Номер провадження 2/489/582/14
РІШЕННЯ

Іменем України

16 травня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя
особа - Ленінський районний відділ у м.
Миколаєві управління державної
міграційної служби України в
Миколаївській області про виселення,

встановив

В грудні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, мотивуючи свої вимоги тим, що
10.06.2010 Ленінським районним судом м.
Миколаєва ухвалене рішення про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 237-14П/2007 від 23.08.2007 в розмірі
165 833.29 грн. з ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь
ПАТ "Мегабанк" та надано право ПАТ
"Мегабанк" здійснити продаж предмету
іпотеки - квартири АДРЕСА_1, яка
належала на праві власності
відповідачам.

17.09.2013 між ПАТ "Мегабанк" та ним було
укладено договір купівлі-продажу
зазначеної квартири, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 за реєстр. № 1013.

В спірній квартирі до її продажу та
після її продажу зареєстровані та
проживають відповідачі, які проживають
в ній без його згоди.

На його неодноразові письмові вимоги
про добровільне звільнення квартири та
зняття з реєстрації відповідачі не
реагують, квартиру не звільняють та до
теперішнього часу самовільно, без
належних правових підстав проживають в
належній йому на праві власності
квартирі.

Посилаючись на викладене, просив суд
висилити відповідачів з належної йому
квартири та зобов'язати Ленінський
районний відділ у м. Миколаєві
управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
зняти відповідачів з реєстрації у
належній йому квартирі.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги підтримав з підстав
викладених у позовній заяві. Просив
позов задовольнити.

Відповідачі в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечували.
Пояснили, що взяли кредит та віддали
кошти ОСОБА_8, однак вона кредит не
повернула, вони також не сплачували
кошти.

Ухвалою суду від 16.05.2014 за заявою
представника позивача вимоги про
зобов"язання зняти відповідачів з
обліку залишено без розгляду.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду
від 10.06.2010 за позовом ПАТ "Мегабанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_8 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та звернення стягнення на предмет
іпотеки, позов задоволено частково.
Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь ПАТ
"Мегабанк" заборгованість за кредитним
договором в розмірі 165 833,29 грн. та
звернено стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, надавши право ПАТ
"Мегабанк" отримати витяг з реєстру
прав власності на вказане нерухоме
майно та право продажу за договором
купівлі-продажу будь якій особі за
найвищою запропонованою ціною (а. с.
10-11).

17.09.2013 між ПАТ "Мегабанк" та ОСОБА_6
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, зазначений договір
посвідчено приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_1 за реєстр. № 1013 та
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності 17.09.2013 (а. с.
5-6; 7).

Згідно з довідкою ЖКП ММР "Південь" від
30.07.2013 за № 2961, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають: ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а. с. 54).

Як зазначає позивачі, в спірній
квартирі до її продажу та після її
продажу зареєстровані та проживають
відповідачі, які проживають в ній без
його згоди. На його неодноразові
письмові вимоги про добровільне
звільнення квартири та зняття з
реєстрації. відповідачі не реагують,
квартиру не звільняють та до
теперішнього часу самовільно, без
належних на то правових підстав
проживають в належній йому на праві
власності квартирі.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Незважаючи на наявність
зареєстрованого права власності на
зазначену квартиру у позивача, а також
норми ст. 317 ЦК України, відповідно до
якої власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном,
відповідачі перешкоджають йому у
користуванні квартирою.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України
встановлює, що правовий режим
власності визначається виключно
законами України. Стаття 321 ЦК України
встановлює непорушність права
власності. Зокрема, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно з положеннями ст.ст. 150, 155 ЖК
України власник житлового будинку має
право використовувати помешкання для
власного проживання та проживання
членів його сім'ї.

Він також вправі використовувати
зазначений об'єкт права власності на
свій розсуд, але в межах повноважень,
визначених цими нормами та ст. 319 ЦК
України.

У випадку порушення його права, не
пов'язаного з позбавленням права
власності, власник має право вимагати
усунення перешкод у користуванні.

В разі коли такі перешкоди полягають у
неправомірному користуванні житлом
власника, або іншим належним йому
приміщенням для цілей проживання,
останній вправі, відповідно до
положень житлового законодавства,
вимагати виселення із належного йому
приміщення.

Відповідачі виступали іпотекодавцями,
в судовому засіданні пояснили, що
знають про рішення про стягнення
заборгованості та про укладення
договору купівлі-продажу квартири
позивачу. На питання суду відповідачі
пояснили, що не звертались з позовом
про визнання недійсним вказаного
договору купівлі-продажу.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що внаслідок відчудження
квартири позивачу іпотекодержателем
від імені відповідачів, право
власності відповідачів на квартиру
припинилося, а тому припинилися і
правомочності, що виникають з права
власності, тобто право володіння та
користування квартирою

Враховуючи те, що відповідачі
проживають в житловому приміщенні, що
належить позивачу без його згоди,
будь-яких угод щодо користування
спірним житлом сторони не укладали,
відповідачі не є членами родини
позивача, тому правових підстав для
продовження проживання відповідачів в
спірному житловому приміщенні немає.

Оскільки вказане житлове приміщення
необхідно позивачу для власного
користування, суд вважає за необхідне
усунути перешкоди в користуванні
власністю позивача шляхом виселення
відповідачів без надання іншого житла
на підставі ч. 3 ст.98 ЖК України.

Відповідно до ст. 109 ЖК України
виселення із займаного житлового
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази долучені до
матеріалів справи щодо їх належності і
допустимості, оцінивши їх в сукупності,
суд дійшов висновку про те, що позов в
частині виселення відповідачів без
надання іншого житлового приміщення
обґрунтований і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з
відповідачів на користь позивача
підлягають стягненню витрати по оплаті
судового збору в сумі 229,40 грн. по - 76,47
грн. з кожного, що були понесені
позивачем у справі і документально
підтверджені.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК
України суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Ленінський
районний відділ у м. Миколаєві
управління державної міграційної
служби України в Миколаївській області
про виселення - задовольнити.

Висилити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 з
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1, без надання іншого житлового
приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідент.
код - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 судовий
збір у розмірі 76,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідент.
код. - НОМЕР_2 на користь ОСОБА_6 судовий
збір у розмірі 76,47 грн.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідент.
код - НОМЕР_3 на користь ОСОБА_6 судовий
збір у розмірі 76,47 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв