Єдиний унікальний номер 262/842/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/4157/2014
Головуючий у 1 інстанції Лебеденко С.В.
Доповідач Біляєва О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В.,
Мальованого Ю.М.,

при секретарі Саєнко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Пролетарської районної у м.
Донецьку ради про визнання права
власності в порядку спадкування за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення
Пролетарського районного суду м.
Донецька від 02 квітня 2014 року ,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2014 року ОСОБА_1 пред'явила у суд
даний позов, обґрунтовуючи вимоги тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер її рідний
брат ОСОБА_3, після смерті якого
відкрилась спадщина, яка складається з
житлового будинку з господарськими
будівлями, розташованого по АДРЕСА_1.

У встановлений законом строк вона
прийняла спадщину шляхом подачі заяви
нотаріусу. Однак у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом
відмовлено з тих підстав, що право
власності на спірне домоволодіння не
зареєстровано відповідно до вимог
закону.

З урахуванням уточнення позовних вимог
просила визнати за нею право власності
в порядку спадкування на житловий
будинок з господарськими спорудами та
будівлями.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 02 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
звернулася до Апеляційного суду
Донецької області з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

В обґрунтування скарги апелянт
зазначає, що відмовляючи у позові, суд
не зважив на те, що спірний будинок був
побудований до затвердження у 1966 році
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селах міського типу Української РСР.
Висновок суду про відсутність доказів
щодо періоду проживання ОСОБА_3
зроблений без урахування постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії, у
якій зазначено, що він фактично прийняв
спадщину після смерті ОСОБА_4. Крім
того, суд безпідставно зазначив, що
позивачем не доведено, чи зверталась
вона до відповідача для оформлення
правовстановлюючих документів чи було
їй відмовлено.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав апеляційну
скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач не направив свого
представника, про час і місце розгляду
справи повідомлений в установленому
порядку.

Згідно з п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
право власності на спірний будинок
батько позивача ОСОБА_4 не оформив,
будинок в експлуатацію не прийнятий.
Доказів, що спадкодавець ОСОБА_3
прийняв спадщину після смерті батька,
не надано.

Однак погодитись з таким висновком не
можна з наступних підстав.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України, у другу
чергу право на спадкування за законом
мають, зокрема, рідні брати та сестри
спадкодавця.

У справі, яка переглядається, судом
установлено, що згідно з нотаріально
посвідченим договором на право будівлі
будинку та безстрокове користування
земельною ділянкою від 23 травня 1955 року
ОСОБА_4 відведена земельна ділянка
площею 448 кв. метрів під індивідуальне
будівництво житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_5 -
дружина ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_3,
спадкоємцем якого є рідна сестра
ОСОБА_1. Факт родинних відносин і зміни
прізвища підтверджено.

ОСОБА_1 в установлений ст. 1270 ЦК України
строк подала нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, заведено спадкову
справу № 82/2011 до майна померлого.

05 лютого 2014 року державний нотаріус
Третьої донецької державної
нотаріальної контори Сабардіна О.Б.
відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
смерті її брата ОСОБА_3 з тих підстав, що
спірний житловий будинок не
зареєстрований в органах державної
реєстрації (ас. 19).

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України
право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 01
липня 2004 року "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких .

Судами встановлено, що спірний
житловий будинок був збудований у 1956
році.

У 1956 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі - Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-II, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі - Постанова від
26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року, кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Крім того, поза увагою суду
залишилось, що порядок оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна, на які відсутні акти прийняття
їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється:

- по об'єктах, що збудовані до 05 серпня
1992 року, тобто до прийняття постанови
Кабінету міністрів України від 05
серпня 1992 року № 449, якою встановлено
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, при
їх реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі), що складається БТІ.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, за наявності
відповідних доказів судами може
визнаватися право власності в порядку
спадкування на спірні будинки,
збудовані до 05 серпня 1992 року, на які
спадкодавцем не було отримано
правовстановлюючі документи.

Як вбачається з матеріалів
справи, житловий будинок був
побудований у 1956 році, на будинок
складено технічний паспорт. Під час
технічної інвентаризації
господарсько-побутові будівлі та
споруди у домоволодінні не були
відображені в матеріалах
інвентаризації як самовільні (ас.11-14).
Згідно зі звітом № 09/04-1 від 09 квітня 2014
року, житловий будинок відповідає
вимогам Державних будівельних норм (ас.
53-56).

Не можна погодитись з висновком
суду, що позивачем не доведено факт
прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті
батька ОСОБА_4

Статтею 549 ЦК Української РСР від
18 липня 1963 року, який був чинним на час
відкриття спадщини внаслідок смерті
ОСОБА_4, передбачалось, що спадкоємець
прийняв спадщину, якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

З копії домової книги, яка
знаходиться у спадковій справі № 82/2011
до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_3, видно, що останній постійно
проживав у спірному будинку до і після
смерті батька. Факт його постійного
проживання також підтверджується
довідкою № 68 від 13 лютого 2014 року.

Отже, ОСОБА_3 фактично прийняв
спадщину, яка відкрилась внаслідок
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року батька ОСОБА_4

Суд першої інстанції належним
чином не перевірив ці обставини і
дійшов помилкового висновку про
недоведеність прийняття спадщини
братом позивачки після смерті ОСОБА_4

Ураховуючи, що суд першої
інстанції при вирішенні справи неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, порушив норми
матеріального та процесуального права,
апеляційний суд відповідно до вимог пп.
1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує
оскаржене рішення і ухвалює нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.307 ч.1 п. 2, ст.ст.309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє ОСОБА_2, задовольнити.

Рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 02 квітня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, на спадкове майно, яке
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 56,6 кв. метрів
та жилою площею 37,6 кв. метрів, з
господарськими спорудами та будівлями.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили рішенням апеляційного
суду безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді