22-ц/772/1218/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Воробйов В. В.Категорія: 70
Доповідач: Стадник І. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтка Ю.Б., Голоти Л.О.,

при секретарі Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 14 лютого 2014 року у справі за
заявою Вінницької міської ради про
визнання спадщини відумерлою,-

встановила:

В листопаді 2013 року Вінницька міська
рада звернулась до суду із заявою про
визнання спадщини відумерлою,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниці помер ОСОБА_4,
якому на праві власності належала
квартира АДРЕСА_1.

Оскільки наявність або відсутність
спадкоємців після смерті ОСОБА_4
встановити виявилось неможливим,
посилаючись на ст. 1277 ЦК України
заявник просив передати квартиру
АДРЕСА_1 у власність територіальній
громаді міста в особі Вінницької
міської ради, визнавши її відумерлою
спадиною.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 лютого 2014 року
заяву задоволено. Визнано квартиру
АДРЕСА_1 відумерлою спадиною та
передано її у власність територіальній
громаді міста в особі Вінницької
міської ради.

Відповідно до частини 1 статті 292 ЦПК
України особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду апелянт ОСОБА_2, яка не брала
участі у справі, проте обґрунтувала
вирішення судом питання про її права і
обов'язки, подала апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні заяви.

В судовому засіданні представник
апелянта - адвокат ОСОБА_5 вимоги
апеляційної скарги підтримала на
умовах, викладених у ній, і просила
задовольнити.

Представник позивача Вінницької
міської ради в судове засідання не
з'явилася, подала суду заяву про
розгляд справи в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника апелянта,
вивчивши матеріали справи і
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити, а рішення
суду першої інстанції - скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову з наступних
підстав.

Згідно з статтею 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до статті 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити і
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Статтею 212 ЦПК України встановлено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає. Суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, вважав
встановленими обставини, які мають
значення для справи, проте не були
доведеними, прийшов до висновків, які
не відповідають дійсним обставинам
справи, що призвело до порушення і
неправильного застосування норм
матеріального і процесуального права,
та є підставою для скасування рішення з
наступних підстав.

Так судом першої інстанції
встановлено, що згідно інформаційної
довідки КП «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» №2486
квартира АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва
про право власності належить ОСОБА_4
(а.с.7-9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що в
Книзі реєстрації смертей зроблено
відповідний актовий запис №15 (а.с.6).

Задовольняючи заяву суд першої
інстанції виходив із того, що після
смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не
звертались до нотаріальних контор із
заявами про прийняття спадщини та
спадкова справа не формувалась.

Проте такий висновок суду зроблений
передчасно й погодитись з ним не можна.

Так, згідно з статтею 1277 ЦК України у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України заява
про визнання спадщини відумерлою у
випадках, встановлених Цивільним
кодексом України, подається до суду
органом місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини.

Отже, законодавство визначає умови за
яких спадщина може бути визнана судом
відумерлою, а також порядок визнання
спадщини відумерлою, зокрема орган, що
вправі звертатися до суду з
відповідною заявою.

Як вбачається із змісту заяви
Вінницької міської ради, після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
сплинуло понад чотири роки, спадкоємці
про себе не заявили та спадщину не
прийняли.

Відповідно до статті 235 ЦПК України під
час розгляду справ окремого
провадження суд зобов'язаний
роз'яснити особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки, сприяти у
здійсненні та охороні гарантованих
Конституцією і законами України прав,
свобод чи інтересів фізичних або
юридичних осіб, вживати заходів щодо
всебічного, повного і об'єктивного
з'ясування обставин справи.

Вирішуючи питання щодо визнання
спадщини відумерлою суд першої
інстанції обмежився лише довідкою
Першої вінницької державної
нотаріальної контори від 23.01.2014 року №
216/01-16,відповідно до якої спадкоємці
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до
нотаріальних контор після його смерті
не звертались, спадкова справа не
заводилась (а.с. 30).

При цьому в порушення вимог статті 214
ЦПК України суд належним чином не
визначився із колом спадкоємців та не
перевірив, хто проживав разом із ОСОБА_4
на момент його смерті, не з'ясував місце
відкриття спадщини і чи дійсно
відсутні спадкоємці як за законом так і
за заповітом.

Водночас із матеріалів, доданих до
апеляційної скарги,вбачається, що
рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 18.02.2014 року, яке
набуло законної сили 28.02.2014 року,
встановлено факт того, що місцем
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є
АДРЕСА_4 (а.с.53-54).

Ухвалюючи дане рішення суд виходив з
того, що з 2006 року ОСОБА_4 проживав разом
із рідною сестрою ОСОБА_2 у її будинку в
с. Гущинці Калинівського району до дня
своєї смерті і вона є єдиною
спадкоємицею другої черги за законом.

Згідно з частиною 3 статті 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, після смерті ОСОБА_4 залишилася
спадкоємець другої черги, а саме
ОСОБА_2, яка за наявності інших
передбачених законом умов може
вважатися такою, що прийняла спадщину,
так як проживала зі спадкодавцем на
момент її відкриття.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦПК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Крім того, оскільки встановленим
судовим рішення місцем відкриття
спадщини є АДРЕСА_4, Вінницька міська
рада не є тим органом місцевого
самоврядування, який відповідно до ст.
1277 ЦК України, ст. 274 ЦПК України має
право подавати до суду заяву про
визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
задовольняючи заяву Вінницької
міської ради суд першої інстанції
незаконно визнав квартиру АДРЕСА_1
відумерлою спадиною, чим порушив права
спадкоємця другої черги ОСОБА_2

Неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи і порушення норм
матеріального і процесуального права
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні заяви.

Керуючись ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви Вінницької міської
ради про визнання квартири АДРЕСА_1
відумерлою спадщиною - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте
протягом двадцяти днів з цього часу
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/
Стадник І.М.Судді: З оригіналом вірно:
Суддя апеляційного суду
/підпис/ Войтко Ю.Б. /підпис/
Голота Л.О. Стадник
І.М.