У х в а л а

іменем україни

14 травня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької
В.С., Гримич М.К.,

Мазур Л.М., Умнової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юпітер 7», третя
особа - ОСОБА_4, про визнання дійсними
договору купівлі-продажу та стягнення
грошових сум,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юпітер 7»
(далі - ТОВ «Юпітер 7»), який уточнив у
процесі розгляду справи та,
посилаючись на положення ст. ст. 220, 209,
328, 657 ЦК України, остаточно просив:

- визнати дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений 14 листопада 2011 року між ТОВ
«Юпітер 7» та ОСОБА_3;

- стягнути з ТОВ «Юпітер 7» на його
користь грошові кошти у розмірі 2 710 718
грн.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 14 листопада 2011 року
між ним та відповідачем було укладено
договір купівлі-продажу, відповідно до
умов якого ТОВ «Юпітер 7» було продано,
а ним було придбано складські
приміщення (нежитлові будівлі)
загальною площею 471,2 кв. м, які
розташовані по АДРЕСА_1, за 2 710 718 грн, що
еквівалентно на день укладення
договору 340 000 дол. США, які ним були
повністю сплачені відповідачу до
підписання цього договору.

Вказав, що факт повного розрахунку за
продані складські приміщення та
одержання відповідачем від нього
грошових коштів, а також відсутність до
нього будь-яких претензій фінансового
характеру підтверджується
проставленням директором ТОВ «Юпітер
7» підпису та печатки під цим договором,
у зв'язку з чим вважає, що сторони
домовились щодо всіх істотних умов
договору.

Позивач зазначив про повне виконання
ним умов договору купівлі-продажу від 14
листопада 2011 року, покладених на нього,
як на сторону покупця, проте відповідач
з часу підписання спірного договору
ухиляється від його нотаріального
посвідчення та прийнятих зобов'язань
по передачі йому у власність
придбаного нерухомого майна (а.с. 2, 3,
175-177).

Посилаючись на вищевикладене, просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 01 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано дійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна,
укладений 14 листопада 2011 року між ТОВ
«Юпітер 7» та ОСОБА_3 щодо
купівлі-продажу складських приміщень
(нежитлових приміщень) загальною
площею 471,2 кв. м, які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ТОВ «Юпітер 7» на користь
ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2 710 718
грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20 грудня 2013 року апеляційну
скаргу ТОВ «Юпітер 7» задоволено,
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 01 жовтня 2013 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Скасовано заходи забезпечення позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції і залишити в силі рішення
місцевого суду.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позовних
вимог, застосував приписи ст. 220 ЦК
України та виходив із того, що спірний
договір купівлі-продажу містить усі
істотні умови, що є обов'язковими для
укладення договорів такого типу, а
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору і прийняті зобов'язання
позивачем-покупцем щодо сплати
грошових коштів виконані повністю, а
дії відповідача направлені на ухилення
від прийнятих на себе зобов'язань по
нотаріальному засвідченню та
державній реєстрації цього договору та
передачі позивачеві у власність
об'єкта нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, виходив із
того, що загальні збори учасників ТОВ
«Юпітер 7» не приймали рішення про
продаж спірних приміщень, а тому на час
укладення договору купівлі-продажу у
директора відповідача ОСОБА_5 не було
необхідного обсягу цивільної
дієздатності; при цьому апеляційний
суд зазначив, що місцевий суд у
подвійному розмірі задовольнив вимоги
ОСОБА_3, оскільки стягнув з відповідача
на його користь суму боргу у розмірі 2 710
718 грн, а також визнав за позивачем
право власності на складські
приміщення на зазначену суму.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року
№ 12 «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку», перевіряючи законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, суд апеляційної
інстанції повинен з'ясувати: чи
враховані судом першої інстанції при
ухваленні рішення всі факти, що входять
до предмета доказування; чи
підтверджені обставини (факти), якими
мотивовано рішення, належними й
допустимими доказами та чи доведені
вони; чи відповідають висновки суду
встановленим фактам; чи дотримано та чи
правильно застосовані норми
матеріального й процесуального права.
Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, зазначеними положеннями
цивільного процесуального
законодавства на апеляційний суд
покладено обов'язок перевіряти
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, встановлені
судом фактичні обставини і усувати
недоліки, допущені судом першої
інстанції.

Колегія суддів погоджується з
висновком апеляційного суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про визнання спірного договору
дійсним, оскільки такий правовий
висновок відповідає як приписам
ст. ст. 182, 209, 220, 657 ЦК України, так і
дослідженими в суді апеляційної
інстанції наданими сторонами доказами
у підтвердження заявленої позовної
вимоги.

Разом з тим, колегія суддів касаційного
суду вважає, що рішення суду
апеляційної інстанції в частині
стягнення з ТОВ «Юпітер 7» на користь
ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 2 710 718
грн зазначеним вище вимогам ЦПК
України та роз'ясненням, викладеним у
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 24 жовтня 2008 року № 12 «По
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку» не
відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 14 листопада 2011
року між ОСОБА_3 та ТОВ «Юпітер 7» в
особі директора ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, відповідно до умов якого
товариство продало, а позивач придбав
складські приміщення (нежитлові
будівлі) загальною площею 471,2 кв. м, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8,
9).

Відповідно до п. 2 вказаного договору за
погодженням сторін продаж складських
приміщень вчинено за 2 710 718 грн, які
повністю сплачені покупцем продавцю до
підписання цього договору.

Пунктом 3 цього договору визначено, що
продавець, проставленням підпису та
печатки під цим договором підтверджує
факт повного розрахунку за продані
складські приміщення (нежилі будівлі),
одержання від покупця грошей в сумі 2 710
718 грн та відсутність по відношенню до
нього будь-яких претензій фінансового
характеру.

Під час перегляду апеляційним судом
рішення місцевого суду від ОСОБА_6, як
співзасновника ТОВ «Юпітер 7»,
надійшли, а судом апеляційної
інстанції безпідставно та без
зазначення поважних причин прийняті та
оцінені нові докази, які не були
предметом дослідження у суді першої
інстанції, а саме ксерокопія
прибуткового касового ордера від
14 листопада 2011 року № 2, з
якого вбачається про сплату
ОСОБА_3 в касу ТОВ «Юпітер 7» грошових
коштів за спірним договором у розмірі 2
710 718 грн (а.с. 311); від ТОВ «Юпітер 7» без
зазначення поважних причин неподання
їх суду першої інстанції апеляційним
судом прийнято нові докази, які на
думку суду спростовують сплату ОСОБА_3
вказаних грошових коштів, а саме
прийнято ксерокопії журналів
реєстрації прибуткових і видаткових
касових документів за 2011 рік (а.с. 315-322).

З огляду на викладене, перевіряючи
рішення місцевого суду на предмет їх
належності і допустимості, апеляційний
суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 304
ЦПК України поверхово та вибірково
підійшов до з'ясування обставин, не
навівши мотивів прийняття нових
доказів під час перегляду справи в
апеляційному суді; прийнявши нові
докази, не витребував їх оригінали та
не з'ясував хто саме отримав грошові
кошти за прибутковим касовим ордером
від 14 листопада 2011 року № 2, оскільки із
нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_6
від 16 квітня 2013 року (а.с. 45)
вбачається, що розрахунок за складські
приміщення відбувся із директором ТОВ
«Юпітер 7» ОСОБА_5, а копія касового
ордера свідчить про їх отримання
касиром товариства.

При цьому слід зазначити, що
встановивши такі обставини та
врахувавши листи ПАТ «Промінвестбанк»
(а.с. 46), з яких вбачається про
ненадходження вказаних грошових
коштів на рахунки ТОВ «Юпітер 7», суд не
з'ясував чинність прибуткового
касового ордеру та не допитав в якості
свідка касира товариства, який
підписав цей ордер.

Також колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що суд
апеляційної інстанції, прийнявши від
ТОВ «Юпітер 7» в якості доказу несплати
ОСОБА_3 грошових коштів за спірним
договором журнали реєстрації
прибуткових і видаткових касових
ордерів за 2011 рік, не витребував у
товариства касову книгу, яка
застосовується для здійснення
первинного обліку готівки в касі.

Відповідно до п. 4.2 Положення про
ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України 15 грудня
2004 року № 637, усі надходження і видачу
готівки в національній валюті
підприємства відображають у касовій
книзі.

Кожне підприємство (юридична особа), що
має касу, веде одну касову книгу для
обліку операцій з готівкою в
національній валюті.

Аркуші касової книги мають бути
пронумеровані, прошнуровані та
скріплені відбитком печатки
підприємства (юридичної особи).
Кількість аркушів у касовій книзі
засвідчується підписами керівника і
головного бухгалтера підприємства
(юридичної особи).

Допущені судом апеляційної інстанції
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення апеляційного суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ТОВ «Юпітер 7» про стягнення
грошових коштів із направленням справи
в цій частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

За викладених обставин колегія суддів
касаційного суду вважає, що рішення
апеляційного суду Одеської області від
20 грудня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ТОВ «Юпітер 7» про стягнення грошових
коштів підлягає скасуванню із
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного
суду Одеської області від 20 грудня 2013
року в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юпітер 7»
про стягнення грошових коштів
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині
рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:

В.С. Висоцька

М.К. Гримич

Л.М. Мазур

О.В. Умнова