ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №?
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2014 р.Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого -
судді Сирбул
О.Ф.

при секретарі -
Семенченко
Я.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи,
які не заявляють самостійних позовних
вимог: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
права власності

за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання
права власності,

за позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору: ОСОБА_7, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: ОСОБА_6 про визнання
права власності,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про визнання
права власності, обгрунтовуючи тим, що
01 вересня 2007 року між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено Договір № 1 про
будівництво житлового будинку.
Сторонами сумісними зусиллями було
збудовано житловий будинок загальною
площею 1 907,3 кв.м. по АДРЕСА_1. Однак в
порушення умов договору про спільну
діяльність відповідачі відмовились
від підписання акту розподілу площі,
оскільки позивачем належним чином не
виконувалися обов'язки за договором
про будівництво будинку та не була
оформлена у власність земельна
ділянка. 07 квітня 2009 року позивач
повторно направив відповідачам
лист-вимогу про підписання розподілу
площ на виконання умов договору про
підписання розподілу площ на виконання
умов договору про спільну діяльність.

Під час розгляду справи ОСОБА_3
уточняв позовні вимоги та просив
визнати за ним право власності на
приміщення в житловому будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 216,7 кв.м., а саме:
квартиру НОМЕР_3 на 1-му поверсі площею
42,7 кв.м., квартиру НОМЕР_4 на 5-му поверсі
площею 42,7 кв.м., квартиру НОМЕР_5 на 5-му
поверсі площею 57,5 кв.м., нежитлове
приміщення НОМЕР_6 на 1-му поверсі
площею 32,1 кв.м., нежитлове приміщення
НОМЕР_7 на 1-му поверсі площею 41,7 кв.м.

Під час розгляду справи за
клопотанням ОСОБА_3 про часткову
відмову від позовних вимог (т. ІІІ а.с.
208-209) ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва від 28 квітня 2014 року
провадження за позовом ОСОБА_3 в
частині позовних вимог про визнання
права власності на квартиру АДРЕСА_2,
про визнання права власності на
квартиру АДРЕСА_3 закрито (т. ІІІ а.с.
214-215).

Так, ОСОБА_3 під час розгляду
справи заявив клопотання про залишення
без розгляду позовні вимоги про
визнання права власності на квартиру
АДРЕСА_4, визнання права власності на
нежитлові приміщення НОМЕР_6, АДРЕСА_5
(т. ІІІ а.с. 234-235). Ухвалою Дарницького
районного суду м. Києва від 28 квітня 2014
року дане клопотання задоволено (т. ІІІ
а.с. 234-235).

ОСОБА_2 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання права власності,
обгрунтовуючи тим, що житловий будинок
по АДРЕСА_1 загальною площею 1 907,3 кв.м.,
фактично ним збудовано, оскільки ні
ОСОБА_3 ні ОСОБА_4 належним чином не
виконували свої зобов'язання та просив
визнати за ним право власності на
квартири загальною площею 1 240,1 кв.м., а
саме: квартиру НОМЕР_8, поверх 1,
загальною площею 42,5 кв.м.; квартиру
НОМЕР_9, поверх 1, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_10, поверх 2,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_11 поверх 2, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_12, поверх 2,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_13, поверх 2, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_15, поверх 2,
загальною площею 78,8 кв.м.; квартиру
НОМЕР_14, поверх 2, загальною площею 47,4
кв.м.; квартиру НОМЕР_16, поверх 3,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_17, поверх 3, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_18, поверх 3,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_19, поверх 3, загальною площею 78,8
кв.м.; квартиру НОМЕР_20, поверх 3,
загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру
НОМЕР_21, поверх 3, загальною площею 62,7
кв.м.; квартиру НОМЕР_22, поверх 4,
загальною площею 81,7 кв.м.; квартиру
НОМЕР_23, поверх 4, загальною площею 88,1
кв.м.; квартиру НОМЕР_24, поверх 5,
загальною площею 78 кв.м.; квартиру
НОМЕР_25, поверх 1, загальною площею 44
кв.м.; кваритру НОМЕР_26, поверх 2,
загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру
НОМЕР_27, поверх 3, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_28, поверх 4,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_29, поверх 4, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_30, поверх 4,
загальною площею 44 кв.м. та стягнути
солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 судові витрати у
розмірі 1 820,00 грн.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 заявив
клопотання про часткову відмову від
позовних вимог (т. ІІІ а.с. 117-118).

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 31 березня 2014 року
провадження за зустрічним позовом
ОСОБА_2 в частині позовних вимог про
визнання пава власності на квартиру
АДРЕСА_6, про визнання права власності
на квартиру АДРЕСА_7 закрито (т. ІІІ а.с.
126-127).

Так, ОСОБА_2 під час розгляду справи
заявив клопотання про часткову відмову
від позовних вимог в частині визнання
права власності на квартири НОМЕР_19,
НОМЕР_9, НОМЕР_14, НОМЕР_17, НОМЕР_27,
НОМЕР_20, НОМЕР_31, НОМЕР_8, НОМЕР_13,
АДРЕСА_8 (т. ІІІ а.с. 129-130).

Ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва від 31 березня 2014 року
провадження по цивільній справі за
зустрічним позовом ОСОБА_2 в частині
позовних вимог про визнання права
власності на квартири НОМЕР_19,
НОМЕР_9,НОМЕР_14, НОМЕР_17, НОМЕР_27, НОМЕР_20,
НОМЕР_31, НОМЕР_8, НОМЕР_13, АДРЕСА_8
закрито (т. ІІІ а.с. 142-143).

