Справа № 359/9149/13-ц
Головуючий у І інстанції Чирка
С.С.Провадження № 22-ц/780/2592/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 47
УХВАЛА

Іменем України

15 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 27 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання батьківства, стягнення
аліментів на утримання дитини.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що із 17
березня 2008 року по 17 липня 2012 року вони
із відповідачем перебували у фактичних
шлюбних відносинах. Від даного шлюбу,
ІНФОРМАЦІЯ_3 року у них народилась
дитина - дочка ОСОБА_4.

Під час вагітності відповідач
піклувався про ОСОБА_2, радів появі
майбутньої дитини, всіляко підтримував
позивача.

Відповідач фактично визнавав себе
батьком дитини, однак спільної заяви до
органів РАГС про реєстрацію дитини
подавати не бажав.

У 2012 році стосунки з відповідачем
погіршились, вони перестали проживати
разом, дитина залишилась проживати із
позивачем, відповідач перестав
надавати допомогу, і вона змушена була
утримувати дитину самостійно. Крім
того, як зазначає позивач, у неї ще двоє
дітей - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач має невелику заробітну плату,
інших доходів не має. Добровільно
відповідач допомоги не бажає надавати,
ухиляється від виховання, утримання
дитини.

Позивач просила визнати батьківство
ОСОБА_3 відносно дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, стягнути аліменти
на утримання дитини в розмірі 1 200 грн.
щомісячно до її повноліття.

В подальшому позивач збільшила позовні
вимоги, просила стягнути з відповідача
аліменти на утримання дитини за
минулий час, починаючи із 18 липня 2012
року по 16 вересня 2013 року в сумі
15 600 грн., витрати за проведення
експертизи в сумі 3 158 грн.,
судовий збір в сумі 114,70 грн.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 лютого 2014 року позов задоволений
частково. Визнано батьківство ОСОБА_3,
відносно дитини ОСОБА_4., ІНФОРМАЦІЯ_3,
стягнуто аліменти на утримання дитини
щомісячно в розмірі 14 частини доходу
(заробітку), але не менше 30%
мінімального прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи із
17 вересня 2013 року і до досягнення
дитиною повноліття, стягнуто судові
витрати - за проведення експертизи - 3
158,40 грн., судовий збір - 114,70 грн., в дохід
держави стягнуто 229,40 грн. судового
збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення аліментів за минулий час
в розмірі 15 600 грн., посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким позов в цій частині
задовольнити В апеляційній скарзі
зазначала, що суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, зокрема суд першої
інстанції не розглянув клопотання про
допит свідків, чим позбавив позивача
можливості реалізувати свої права
щодо доказування правомірності
стягнення аліментів за минулий час. В
іншій частині рішення не оскаржене.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу
України аліменти на дитину
присуджуються за рішенням суду від дня
пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути
присуджені, якщо позивач подасть суду
докази того, що він вживав заходів щодо
одержання аліментів з відповідача, але
не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням
останнього від їх сплати. У цьому разі
суд може присудити аліменти за минулий
час, але не більш як за три роки.

За змістом даної статті, для
задоволення такої вимоги ( аліменти за
минулий час) позивачеві слід
насамперед довести, що він вживав
заходів щодо добровільної сплати
аліментів ( звертався до керівника
підприємства, де працює відповідач, чи
до його батьків з проханням вплинути на
нього, направляв йому листи, тощо). Крім
цього, має бути доведено, що відповідач
ухилявся від сплати аліментів.

Суд відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України вірно не взяв до уваги доводів
позивача про те, що вона вживала
відповідних заходів для одержання
аліментів із відповідача, а останній
ухилявся від їх сплати, оскільки таких
доказів відповідно до ст.ст. 57- 60 ЦПК
України позивач суду не надала, і
дійшов вірного висновку про відмову у
задоволенні вимог про стягнення
аліментів за минулий час. Посилання на
ту обставину, що суд відмовив у
задоволенні клопотання про допит
свідків, тим самим позбавив позивача
можливості довести свої вимоги про
стягнення аліментів за минулий час, є
безпідставними, оскільки відповідно до
ст. 59 ЦПК України такі доказі не є
допустимими. До апеляційній скарги
ОСОБА_2 додала клопотання про допит
свідків на підтвердження факту її
спільного проживання із ОСОБА_3,
визнання відповідачем батьківства
щодо ОСОБА_4, проте рішення в цій
частині позивач ОСОБА_2 не оскаржувала,
тому дані факти не підлягають
перевірці.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги (щодо скасування рішення в
частині відмови у задоволенні позову
про стягнення аліментів за минулий час)
та вимог заявлених у суді першої
інстанції в цій частині, відповідно до
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає рішення законним та
обґрунтованим, постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам справи, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 27 лютого 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: