Провадження № 2/127/1187/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.05.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в
складі: головуючого судді - Антонюка
В.В.,

при секретарі - Загурській Т.Ю.,

з участю: представника позивача -
ОСОБА_1,

та представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в
натурі частки будинку,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду із
позовом до ОСОБА_4 про виділ в натурі
частки будинку, мотивуючи свої вимоги
тим, що позивачу на праві спільної
часткової власності належить 19/50
частки житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1 в м. Вінниці,
згідно рішення третейського суду від
29.01.2007р. Позивач здійснив у своїй частці
самочинні переобладнання, які має на
меті прийняти до експлуатації, однак
ОСОБА_4, яка являється співвласником 31/50
частки вказаного будинковолодіння, не
надає на це своєї згоди, що зумовило
подання вказаного позову.

Просить суд виділити в натурі
ОСОБА_3 належну їй частку, що складає 19/50
частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці визнавши за нею право
власності на кухню під літерою 2-2
площею 10, 0 кв.м., кімнату під літерою 2-3
площею 15,0 кв.м. та сарай під літерою «З»
площею 11,5 кв.м. Окрім цього, просить
стягнути із відповідача на її користь
документально підтверджені судові
витрати.

В ході судового розгляду позивач
ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_5,
ОСОБА_1 підтримали заявлені вимоги в
повному обсязі за обставин, викладених
в позовній заяві та просили їх
задоволити. Крім того, надали до суду
додаткові письмові пояснення, які
долучили до матеріалів справи.

Представник відповідача ОСОБА_2,
заперечив щодо задоволення позовних
вимог та надав суду письмові
заперечення на позовну заяву.

Допитаний в судовому засіданні експерт
Данилюк В.О., підтримав свій висновок
від 31.03.2014 року в повному обсязі за
обставин, викладених у висновку №61.

З»ясувавши позиції сторін, вислухавши
пояснення експерта судових
будівельно-технічних експертиз,
вивчивши матеріали справи, оглянувши в
судовому засіданні інвентаризаційну
справу № 3700 на будинковолодіння по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці, та дослідивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що заявлені позовні вимоги
не підлягають до задоволення з
наступних підстав.

Правовідносини, які виникли між
сторонами врегульовані ст.ст.
4,15,16,181,186,187, 364,381,392 ЦК
України,«Інструкцією про проведення
поділу, виділу та розрахунку часток в
об»єктах нерухомого майна»,
затвердженою наказом Міністерства
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 N 55. СНиП 2.08.01-89*
Житлові будинки» ДБНВ 2.2-15-2005 "Житлові
будинки. Основні положення".

Судом встановлено, що відповідно
до рішення третейського суду від 29.01.2007
року, за ОСОБА_3 визнано право власності
на 19/50 часток (ідеально) житлового
будинку з прибудовами, господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці (а.с.11), а технічним паспортом на
садибний (індивідуальний) житловий
будинок АДРЕСА_1 в м.Вінниці
підтверджується, що ОСОБА_3 являється
власником 19/50 часток вказаного
будинковолодіння. Відповідач ОСОБА_4
являється власником 31/50 частин
будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці, що підтверджується технічним
паспортом на садибний (індивідуальний)
житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Вінниці
(а.с.5-10).

Статтею 364 ЦК України визначено, що
співвласник має право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга статті 183
цього Кодексу), співвласник, який
бажає виділу, має право на одержання
від інших співвласників грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості його частки. У разі виділу
співвласником у натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється. Така особа набуває право
власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст. 186 ЦК України річ,
призначена для обслуговування іншої
(головної) речі і пов'язана з нею
спільним призначенням, є її
приналежністю. Приналежність слідує за
головною річчю, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 187 ЦК України визначено, що
складовою частиною речі є все те, що не
може бути відокремлене від речі без її
пошкодження або істотного знецінення.
При переході права на річ її складові
частини не підлягають відокремленню.

Отже, в даному випадку сарай під
літерою «З» є приналежністю до
головної речі будинку.

Відповідно до ст. 183 ЦК України
подільною є річ, яку можна поділити
без втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

Під час розгляду справи в суді за
результатами проведення судової
будівельно- технічної експертизи ТОВ
«Подільським центром судових
експертиз» надано висновок №61 від
31.03.2014р. згідно якого експертом
встановлено, що надати варіанти
виділення в натурі 19/50 частки
будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці із приміщень, на які
зареєстровано право власності ОСОБА_3
відповідно до ДБН - неможливо. Виділити
позивачу сарай під літерою «З» є
неможливим, отже виділ частки 19/50
частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 в м.
Вінниці до складу якої входить сарай
під літерою «З» є технічно неможливим,
що підтверджується також і висновком
судової будівельно-технічної
експертизи від 31.03.2014р. №61 складеного
експертом Подільського центру судових
експертиз (а.с. 46-55).

Так в результаті проведення судової
будівельно - технічної експертизи
експертом надано висновок, згідно
якого надати варіанти виділення в
натурі 19/50 частки будинковолодіння по
АДРЕСА_1 в м. Вінниці із приміщень, на
які зареєстровано право власності
ОСОБА_3 відповідно до ДБН - неможливо.

Відповідно до п. 2.4. «Інструкції про
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток в об'єктах
нерухомого майна», затвердженого
наказом Міністерства
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 року N 55 - поділ на
самостійні об'єкти нерухомого майна
повинен відповідати умовам, що
передбачені чинними будівельними
нормами.

З огляду на те, що у відповідності до
вимог ч. 3 ст. 364 ЦК України при виділі
частки право спільної часткової
власності припиняється, у разі виділу в
натурі частки позивача утвориться
самостійний об'єкт права власності,
отже зазначений виділ також повинен
відповідати державним будівельним
нормам чинним, якими є ДБНВ 2.2-15-2005
"Житлові будинки. Основні положення" а
не «СНиП 2.08.01-89* Житлові будівлі», на
який посилається позивач та експерт.

Так згідно ДБН 2.2-15-2005 "Житлові будинки.
Основні положення", мінімальна площа
однокімнатної квартири повинна
становити 30,0 кв.м., а відповідно до
матеріалів інвентаризаційної справи
та технічного паспорту за ОСОБА_3
зареєстровані приміщення загальною
площею 25,0 кв.м, крім того п. 2.22
зазначених норм визначає, що "У
квартирах повинні бути передбачені
такі приміщення: житлові кімнати і
підсобні приміщення - кухня,
передпокій, санвузли, внутрішньо
квартирні коридори, вбудовані комори,
антресолі літні приміщення тощо",
частина з яких у позивача відсутня.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму N 7
від 04.10.1991р. ВС України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок» зазначено,
що при вирішенні справ про виділ в
натурі часток жилого будинку, що є
спільною частковою власністю, судам
належить мати на увазі, що виходячи зі
змісту ст. 115 ЦК України це можливо, якщо
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Доказів щодо можливості
переобладнання належної позивачу
частки, а саме добудови передпокою,
санвузлу, внутрішньо - квартирного
коридору, вбудованої комори,
антресольних літніх приміщень, тощо
суду позивачем не надано. Відповідні
питання на розгляд експерту сторонами
не ставились.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог та на
підставі доказів наданих сторонами.

Одночасно оцінюючи висновок експерта
в цілому слід зазначити, що він на думку
суду в частині є необґрунтований,
оскільки експертом зазначено, що
виділ в натурі частки є можливим
враховуючи фактичне користування
позивача та роки побудови приміщень
відповідно до «СНиП 2.08.01-89* Житлові
будівлі» та «Інструкції про
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток в об»єктах
нерухомого майна», як сам зазначає
експерт у висновку роки побудови
приміщень 1955р. та 1985р., згідно СНиП
2.08.01-89* «Житлові будівлі» дані норми і
правила розповсюджуються на
проектування житлових будівель, а не
на вже збудовані будівлі.

Крім того експерт застосовує вказаний
СНиП 2.08.01-89* «Житлові будівлі» лише
вибірково, а саме п. 2.4., який регулює
лише розміри кімнати та кухні, тоді як
не враховує, що п. 2.1,2.2. вказаних норм
визначає, що квартири в житлових
будівлях слід проектувати виходячи з
умов заселення однієї сім'ї. В
квартирах слід передбачати жилі
кімнати і підсобні приміщення,
передпокій, ванну чи душову, вбиральню,
комору або вбудовані шафи. Такі
приміщення як передпокій ванна чи
душова, вбиральня, комора або вбудовані
шафи у позивача відсутні, тому
експертом вказаних обставин враховано
не було.

Що ж стосується позовної вимоги про
визнання за ОСОБА_3 права власності на
кухню під літерою 2-2 площею 10, 0 кв.м.,
кімнату під літерою 2-3 площею 15, 0 кв.м.
та сарай під літерою «З», то вона також
не підлягає задоволенню, оскільки як
вбачається із наданих позивачем
доказів - рішення третейського суду від
29.01.2007 року (а.с.11), вона вже являється
власником 19/50 частки будинковолодіння
по АДРЕСА_1 в м. Вінниці.

Стаття 364 ЦК України визначає, що у разі
виділу співвласником у натурі частки
із спільного майна для співвласника,
який здійснив такий виділ, право
спільної часткової власності на це
майно припиняється. Така особа набуває
право власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу і одним
із способів захисту цивільного права
та інтересу є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Як встановлено в судовому засіданні,
право власності на вказану частку
позивача співвласницею
будинковолодіння ОСОБА_4 та іншими
особами не оспорюється.

В даному випадку позивачем не надано
суду доказів на підтвердження підстав
оспорювання або не визнання її права
власності іншою особою, а також втрати
документа, який засвідчує її право
власності, отже підстави встановлені
законом для визнання цього права
власності за ОСОБА_3 - відсутні.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України підлягають залишенню за
позивачем.

Керуючись ст.ст. 4,15,16,181,186,187, 364,381,392 ЦК
України,«Інструкцією про проведення
поділу, виділу та розрахунку часток в
об»єктах нерухомого майна»,
затвердженою наказом Міністерства
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 N 55. СНиП 2.08.01-89*
Житлові будинки» ДБНВ 2.2-15-2005 "Житлові
будинки. Основні положення", ст.ст. 10,60,
88, 213-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділ в натурі
частки будинку - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суді Вінницької області
через Вінницький міський суд
Вінницької області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: