22-ц/772/1576/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Вохмінова О. С.Категорія:
23Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінни-цької
області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника
відповідачки-позивачки, апелянтки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника
позивача-відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
зобов'язанання повернути отримане за
нікчемним

правочином майно,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання дійсними договорів
оренди транспортного засобу,
додаткових угод до них,

за апеляційною скаргою
відповідачки-позивачки ОСОБА_2 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014
року,

В С Т А Н О В
И Л А:

20 листопада 2013 року ОСОБА_4 звернувся
у Вінницький міський суд Вінницької
області з позовом до ОСОБА_2 про
зобов'язання повернути отримане за
нікчемним правочином майно ( а. с. 1-2 ),
мотивуючи його тим, що 06 грудня 2010 року
він уклав з ОСОБА_2 договір № 112/06-03/ 2.3
оренди належ-ного йому на праві
власності автомобіля ВАЗ 21112, 2006 року
випуску, держав-ний номер НОМЕР_1.
Додатковою угодою № 1 до цього договору
передбачалася безоплатна передача
ОСОБА_2 предмета оренди у разі виплати
нею всієї вар-тості автомобіля.
Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 травня 2013
року, що набрало законної сили, у позові
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання права
власності на автомобіль відмовлено,
але цим рішенням встановлено факт
нікчемності договору оренди
транспортного засобу через
недотримання його сторонами під час
укладення угоди відповідної форми:
договір не був нотаріально
посвідчений. У зв'язку з нікчемністю
правочину пози-вач просив суд
застосувати його наслідки та
зобов'язати ОСОБА_2 передати йому як
власнику належний на праві власності
транспортний засіб, комплект клю-чів до
нього, свідоцтво про реєстрацію
автомобіля в органах ДАІ.

11 лютого 2014 року ОСОБА_2 подала в суд
зустрічний позов до ОСОБА_4 про
визнання дійсними договорів оренди
автомобіля ВАЗ 21112, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, 2006 року
випуску, додаткових угод до них,
укладених між сторонами у справі ( а. с.
52-56 ), посилаючись на те, з 2007 року
постійно користується спірним
транспортним засобом на умовах
домов-леності із ОСОБА_4 про придбання
машини у власність. Оплата вар-тості
автомобіля здійснювалася щомісячно на
виконання умов додаткових угод до
систематично переукладуваних
договорів оренди цього транспортного
засобу: від 04.12.2007 року, 10.12.2008 року,
08.12.2009 року, 06.12.2010 року. Вартість машини
станом на 18.01.2011 року ОСОБА_2 виплатила
повністю, виконавши взяті на себе
договірні зобов'язання. Проте ОСОБА_4
право власності на автомобіль на неї не
переоформив, натомість почав вживати
заходів для повер-нення машини. У 2013
році з'ясувався факт перебування з 2006
року спірного автомобіля в заставі ПАТ
«Мегабанк» у зв'язку з отриманням
ОСОБА_4 кредиту в доларах США для його
придбання. Посилаючись на дотримання
сторонами договорів оренди автомобіля
всіх істотних умов, на норми статті 220
ЦК України, ОСОБА_2 просила суд її позов
задовольнити.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 25 лютого 2014 року
( а. с. 90 ) взаємні позови обох сторін
об'єднані в одне провадження з
присвоєнням справі номера 127/28096/13ц.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 12 березня 2014
року ( а. с.102 ) до участі в даній справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
на стороні первісного позивача
залучено ПАТ «Мегабанк».

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
первісний позов задоволений.
Застосовано наслідки нікчемного
договору оренди транспортного засобу
від 06.12.2010 року № 112/06-03/2.3, зобов'язано
ОСОБА_2 передати ОСОБА_4 легковий
автомобіль ВАЗ 21112, 2006 року випуску,
кузов НОМЕР_2, державний номер НОМЕР_1,
комплект ключів від нього і свідоцтво
про реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3, видане Вінницьким МРЕВ ВДАІ
УМВС України у Вінницькій облас-ті.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
судовий збір в сумі 403,00 гривні. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про визнання договорів
дійсними - відмовлено ( а. с. 121-124 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
у справі, відповідачка ОСОБА_2 ос-каржує
його в апеляційному порядку, просить
скасувати дане рішення суду пер-шої
інстанції, ухвалити нове рішення про
відмову у позові ОСОБА_4 та задоволення
її власного зустрічного позову.
Апелянтка вважає оскаржуване судове
рішення однобічним, необгрунтованим,
незаконним, ухваленим з пору-шенням,
неправильним застосуванням норм
матеріального і процесуального пра-ва;
суд всебічно, повно та об'єктивно не
оцінив докази у справі, їх достатність
та взаємний зв'язок в сукупності. На
думку ОСОБА_2 судом не застосовано
закон, що підлягав до застосування,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, не грунтуються на
вимогах закону ( а. с. 128-130 ).

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні первісного
позивача ПАТ «Мегабанк» Руснак В.О.
вважає оскаржуване рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим, а
доводи скарги безпідставними, тому
подав апеляційному суду письмову заяву
з клопо-танням про вирішення спору у
його відсутності, просить у
задоволенні апеляцій-ної скарги ОСОБА_2
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення і заперечення на апеляційну
скаргу представників сторін у справі,
дослідивши матеріали останньої,
проаналізувавши в сукупності докази,
наявні в справі, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухва-лене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про
повернення майна, отриманого за
нікчемним правочином, відмовляючи у
позові ОСОБА_2 про визнання дійсними
договорів оренди транспортного засобу,
додаткових угод до них, суд першої
інстанції керувався нормами статей 220,
640, 799 ЦК України, виходив з того, що
договір оренди транспортного засобу
від 06 грудня 2010 року між ФОП ОСОБА_4 та
фізичною особою ОСОБА_2 є нікчемним.

Відповідні обставини встановлені
рішенням Вінницького міського суду
Вінни-цької області від 14.05.2013 року, що
набрало законної сили згідно ухвали
апеля-ційного суду Вінницької області
від 13.06.2013 року ( а. с. 13-16 ). На підставі ч.
3 ст. 61 ЦПК України дані обставини у
справі доказуванню не підлягають.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі 04.12.2007 року, 10.12.2008 року, 08.12.2009
року, 06.12.2010 року укладалися договори
оренди автомобіля ВАЗ 21112, 2006 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, до
договорів уклада-лися додаткові угоди
як невід'ємні їх частини, автомобіль
передавався орендареві ОСОБА_2
відповідними актами прийому-передачі.

Враховуючи, що всі договори оренди
транспортного засобу в порушення
ви-мог ч. 2 ст. 799 ЦК України укладалися
між суб'єктом підприємницької
діяльності та фізичною особою у
простій письмовій формі, то згідно ст.
220 ЦК України вони є нікчемними.

Суд прийшов до висновку, що обидві
сторони у справі не вчиняли дій,
спрямо-ваних на нотаріальне
посвідчення договорів оренди
автомобіля, оскільки їм було відомо, що
він за договором застави майна від
27.11.2006 року ( а. с. 96-99 ), укла-деним ОСОБА_4
з ПАТ «Мегабанк», придбаний позивачем
за кредитні кошти та переданий в
заставу банку, про що зроблена особлива
відмітка у свідоц-тві про реєстрацію
транспортного засобу ( а. с. 4 ). Як
заставодавець, ОСОБА_4 був обмежений у
праві власника розпоряджатися
заставленим майном, оскільки п.п. 2.1.1
договору застави вчинення будь-яких
правочинів з предметом застави
заставодавець може здійснювати лише
після попереднього дозволу
заста-водержателя ( банку ). Такого
дозволу ПАТ «Мегабанк» не надавав.

Більше того, колегія суддів звертає
увагу на існування рішення
Замостянсько-го районного суду м.
Вінниці від 19 вересня 2012 року ( а. с. 112-113
), що набрало законної сили, яким
задоволений позов ПАТ «Мегабанк» до
ОСОБА_4 та в рахунок погашення
заборгованості перед банком за
кредитним договором звернуто
стягнення на предмет застави, спірний
автомобіль у даній справі, шля-хом
продажу банком цього транспортного
засобу в порядку, передбаченому
дого-вором застави та Законом України
«Про заставу» з правом укладення від
імені ОСОБА_4 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою будь-якою
особою покупцем та з наданням банкові
всіх повноважень продавця, необхідних
для здійснення такого продажу.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що за викладених об'єктивних
та фактичних обставин у справі
зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання
дій-сними договорів оренди автомобіля,
додаткових угод до них, задоволенню не
підлягає. Суд встановив дійсні,
фактичні обставини справи, перевірив
їх доказа-ми, які оцінив в порядку ст. 212
ЦПК України, правильно визначив спірні
право-відносини та застосував ті норми
матеріального права, що їх регулюють, і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні зустрічного
позову, оскільки як позивачка ОСОБА_2 не
навела підстав та не надала доказів для
визнання угод дійсними.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що
у разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на мо-мент відшкодування.

Враховуючи, що спірний автомобіль
ВАЗ 21112, 2006 року випуску, держав-ний
номер НОМЕР_1, комплект ключів та
свідоцтво про державну реєстрацію
НОМЕР_3 знаходяться у ОСОБА_2, дані речі
підлягають поверненню влас-нику
внаслідок нікчемності договору оренди
автомобіля.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна до-вести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
запере-чень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 статті 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відпо-відно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоря-джається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Згідно частини 1 статті
303 цього Кодексу під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеля-ційний суд перевіряє законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильних висновків суду першої
інс- танції, викладених в оскаржуваному
рішенні, не заслуговують на увагу.

Правильним, безпомилковим є висновок
суду з приводу безпідставності
поси-лання відповідачки-позивачки на
факт пропуску ОСОБА_4 строку по-зовної
давності в частині обгрунтування
вимоги з повернення автомобіля
нікчем-ністю правочину. В даному
випадку позовна давність не може бути
застосована, оскільки йдеться лише про
наслідки такого правочину.

Обставинам мотивам виплати
власникові вартості спірного рухомого
майна да-на оцінка судовим рішенням від
14.05.2013 року, що набрало законної сили ( а.
с.13-16 ).

Ризик укладення нікчемних
правочинів між сторонами у даній
цивільній справі несе виключного
орендар ОСОБА_2, якій було відомо про
заставу автомобіля, а побудова нею
відносин з орендодавцем на довірливих
стосунках не може бути підставою для
задоволення заявлених нею в суд вимог.

Інших мотивів апеляційної скарги, що
потребували б уваги, немає.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що
апеляційний суд відхиляє апеляцій-ну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухва-лив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 07
квітня 2014 року рішення у даній справі,
встановив дійсні правовідносини, що
склалися між сторонами, правильно
визна-чив закон, який їх регулює, повно
та всебічно дослідив і оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази. Судом вірно застосовано норми
матеріального права, не порушено вимог
процесуального права. Суд ухвалив
рішення, виходячи з доводів і
заперечень сторін, з врахуванням
принципу їх змагальності та
диспози-тивності цивільного
судочинства. Відповідно до положень ст.
212 ЦПК України судове рішення належним
чином мотивовано, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги судова
колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317,
319, 324, 325 ЦПК Украї- ни, колегія суддів -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 07 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак вона може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізова-ного суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: