РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2014 року Ленінський районний
суд міста Луганська у складі:

Головуючого судді Золотарьова О.Ю.

при секретарі Красновській М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів, посилаючись на ту
обставину, що МКП «Теплокомуненерго»
постачало теплову енергію в квартиру
відповідача. Між позивачем і
відповідачами встановилися фактичні
договірні відносини з приводу надання
житлово-комунальних послуг на підставі
відкритого особового рахунку НОМЕР_1.
Згідно оборотної відомості даного
рахунку вбачається, що відповідач
своєчасно розрахунки за надану теплову
енергію не здійснював, тому за ним
виникла заборгованість по сплаті за
послуги з централізованого опалення та
гарячого водопостачання за період з
01.07.1996 року по 01.06.2013 року у сумі 7666,13 грн.

Відповідач зобов'язаний сплатити за
спожиті послуги, а позивач має право
вимагати від відповідача виконання
обов'язку щодо оплати наданих послуг.
Відповідач за прострочення виконання
повинен сплатити позивачу нараховану
суму заборгованості з урахуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, як то
передбачено вимогами ст. 625 ЦПК України

Таким чином, загальний розмір
заборгованості відповідача перед
позивачем складає: суму основної
заборгованості, розмір інфляційних
нарахувань та 3% річних, що дорівнює
10884,88 грн.

Враховуючи викладене, позивач просив
суд стягнути з відповідача
заборгованість за послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання в сумі 7666,13 грн.
основного боргу, 2200,08 грн. - втрати від
інфляційних процесів; 1018,67 грн. - 3%
річних, а всього стягнути - 10884,88 грн., а
також витрати по сплаті судового збору.

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, до початку
судового засідання надав заяву, в якій
просив розглянути справу у його
відсутність, наполягав на задоволенні
позову, не заперечував проти заочного
розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про явку в судові засідання
повідомлялися заяви про розгляд справи
в їх відсутність не надали.

За таких обставин, суд, оскільки у
справі достатньо матеріалів про
взаємовідносини сторін, зі згоди
представника позивача ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України, на підставі наявних у справі
доказів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільну справу в межах
заявлених вимог і на підставі
представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно довідки
МКП «Центржилком» філіал № 7 від 28.05.2013
року № 14, ОСОБА_2 є власником квартири
за адресою: АДРЕСА_2. В данній жил.площі
проживає з правом на площу 2 особи в
тому числі ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.
5).

За вказаною адресою відкрито особовий
рахунок НОМЕР_1, абонент - ОСОБА_2 (а.с. 6).

Таким чином, між сторонами виникли
фактичні відносини з приводу опалення
та постачання гарячої води. Дані
правовідносини регулюються нормами
ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»,
ЗУ «Про теплопостачання», Правилами
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,
Правилами користування приміщеннями у
житлових будинках, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 24.01.2006р. № 45.

Відповідно до ст. ст. 20, 32 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги», п. 7 Правил
користування приміщеннями у житлових
будинках, власник та наймач орендар
квартири зобов'язаний оплачувати
надані житлово-комунальні послуги у
строки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до п. 18 Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 року № 630 (надалі Правила),
розрахунковим періодом для послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим, якщо
договором не встановлено інший строк.

Відповідно до ст. ст. 64,65,156 ЖК України,
ст. ст. 540,360 ЦК України, наймач і члени
сім'ї несуть солідарні обов'язки по
утриманню квартири; всі із
співвласників майна утримують спільне
майно і несуть відповідальність перед
третіми особами відповідно до часток у
власності.

Згідно зі ст. 67 ЖК України наймач жилого
приміщення зобов'язаний оплачувати
комунальні послуги, у тому числі і
послуги з теплозабезпечення та
постачання гарячої води.

Статтею 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

В порушення вимог ст. 68 ЖК
України, оплата зазначених послуг
проводиться нерегулярно, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість.

Як вбачається з оборотної
відомості по особовому рахунку НОМЕР_1,
заборгованість по теплопостачанню і
гарячому водопостачанню за період з
01.07.1996 року по 01.06.2013 року складає в сумі
7666,13 грн. - основного боргу, втрати від
інфляційних процесів у сумі 2200,08 грн., 3%
річних у сумі 1018,67 грн.

З матеріалів справи встановлено,
що ОСОБА_2 є власниками квартири за
адресою: АДРЕСА_2, особовий рахунок
НОМЕР_1 відкритий на його ім'я, а тому
ОСОБА_2 є споживачем послуг з
теплопостачання та гарячого
водопостачання за адресою: АДРЕСА_2
(а.с.5).

У разі, коли жиле приміщення належить
особі на праві власності, то учасником
правовідносин з приводу надання
житлово-комунальних послуг щодо такого
приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги»). Участь інших осіб, які
проживають у жилому приміщенні, у таких
витратах визначається його власником і
обов'язки з оплати вказаних послуг
виникають у них лише перед останнім (ст.
156 ЖК України).

Оскількі матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2 є власником
квартири за адресою АДРЕСА_2, та
здійснює оплату наданих послуг
нерегулярно, а доказів того, що є інші
власники (співласники) квартири за
вищезазначеною адресою в матеріалах
справи відсутні, таким чином з ОСОБА_2
підлягає стягненню заборгованість за
надані житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд вважає за необхідне
застосувати наслідки пропуску
позивачем строку позовної давності, з
урахуванням наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
позов пред'явлено про стягнення суми
заборгованості за надані послуги з
теплопостачання та гарячого
водопостачання перед позивачем за
період з 01.07.1996 року по 01.06.2013 рік яка
складає 7666,13 грн.

Правова природа стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги така, що строк позовної
давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному місяцю, за яким
нараховується плата за спожиті послуги
окремо. Право на позов про стягнення
заборгованості за кожен місяць виникає
щомісяця на відповідну суму, а позовна
давність обчислюється з того місяця,
коли кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

З 01 січня 2004 року (з моменту набрання
чинності ЦК України) позовна давність
застосовується лише за заявою сторони
у спорі (ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України) а в
період дії ЦК України в редакції 1963
року позовна давність застосовувалась
за клопотанням про поновлення строку.

Враховуючи, що частина правовідносини
сторін виникла до набрання чинності ЦК
України в редакції з 01 січня 2004 року,
підлягають застосуванню правила
позовної давності, встановлені ЦК
України в редакції 1963 року, якими
передбачено наступне.

Відповідно до ст.ст.71,75,80 ЦК України в
редакції 1963 року загальний строк для
захисту права за позовом особи, право
якої порушене (позовна давність),
встановлюється в три роки. Позовна
давність застосовується судом
незалежно від заяви сторін. Сплив
строку позовної давності до подання
позову є підставою для відмови в
позові. Якщо суд визнає поважною
причину пропуску строку позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Аналогічні норми щодо загального
трирічного строку позовної давності
містяться в ст.257 ЦК України, чинного з 01
січня 2004 року.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Позовна заява щодо вимог, зазначених у
ч. 1 ст. 96 ЦПК України (про стягнення
заборгованості з комунальних послуг),
може бути подана тільки в разі відмови
у прийнятті заяви про видачу судового
наказу або скасування його судом (ч. 3
ст. 118 ЦПК України).

Таким чином, подання заяви про видачу
судового наказу як особливої форми
судового рішення перериває перебіг
позовної давності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звернувся до суду 30 вересня 2013
року з вимогою про стягнення
заборгованості, яка утворилась з 01
липня 1996 року по 01 червня 2013 року.

До звернення з позовом позивач
звертався до суду з заявою про видачу
судового наказу про стягнення
заборгованості за вказаний в
зазначеному позові розмірі. У видачі
наказу було відмовлено ухвалою
Ленінського районного суду м.
Луганська від 02 серпня 2013 року.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк умежах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється у три роки (ст. 257
Цивільного кодексу України).

Оскільки з позовною заявою з тими
самими вимогами після відмови у видачі
судового наказу, позивач звернувся до
суду після спливу трирічного строку з
моменту відмови у видачі наказу, таким
чином позивачем була пропущена
позовна давність за вимогою про
стягнення заборгованості, що
утворилась з 01.07.1996 року, доказів
поважності пропуску позивачем
трирічного строку позовної давності
суду не надано. Таким чином, на думку
суду, з відповідача підлягає стягненню
заборгованість із застосуванням
строку позовної давності. Першочергово
позивач звернувся до суду із заявою
про видачу судового наказу у серпні 2013
року, тому строк позовної давності слід
рахувати з цієї дати.

Враховуючи викладене, з відповідача
підлягає стягненню заборгованість за
послуги теплопостачання та гарячого
водопостачання за період з серпня 2010
року по травень 2013 року у сумі 5603,63 грн.
основного боргу; 683,49 грн. витрат від
інфляційних процесів; 285,14 грн. - 3%
річних., разом сума заборгованості
складає 6572,26 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума судового збору
у розмірі 229,40 грн.

На підставі ст.ст. 64, 68, 162 Житлового
кодексу України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги", ст.ст. 257, 267, 526, 543 Цивіцльного
кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
заборгованість за послуги
теплопостачання та гарячого
водопостачання в сумі 5603,63 грн.
основного боргу, 683, 49 грн. втрати від
інфляційних процесів, 285,14 грн.-3 %
річних, а всього 6572,26 грн. (шість тисяч
п'ятсот сімдесят дві гривні двадцять
шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Луганського міського комунального
підприємства «Теплокомуненерго»
судовий збір у сумі 229,40 (двісті
двадцять дев'ять) грн.40 коп.

В іншій частині за спливом строку
позовної давності відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Ленінський районний суд м. Луганська
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Головуючий: суддя
О.Ю.Золотарьов