інстанції Протасова О.М.Провадження №
22-ц/780/2660/14 Доповідач у 2
інстанції СліпченкоКатегорія 49
УХВАЛА

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого Сліпченка О.І.,

суддів Іванової І.В., Олійника В.І.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 21 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах дітей
Білоцерківської міської ради
Київської області про позбавлення
батьківських прав ,-

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, вислухавши
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В липні 2013 р. позивач звернулась до суду
з позовом до відповідача про
позбавлення його батьківських прав
щодо сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зазначивши, що після розірвання шлюбу
відповідач з ними не проживає,
вихованням сина не займається, дитиною
не цікавиться, про його здоров'я,
загальний та психічний розвиток не
піклується, стягнуті за рішенням суду
аліменти не сплачує.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2014 року відмовлено в
задоволенні позову .

У своїй апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати в
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове, яким задоволити
позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без зміни, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.Не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише з
формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Постановляючи рішення та відмовляючи в
задоволені позову, місцевий суд
виходив з того, що хоча відповідач
недостатньою мірою виконував свої
батьківські обов'язки щодо сина, однак
доказів того, що він ухилявся від їх
виконання, позивач суду не наддав, тому
вважав за недоцільне застосовувати до
відповідача такий крайній захід
впливу, як позбавлення батьківських
прав.

З висновками місцевого суду
погоджується і колегія суддів з таких
підстав.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати,
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов"язків по вихованню дитини.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30.03.07
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя; не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та духовних
цінностей; не сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти (п.16 зазначеної постанови
Пленуму).

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач є батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 16.09.2011 р., на
утримання сина з відповідача стягнуті
аліменти. Згідно з довідкою державної
виконавчої служби, заборгованість
відповідача по аліментах становить 12 900
грн. Посилаючись на наведене, Служба у
справах дітей вважала доцільним
позбавити відповідача батьківських
прав щодо сина ОСОБА_4. Суд першої
інстанції визнав цей висновок
однобічним, оскільки засідання
проходило без урахування позиції
батька та у його відсутності.

Згідно з довідками навчальних установ,
під час навчання сина відповідач
батьківські збори не відвідував,
навчанням і вихованням сина не
цікавився.

Як пояснила позивач, повідомляти
відповідача про перевід сина зі школи
№11 до школи №21 вона не вважала за
потрібне, тому суд не вважає
невідвідування школи в поточному
навчальному році обставиною, яка
свідчить про винну поведінку
відповідача.

Свідок ОСОБА_5 хоч і показав суду, що
матеріальної допомоги батько майже не
надає, однак повідомив, що неодноразово
бачив, як він відвідував сина в школі
№11, у минулому році водив до цирку та в
кафе, подарував машинку.

З урахуванням наведених норм та
встановлених обставин суд вважає, що
відповідач недостатньою мірою
виконував свої батьківські обов'язки
щодо сина, однак доказів того, що він
ухилявся від їх виконання, позивач суду
не надав.

Доказів, які б підтверджували, що
відповідач ухилявся від виконання
батьківських обов'язків, позивачем
суду надано не було, що є її обов'язком в
силу вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
відповідно до якої кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Тому,
враховуючи положення п.18 вказаної вище
постанови, а також статті 6
Європейської конвенції про здійснення
прав дітей, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
недоцільність застосовувати до
відповідача такий крайній захід
впливу, як позбавлення батьківських
прав та попередив відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання та утримання сина.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставне неврахування судом
першої інстанції висновку Служби у
справах дітей Білоцерківської міської
ради Київської області №80 від 16.01.2014
року про доцільність позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
законності та обґрунтованості
ухваленого судом рішення не
спростовують, оскільки відповідно до ч.
6 ст. 19 СК України суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини, що має місце в даній ситуації.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відхилення висновку
Служби у справах дітей Білоцерківської
міської ради Київської області №80 від
16.01.2014 року про доцільність позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
як недостатньо обґрунтованого,
оскільки засідання проходило без
урахування позиції батька та у його
відсутності, та такого, що суперечить
інтересам дитини.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що висновки суду першої
інстанції відповідають встановленим в
судовому засіданні обставинам справи і
нормам матеріального та
процесуального права.

Інших доводів, які спростовували б
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення
апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої
інстанції повно і всебічно з'ясовані
всі обставини справи, доказам дана
належна правова оцінка, а постановлене
рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 21 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: