інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/2201/14 Доповідач у 2
інстанції Волохов Категорія 50
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О.,
Мельника Я.С.,

при секретарі Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 7 лютого 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_1 до Лінійного
відділу в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС
України в Київській області,
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль», треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Interavia», головне
управління Державної Казначейської
служби України в Київській області про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
заробітної плати та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до Лінійного
відділу в аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС
України в Київській області,
Державного підприємства «Міжнародний
аеропорт «Бориспіль», треті особи:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Interavia», головне
управління Державної Казначейської
служби України в Київській області про
зобов'язання вчинити дії, стягнення
заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог, позивач посилався на те, що
працює в Товаристві з обмеженою
відповідальністю «Interavia» на посаді
вантажника Групи вантажників -
комплектувальників багажу Дирекції з
наземного обслуговування з 14.10.2012 року
на підставі безстрокового трудового
договору. Його основними обов'язками є
завантажувальні та розвантажувальні
роботи багажу авіапасажирів
повітряних суден.

Позивач вказував, що його місцем роботи
є перон Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» -
режимна зона, доступ до якого
контролюється технічними засобами і
здійснюється за допомогою спеціальних
перепусток, проте з 01.10.2013 року вказана
перепустка позивача була заблокована,
в результаті чого, останній не змін
потрапити на своє робоче місце.

Підставою блокування була інформація
про притягнення позивача у минулому до
адміністративної відповідальності.

Посилаючись на те, що дії відповідачів
не відповідають нормам законодавства
та грубо порушують його права, позивач
просив суд першої інстанції
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі та солідарно стягнути з
Лінійного відділу в аеропорту
«Бориспіль» ГУ МВС України в Київській
області та Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на
його користь заробіток у розмірі 14 145
грн. 98 коп. за жовтень 2013 року - листопад
2013 троку, а також 2 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 7 лютого 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити по
справі нове рішення, яким задовольнити
його позовні вимоги в повному обсязі, з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального та
процесуального права, а також з підстав
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідності висновків суду
фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді - доповідача, дослідивши
матеріали цивільної справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дійшла висновку про те, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно ч. І ст.16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач перебуває у трудових
відносинах з Товариством з обмеженою
відповідальністю «Interavia» з 01.04.2011 року
на посаді водія - вантажника (а.с. 21- 29).

Також судом першої інстанції
встановлено, що місцем роботи ОСОБА_1 є
перон Державного підприємства
«Міжнародний аеропорт «Бориспіль» -
режимна зона, доступ до якого
контролюється технічними засобами і
здійснюється за допомогою спеціальних
перепусток, проте з 01.10.2013 року вказана
перепустка позивача була заблокована,
в результаті чого, останній не змін
потрапити на своє робоче місце.

З 01.10.2013 року перепустка позивача була
заблокована і останній не міг
потрапити на своє робоче місце. При
зверненні до керівництва Товариства з
обмеженою відповідальністю «Interavia»
позивачу було повідомлено, що
перепустка заблокована відповідними
підрозділами ДП МА «Бориспіль» на
підставі рекомендації ЛВ в а/п
«Бориспіль» ГУ МВС України в Київській
області на підставі інформації про
притягнення його до кримінальної
відповідальності.

У відповідності до п.6 розділу ІІІ
Закону України «Про державну програму
авіаційної безпеки цивільної авіації»
жодна особа або транспортний засіб не
може увійти або заїхати в
контрольовану, стерильну зони та зону
обмеженого доступу без перепустки.

Пункт 9 Закону визначає, що
Міністерство внутрішніх справ України
забезпечує керівництво лінійними
підрозділами органів внутрішніх справ
в аеропортах і координацію їх
діяльності щодо забезпечення безпеки
цивільної авіації, громадян,
громадського порядку, запобігання,
виявлення і припинення злочинів на
об'єктах авіаційних суб'єктів та на
прилеглій території, зокрема виявлення
осіб, які можуть становити загрозу для
цивільної авіації, та контроль за
ситуацією в разі виникнення
правопорушень і надзвичайних ситуацій.

В ДП МА «Бориспіль» на підставі даного
Закону розроблена Програма авіаційної
безпеки, якою визначаються заходи щодо
захисту пасажирів, членів екіпажу,
багажу, вантажу, кур'єрських і поштових
відправлень, бортових припасів,
наземного персоналу, повітряного судна
та служб забезпечення діяльності
експлуатанта від актів незаконного
втручання та обов'язкова до виконання
фізичними і юридичними особами.

Колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції вірно
встановив характер спірних
правовідносин та прийшов до
обґрунтованого висновку, що невірним є
застосування при вирішенні вказаного
спору норм трудового законодавства на
які посилається ОСОБА_1, оскільки
останній не перебував в трудових
відносинах ніз Лінійним відділом в
аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в
Київській області , ні з ДП МА
«Бориспіль».

Як вбачається зі змісту довідок
пошукової системи «Армор», позивач
неодноразово був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
насильство в сім'ї та розпиття спиртих
напоїв на території ДП МА «Бориспіль»,
а тому колегія суддів приходить до
висновку, що Лінійний відділ в
аеропорту «Бориспіль» ГУ МВС України в
Київській області діяв у відповідності
до наданих законом повноважень по
попередженню злочинів і правопорушень
так як характеристика позивача не дає
останньому права для роботи в режимній
зоні на вказаній посаді.

Зважаючи на викладене, оскільки
позивач не перебуває в трудових
відносинах з відповідачами по справі,
суд першої інстанції також
обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у
задоволенні заявлених позовних вимог
про стягнення середнього заробітку, а
також моральної шкоди, оскільки
позивач не перебуває в трудових
відносинах з відповідачами.

Інших вагомих, достовірних та
достатніх доводів, які б містили
інформацію щодо предмета доказування і
спростовували висновки суду першої
інстанції та впливали на законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1 та зміст
оскаржуваного рішення не дають підстав
для висновку, що судом першої інстанції
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які відповідно до ст. 309 ЦПК
України могли б бути підставою для його
скасування.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів
Апеляційного суду Київської області,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 7 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: