Головуючий суду 1 інстанції - Нікітін
Доповідач - Украінцева Л.Д.
Справа № 422/524/14-ц
Провадження № 22ц/782/1437/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі :

головуючого: Украінцевої Л.Д..

суддів: Фарятьєва С.О., Іванової І.П.

при секретарі - Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську апеляційну
скаргу Державного підприємства
«Луганськвугілля» на рішення
Перевальського районного суду
Луганської області від 04 березня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Луганськвугілля» про відшкодування
моральної шкоди внаслідок отримання
професійного захворювання на
виробництві,-

встановила:

Оскарженим рішенням позовні вимоги
було задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства
«Луганськвугілля» на користь ОСОБА_2 8000
(вісім тисяч) гривень в рахунок
відшкодування моральної шкоди
внаслідок отримання професійного
захворювання на виробництві.

Стягнуто з Державного підприємства
«Луганськвугілля» судовий збір в сумі
243 двісті сорок три) гривні 60 коп.,
зарахувавши його до спеціального фонду
Держбюджету України.

Не погодившись із рішенням, Державне
підприємство "Луганськвугілля" подали
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
і матеріального права, просив рішення
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
у задоволені позову відмовити.

Представник відповідача про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення повістки.

Заслухавши доповідача, осіб, яки
з'явилися у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, перевірив
законність та обґрунтованість рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що втрата
професійної працездатності позивача
виникла внаслідок виконання трудових
обов'язків, відшкодування завданої
моральної шкоди передбачено ст. 237-1
КЗпП України. При визначенні розміру
відшкодування суд враховував вимоги
розумності та справедливості.

Зазначений висновок грунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду має бути законним та
обґрунтованим, що означає, що судом
повно та всебічно встановлено
правовідносини між сторонами на
підставі наданих сторонами доказів,
досліджених у встановленому порядку
судом у судовому засіданні, до
встановлених правовідносин
застосовано ті норми матеріального
права, які їх регулюють

Судом першої інстанції вказані вимоги
закону додержано, у відповідності до
вимог ст.ст. 212, 231 ЦПК України були повно
і всебічно досліджені обставини справи
та дана належна оцінка доказам, на які
сторони посилалися в суді першої
інстанції, суд правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини фізичної або юридичної особи, у
випадках встановлених законом.

Згідно ст. 153 КЗпП України, забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган. Умови праці на
робочому місці, безпека технологічних
процесів, машин, механізмів,
устаткування та інших засобів
виробництва, стан засобів колективного
та індивідуального захисту, що
використовуються працівником, а також
санітарно-побутові умови повинні
відповідати вимогам нормативних актів
про охорону праці. Власник або
уповноважений ним орган повинен
впроваджувати сучасні засоби техніки
безпеки, які запобігають виробничому
травматизмові, і забезпечувати
санітарно-гігієнічні умови, що
запобігають виникненню професійних
захворювань працівників.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач працював на ДП
«Луганськвугілля» у період з 19
листопада 1973 року по 14 лютого 1974 року, з
31 липня 1978 року по 27 червня 1983 року з
повним робочим днем під землею та був
звільнений на підставі ст.38 КЗпП
України, а також з 13 березня 1997 року по 03
липня 2000 року з повним робочим днем під
землею та з 03 липня 2000 року переведений
на поверхневі роботи. 13 квітня 2007 року
звільнений на підставі ст.38 КЗпП
України /а.с.5-6/.

Відповідно до копії довідки МСЕК серії
10 AAA № 223977 від 25 вересня 2013 р. позивачу
встановлено 40% ступеню втрати
професіональної працездатності: 20%
виробничої травми від 04 липня 1992 року
вдруге та 20% антракозу, вперше /а.с.7/.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення, вірно звернув увагу на Акт б/н
про розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 15 липня 2013 року, з якого вбачається,
що ОСОБА_2 було встановлено діагноз:
антракоз І (першої-другої) стадії,
пізній розвиток. Хронічний бронхіт у
фазі уповільненого загострення. ЛН І-ІІ
(першої-другої) стадії, захворювання
професійне, встановлено вперше /а.с.10-11/.

Відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в разі стійкої втрати
професійної працездатності право на
отримання потерпілим страхових виплат,
в тому числі і виплати за моральну
(немайнову) шкоду, настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Зупинення, а надалі скасування права
громадян, які потерпіли від
професійного захворювання, на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», не
позбавляє права цих громадян на
відшкодування моральної шкоди
відповідно до статті 237-1 КЗпП України
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу (працедавця).

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику у справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25 травня 2001 року),
зазначено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП
України за наявності порушення прав
працівників у сфері трудових відносин,
зокрема виконання робіт у небезпечних
для життя та здоров'я умовах, яке
призвело до його моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважені ним органи
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Конституційний суд України у своєму
рішенні від 08 жовтня 2008 року визнав
такими, що відповідають Конституції
України зміни до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (які передбачали право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди у разі тимчасової,
стійкої, часткової чи повної втрати
професійної працездатності за рахунок
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань) з огляду на
те, що громадяни, які потерпіли на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання відповідно
до ст. 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП
України мають право відшкодувати
моральну шкоду за рахунок власника
(роботодавця) або уповноваженого ним
органу.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
ОСОБА_2 має право на відшкодування
моральної шкоди відповідно до ст.ст. 1167,
1168 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України за
рахунок Державного підприємства
"Луганськвугілля".

Відповідно до приписів ст. 237-1 КЗпП
України, відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Суд першої інстанції на підставі Акту
розслідування причин виникнення
хронічного професійного захворювання
від 15 липня 2013 року вірно прийшов до
висновку, що профзахворювання у
позивача виникло у зв'язку з виконанням
ним трудових обов'язків, оскільки
причиною професійного захворювання
антракозу І ступеню, є багаторазова дія
на організм працюючого вуглепородного
пилу, питома вага пилу якого в повітрі
робочої зони складає по шахті
«Фащівська», по ЦЗФ "Комендантська», по
шахтоуправлінню «Александр-Запад», по
шахті «Ольховатська».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем надано докази про
наявність факту заподіяння моральної
шкоди, оскільки відповідно до ст.237-1
КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди діючим
законодавством покладено на
відповідача, з вини якого позивачеві
було заподіяно моральну шкоду,
пов'язану з виконанням ним трудових
обов'язків, який не створив безпечних і
нешкідливих умов праці та не приймав
заходів для обмеження або зменшення
впливу шкідливих факторів на своїх
працівників.

Відповідно до діючого законодавства
втрата працездатності, яка встановлена
висновком МСЕК, вже сама по собі
свідчить про спричинення моральної
шкоди, оскільки стан здоров'я
потерпілого погіршено.

Слід зазначити, що будь-яке порушення
здоров'я, пов'язане з втратою
професійної працездатності, завжди є
пов'язаним з певним хвилюванням,
відчуттям фізичного болю, незручності
та обмеженості, тобто з моральними
стражданнями.

Вирішуючи спір про відшкодування
моральної шкоди суд першої інстанції
врахував характер та обсяг моральних
страждань, яких зазнав позивач
унаслідок погіршення стану здоров'я у
зв'язку з профзахворюванням, виходив із
засад розумності та справедливості,
висновок суду ґрунтується на доказах
по справі та положеннях ст. 237-1 КЗпП
України.

За таких обставин колегія суддів суду
апеляційної інстанції приходить до
висновку, що суд обґрунтовано вважав
наявними підстави для відшкодування
позивачу моральної шкоди і вірно
визначив розмір її відшкодування.

На підставі зазначеного колегія суддів
вважає необґрунтованим посилання
Державного підприємства
"Луганськвугілля", що позивачем не
надано доказів, які б свідчили про
заподіяну йому моральну шкоду саме з
вини Державного підприємства
"Луганськвугілля".

Не заслуговує на увагу твердження
Державного підприємства
"Луганськвугілля" про те, що, оскільки
позивач є застрахованою особою, то
відшкодовувати моральну шкоду
зобов'язанний Фонд соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві і профзахворювання
України за наступне.

Законом України від 27 лютого 2007 року №
717 «Про внесення змін до Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 717)
скасовано право потерпілих на
виробництві громадян на відшкодування
їм моральної (немайнової) шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержання вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи в апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не дають
підстав вважати, що судом при розгляді
справи порушені, або неправильно
застосовані норми матеріального чи
процесуального права. Рішення суду
відповідає вимогам закону, порушень
процесуального законодавства при
розгляді справи та прийнятті рішення
не встановлено, тому підстав для
скасування рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,п.1ч.1ст.307,308,313,314,315
ЦПК України судова колегія ,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Державне
підприємство "Луганськвугілля"
відхилити.

Рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 04 березня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно. Може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20-ти днів після
проголошення.

Головуючий:

Судді: