РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3289/14-ц

пр. № 2/759/2476/14

12 травня 2014 року
м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді
Миколаєць І.Ю.

при секретарі
Руденко Ю.Ф.

за участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідачів
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про вселення
та усунення перешкод у користуванні
квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом у якому
просить усунути перешкоди у
користуванні спільною частковою
власністю шляхом вселення його у
квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що він та відповідачі
є співвласниками спірної квартири, та
оскільки його частка в квартирі є
незначною, а саме 1/6 частина квартири,
він звертався з проханням до
відповідачів про виплату йому грошової
компенсації, в результаті чого до згоди
сторони не дійшли. Оскільки на даний
час у позивача не має іншого місця
проживання, він звернувся до суду за
захистом своїх прав на підставі ст. 122
ЦПК України, ст.ст. 355, 356, 357, 358, 386, 392 ЦК
України та ст.ст. 150, 155 ЖК України.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав, просив їх
задовольнити в повному обсязі та
пояснив, що підставою його звернення до
суду є те, що в зв'язку з неприязними
відносинами що склались у нього в сім'ї,
він змушений проживати окремо, а іншого
житла крім спірної квартири у нього не
має.

Представник позивача просила
задовольнити позовні вимоги
посилаючись на те, що ОСОБА_1 є
власником 1/6 частини квартири та має
право як співвласник спільної
часткової власності користуватись,
володіти та розпоряджатись своєю
частиною власності.

ОСОБА_3 проти задоволення позову
заперечувала посилаючись на те, що
позивач є власником незначної частини
квартири, яка не відповідає навіть за
розмірами найменшої кімнати, а тому
його вселення є неможливим.

Представник відповідачів ОСОБА_4 також
заперечував проти задоволення
позовних вимог обгрунтовуючи це тим, що
перед тим, як надати у користування
позивачу відповідну частину квартири,
необхідно виділити її в натурі. Також
вказує, що позивачем не було
запропоновано іншим співвласникам
квартири компенсувати його частину
квартири, а у позовних вимогах не
зазначено, до якої саме кімнати його
необхідно вселити.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом,
виданого 23.12.2004 року державним
нотаріусом Дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори
Основенко Л.М., ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є
спадкоємцями в рівних частинах
спадкового майна, що складається із 1/3
частини квартири АДРЕСА_1. (а.с. 8). Право
власності на належну позивачу 1/6
частину вищезазначеної квартири
зареєстровано в КП «Бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на нерухоме майно» за № 6212
від 04.02.2005 року.

Таким чином, власниками квартири
АДРЕСА_1 є: згідно вищезазначеного
свідоцтва про право на спадщину за
законом ОСОБА_1 - 1/6 частини; ОСОБА_5 - 1/6
частина; інші частки належать за
поясненнями сторін ОСОБА_3 - 1/3 частина
та ОСОБА_5 - 1/3 частина.

На даний час згідно довідки № 816 від
13.11.2013 року Комунального підприємства
«Дирекція з утримання та
обслуговування житлового фонду
Святошинського району м. Києва» в
спірній квартирі, яка складається з
трьох кімнат житлової площі 42,8 кв. м.,
зареєстрована ОСОБА_5 з 11.02.1965 року (а.с.
9).

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмеженій у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Як пояснив у судовому засіданні
позивач ОСОБА_1, у зв'язку із складними
стосунками, які склались в його сім'ї,
він має намір проживати окремо, а саме у
спірній квартирі. Але у зв'язку із
неприязними відносинами, які склались
між позивачем та відповідачами,
останні перешкоджають позивачу
користуватися даною квартирою не
надаючи доступу до неї. Факт
неприязних стосунків підтверджує
заявою ОСОБА_5 до Начальника РВ ВС
Святошинського району м. Києва від
21.10.2004 року (а.с. 32), відповіддю
начальника Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Миколайця А.П. на лист
ОСОБА_5 від 23.11.2004року (а.с. 33), відповіддю
начальника Святошинського РУ ГУ МВС
України в м. Києві Гладика Ю.Т. від 18.11.2013
року (а.с. 34).

Виходячи із вищезазначених норм
Закону, позивач як співвласник
квартири має рівне з відповідачами
право володіти, користуватися та
розпоряджатися своєю власністю. Проте
останні не надаючи доступу до квартири
порушують право власності позивача.
Реалізація такого права власності не
може бути обмежена необхідністю
встановлення конкретного порядку
користування, або виділенням в натурі
майна, що належить його власнику.

Враховуючи вищевикладене та
встановлені обставини порушення
відповідачами права власності
позивача, що полягають у перешкодах
вільного користування квартирою
АДРЕСА_1 на власний розсуд, суд вважає
позов обґрунтованим та таким, що
підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 9, 64, 65 Житлового
Кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 179, 209, 292,
294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про
вселення та усунення перешкод у
користуванні квартирою, задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні
спільною частковою власністю шляхом
вселення ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: