 грудня 2013року - 6 годин, 02 січня
2014року, 03січня 2014року, 06 січня 2014року та
08 січня 2014року - цілий робочий день,
позивач не надав, його звільнення було
проведено відповідачем з дотриманням
вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому суд
обґрунтовано відмовив у позові ОСОБА_2.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції позивач послався на те, що
він 30 грудня 2013року подавав заяву про
звільнення, тому він не виходив на
роботу. Позивач не надав доказів
відносно того, що він подавав таку
заяву про звільнення у відповідності
до вимог ч.1 ст.38 КЗпП України.

Позовні вимоги про скасування наказу
про догану від 30 грудня 2013року також
визнані судом першої інстанції
необґрунтованими, з чим погоджується і
судова колегія, виходячи з наступного.

Відповідно до посадової інструкції
інженера-програміста за №9,
затвердженою генеральним директором
ТОВ ТРК «Бріз» ОСОБА_3 01 листопада 2011р.,
інженер-програміст на основі аналізу
математичних моделей і алгоритмів
рішення економічних і інших завдань
розробляє програми, що забезпечують
можливість виконання алгоритму і
відповідно постановленого завдання
засобами обчислювальної техніки,
проводить їх тестування і
налагодження. Виконує роботу з
підготовки програм до налагодження і
проводить налагодження. Визначає
можливість використання готових
програмних продуктів (пункти 1,5,10).

З даною інструкцією ОСОБА_2 був
ознайомлений 01листопада 2011року під
розпис (а.с.25-27).

Відповідно до доповідної записки
технічного директора Ковальова В.А. від
05 грудня 2013р. інженером-програмістом
ОСОБА_2 неналежним чином виконуються
службові обов'язки (а.с.35).

Згідно ст. 149 КЗпП України за кожне
порушення трудової дисципліни може
бути застосовано лише одне
дисциплінарне стягнення. До таких
видів стягнень згідно із ч. 1 ст. 147 КЗпП
України належать: догана та звільнення.

13 грудня 2013р. ОСОБА_2. було
запропоновано надати пояснення з
приводу неналежного виконання ним
своїх службових обов'язків відповідно
до посадової інструкції, однак, ОСОБА_2
відмовився, про що було складено
відповідний акт, що відповідає вимогам
ч.1 ст.149 КЗпП України (а.с.36).

Згідно Наказу за №69-к від 30грудня 2013р.
ОСОБА_2. оголошено догану за порушення
пунктів 1,5,10 Посадової інструкції
інженера-програміста ТОВ ТРК «Бріз»
(а.с.34).

В період з 14 листопада по 01 грудня 2013р.
інженер-програміст ОСОБА_2 неналежно
виконував свої службові обов'язки, а
саме: не розробив програму, що повністю
відповідала б технічному завдання і
забезпечувала можливість виконання
алгоритму зачислення оплат та надання
відповідно оплатам телекомунікаційних
сервісів абонентам ТОВ ТРК «Бріз»
єдиним пакетом (п.1); не виконав роботи з
налагодження і підготовки програми до
роботи (п.5); не визначив неможливість
використання не готового програмного
продукту (п.10).

З наказом про оголошення догани ОСОБА_2
був ознайомлений 30 грудня 2013р., про що
складений відповідний акт за №02 від
30.12.2013року (а.с.37).

Доводи апеляційної скарги про те, що
догана винесена з порушенням
трудового законодавства є
безпідставними та необґрунтованими,
остільки спростовуються фактичними
обставинами справи.

З урахуванням наявних у справі доказів,
суд прийшов до висновку про наявність
правових підстав до застосування до
ОСОБА_2 стягнення у вигляді догани.
Такий висновок суду є законним і
обґрунтованим та узгоджується з
наявними у справі доказами.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги позивача про зміну формулювання
причини звільнення є необґрунтованими,
оскільки підстави для звільнення за п.6
ст.36 КЗпП України відсутні.

Згідно п.6 ст.36 КЗпП України підставами
припинення трудового договору є
відмова працівника від переведення на
роботу в іншу місцевість разом з
підприємством, установою,
організацією, а також відмова від
продовження роботи у зв'язку із зміною
істотних умов праці.

Розпорядження голови правління про
переміщення на інше робоче місце з
офісу по пр.Добровольського, 135 в офіс
по пр.Добровольського, 127/1 від 02 грудня
2013р. для належного контролю за роботою
позивача зі сторони керівництва, не
являється ні переведенням на роботу і
іншу місцевість разом з підприємством,
а ні зміною істотних умов праці.

Частиною 2 статті 32 КЗпП України
встановлено, що не вважається
переведенням на іншу роботу і не
потребує згоди працівника переміщення
його на тому ж підприємстві, в установі,
організації на інше робоче місце, в
інший структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що позов у цій частині
задоволенню не підлягає, а, отже, не
підлягають і вимоги про стягнення суми
вихідної допомоги, що передбачені ст.44
КЗпП України, оскільки такі вимоги є
похідними від вимог про звільнення за
п.6 ст.36 КЗпП України.

Вимоги про стягнення грошових коштів у
вигляді 9530грн. заробітної плати за
грудень 2013р. та 60000грн. компенсації за
невикористані відпустки у 2007-2011р.р., не
доведені та спростовані наявними в
матеріалах справи доказами, а саме:
наказами про надання відпусток,
довідками про нарахування та виплату
відпускних за вказані періоди,
відомостями про виплату грошей,
випискою з штатно-посадової книги,
довідкою про нарахування і виплату
заробітної плати за грудень 2013р. з
актами про відмову поставити підпис
(а.с.52-73).

Крім того, згідно штатно-посадової
книги ТОВ ТРК «Бріз» посадовий оклад
інженера-програміста складає 3000грн.
(а.с.67). Доказів на підтвердження того,
що заробітна плата позивача за грудень
2013рік складає 9530грн. позивач не надав
ні суду першої інстанції, ні суду
апеляційної інстанції.

З 28 січня 2014р. по 31 січня 2014р.
Територіальною державною інспекцією з
питань праці в Одеській області була
проведена перевірка додержання ТОВ ТРК
«Бріз» законодавства про працю, про що
був складений відповідний акт (а.с.74-80).

У зв'язку із зверненням ОСОБА_2 щодо
порушення його трудових прав за період
з грудня 2006р. по січень 2014р. та під час
перевірки були виявлені порушення
вимог законодавства, а саме:

1) в порушенні вимог ч.4 ст.115 КЗпП
України, ст.21 Закону України «Про
відпустки» заробітна плата працівнику
ТОВ ТРК «Бріз» ОСОБА_2 за весь час
щорічної відпустки виплачувалась
пізніше, ніж за три дні до початку
відпустки;

2) у трудовій книжці ОСОБА_2 датою
прийняття на роботу значиться 01
листопада 2006р., в той час як відповідно
до наказу від 01.12.2006р. ОСОБА_2 прийнято
на посаду інженера програміста з
01.12.2006року.

Інших порушень трудових прав ОСОБА_2
інспекцією не виявлено.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене судова колегія
вважає, що позивачем не доведено
обставини, якими він обґрунтовував
свої позовні вимоги, а відповідачем
доведено обставини своїх заперечень.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення є
законним і обґрунтованим і не може бути
скасоване з підстав, викладених у
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 12 березня 2014року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
Є.С.Сєвєрова

С.О.Погорєлова