Заводський районний суд м. Миколаєва
Справа № 2/487/326/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14.05.2014
Заводський районний суд м. Миколаєва в
складі

головуючого судді
Разумовської О. Г.,

при секретарі
Прокопенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про встановленння факту родинних
відносин та визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Корабельного
районного суду м. Миколаєва з позовом
до ОСОБА_2, третя особа - приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
встановленння факту родинних відносин
та визнання заповіту недійсним,
мотивуючи наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Після його
смерті позивач дізналася про наявність
заповіту від 28. 10. 2010, який складено від
імені ОСОБА_4, і яким останній заповів
спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1
відповідачу ОСОБА_2 Позивач вказаний
заповіт вважає недійсним, стверджуючи,
що його підписано іншою особою, а сам
заповідач не мав наміру вчиняти йогона
користь відповідача. Вказані обставини
стали підставою звернення позивача до
суду, і за вказаних обставин позивач
просить суд визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивача та її
представник позовні вимоги підтримали,
обставини, викладені в позові,
підтвердили, просили суд позовні
вимоги задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову
заперечувала, вважаючи його
безпідставним, пояснила, що ОСОБА_4
свідомо заповів спадкове майно саме
відповідачу. У задоволенні позову
просила відмовити.

Третя особа приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала. Пояснила, що
ОСОБА_4 мав намір саме на складання
заповіту, діяв добровільно, при
складанні заповіту перебував при
здоровому розумі, ясній пам'яті,
розумів значення своїх дій, діяв без
фізичного чи психічного примусу. Форма
та зміст заповіту відповідає вимогам
діючого законодавства України. У
задоволенні позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть у
справі, дослідивши письмові матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_4.

До смерті ОСОБА_4 вчинив заповіт від 28.
10. 2010, за яким на випадок своєї смерті
заповів все своє майно, де б воно не
було, і з чого б воно не складалося і
взагалі, все те, що йому буде належати
на день смерті і на що він за законом
матиме право, відповідачу ОСОБА_2.

Вказаний заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_4 залишилася
спадщина, у тому числі квартира
АДРЕСА_1.

Статтею 1257 ЦК України визначено
особливі підстави, за яких суд може
визнати заповіт недійсним, зокрема,
якщо судом за позовом заінтересованої
особи буде встановлено, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання заповіту ОСОБА_4 від 28. 10. 2010
недійсним позивач зазначає таку його
підставу недійсності як вчинення його
не особисто заповідачем, а іншою
особою, при цьому вказуючи, що сам
заповідач не мав дійсного наміру
складати на користь відповідача, тобто
вказує на одну з загальних підстав
недійсності правочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених ч. ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу, зокрема, у зв'язку з
невідповідністю змісту правочину ЦК
України та іншим актам цивільного
законодавства.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06. 11. 2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», - правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Отже, визнання
правочину недійсним можливе лише з
підстав, передбачених Цивільним
кодексом України.

В частині 1 статті 1233 ЦК України
розкрито поняття заповіту як
особистого розпорядження фізичної
особи на випадок своєї смерті. І
частиною 2 ст. 1234 ЦК України
передбачено, що право на заповіт
здійснюється особисто.

Цивільним кодексом України закріплено
принцип свободи заповіту, відповідно
до якого заповідач може призначити
своїми спадкоємцями одну або кілької
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин. Крім того, він може
без зазначення будь-яких причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як на підставу недійсності заповіту
позивач вказує на те, що його підписано
не заповідачем ОСОБА_4, а іншою особою, а
сам померлий не мав дійсного
заповідати належне йому спадкове майно
відповідачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
судову експертизу» судова експертиза -
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи.

За таких обставин суд дійшов висновку
про необхідність проведення судової
почеркознавчої експертизи, оскільки
для правильного вирішення спору
необхідні спеціальні знання, оскільки
проведення вказаної експертизи
необхідне для з'ясування обставин,
якими позивач обгрунтовує свої позовні
вимоги, а саме чи дійсно заповіт
підписано іншою особою.

Відповідно до експертного висновку №
218 від 10. 04. 2014 підпис та рукописний
текст в заповіті від 28. 10. 2010 вчинені
саме заповідачем ОСОБА_4

Згідно з ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Судом були надані рівні можливості
сторонам процесу щодо подання доказів,
їх дослідження і доведення перед судом
їх переконливості.

Беручи до уваги зазначене, за вказаних
фактів та положень закону не
вбачається підстав для визнання
заповіту, вчиненого 28. 10. 2010 ОСОБА_4,
недійсним з підстав на яких наполягає
позивач.

Суд, враховуючи вище викладене, дійшов
до висновку, що за наведених обставин
позов задоволенню не підлягає, а тому у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - приватний
нотаріус Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
встановленння факту родинних відносин
та визнання заповіту недійсним
відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10
днів після його оголошення. Рішення
може бути оскаржене до апеляційного
суду Миколаївської області в порядку,
передбаченому ст. ст. 294 - 296 ЦПК України.

Суддя
О.Г. Разумовська