ОСОБА_4 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання права власності,
обгрунтовуючи тим, що фактично
половина житлового будинку по АДРЕСА_1
загальною площею 1 907,3 кв.м. збудована
ним. Вважає, що необхідно коректування
в розподілі площі будинку, пропозицією
якого ним було направлено листом від 31
березня 2009 року. Він запропонував
наступний порядок розподіл площі:
ОСОБА_4 - 50 %, ОСОБА_2 - 42 %, ОСОБА_3 - 8 %.

Однак, відповідачі за зустрічним
позовом не узгоджують його пропозиції
та не дають можливості оформити
належне йому право власності на
будівлю. Вважає, що відповідачі
оспорюють та не визнають належне йому
право власності на нерухомість,
отримане при виконанні Договору про
спільну діяльність. В позовних вимогах
просив визнати за ним право власності
на квартири загальною площею 913,5 кв.м., а
саме: квартиру НОМЕР_14, поверх 2,
загальною площею 47,4 кв.м.; квартиру
НОМЕР_16, поверх 3, загальною площею 44
кв.м.; квартиру НОМЕР_17, поверх 3,
загальною площею 44 кв.м.; квартиру
НОМЕР_18, поверх 3, загальною площею 44
кв.м., квартиру НОМЕР_19, поверз 3,
загальною площею 78,8 кв.м.; квартиру
НОМЕР_20, поверх 3, загальною площею 47,4
кв.м.; квартиру НОМЕР_21, поверх 3,
загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру
НОМЕР_22, поверх 4, загальною площею 81,7
кв.м.; квартиру НОМЕР_32, поверх 4,
загальною площею 78 кв.м.; квартиру
НОМЕР_23, поверх 4, загальною площею 88,1
кв.м.; квартиру НОМЕР_33, поверх 4,
загальною площею 62,7 кв.м.; квартиру
НОМЕР_4, поверх 5, загальною площею 43
кв.м.; квартиру НОМЕР_34, поверх 5,
загальною площею 43 кв.м.; квартиру
НОМЕР_3, поверх 1, загальною площею 43
кв.м.; квартиру НОМЕР_35, поверх 5,
загальною площею 43 кв.м.; квартиру
НОМЕР_31, поверх 5, загальною площею 62,7
кв.м. та стянути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на його користь судові витрати у
розмірі 1 820,00 грн.

Під час розгляду справи за клопотанням
ОСОБА_4 про часткову відмову від
позовних вимог (т. ІІІ а.с. 216-218) ухвалою
Дарницького районного суду м. Києва від
28 квітня 2014 року провадження за
зустрічним позовом ОСОБА_4 в частині
позовних вимог про визнання права
власності на квартири НОМЕР_24, НОМЕР_34,
НОМЕР_32, НОМЕР_23, НОМЕР_35, НОМЕР_29,
АДРЕСА_9 закрито (т. ІІІ а.с. 229-230).

Так, ОСОБА_4 під час розгляду
справи заявив клопотання про залишення
без розгляду позовні вимоги про
визнання права власності на квартири
НОМЕР_36, НОМЕР_10, НОМЕР_16, НОМЕР_30,
АДРЕСА_10, визнання права власності на
нежитлові приміщення НОМЕР_37, АДРЕСА_11
(т. ІІІ а.с. 236). Ухвалою Дарницького
районного суду м. Києва від 28 квітня 2014
року дане клопотання задоволено (т. ІІІ
а.с. 237-238).

Рішенням Дарницького районного
суду м. Києва від 24 грудня 2009 року
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про визнання права власності
задоволено. Зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права власності задоволено частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права
власності задоволено чатково (т. І а.с.
83-90).

Ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 02 липня 2013 року рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
24 грудня 2009 року залишено без змін (т. ІІ
а.с. 207-210).

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ касаційну скаргу
ОСОБА_8, ОСОБА_6, подані представником -
ОСОБА_9 задоволено частково, рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
24 грудня 2009 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 02 липня 2013 року
скасовано. Справу передано на новий
розгляд до Дарницького районного суду
м. Києва (т. ІІ а.с. 263-266).

Ухвалою Дарницького районного
суду м. Києва від 28 січня 2014 року по
даній цивільній справі залучено в
якості третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_7,
ОСОБА_6 (т. ІІІ а.с. 14-15).

Так, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання права
власності.

Свої позовні вимоги
обґрунтовувала тим, що 01.09.2007 р. між
відповідачами було укладено Договір
про будівництво житлового будинку.
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору
учасники беруть зобов'язання об'єднати
свої внески та спільні дії для
досягнення спільної мети: будівництва
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1.
08 квітня 2008 року ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_2,
ОСОБА_4 уклали договір будівельного
підряду шляхом підписання графіку
виконання робіт з будівництва квартири
загальною площею 81,7 кв.м. в АДРЕСА_1.
Вартість квартири становить 147 060 (Сто
сорок сім тисяч шістдесят) доларів США.
За домовленістю між сторонами договору
квартира повинна була бути передана
відповідачами позивачу в жовтні 2008
року. В обумовлений сторонами строк
будівництво квартири завершено не
було. Протягом 2009 року будівельні
роботи майже не велися. 10 квітня 2010 року
між ОСОБА_7 та Підрядниками в особі
відповідача ОСОБА_4 було підписано
Угоду про зміну умов Договору підряду
від 08.04.2008 р. Даною угодою була
обумовлена остаточна вартість робіт 66
000 (Шістдесят шість тисяч) доларів США,
строки передачі квартири Позивачу, та
інше. 10 квітня 2010 року в рахунок оплати
за будівництво квартири НОМЕР_28 нею
було передано Відповідачам за
розпискою ще 10 000 (Десять тисяч) доларів
США. 21 листопада 2010 року в рахунок
оплати за квартиру ОСОБА_7 було
передано Відповідачам за розпискою ще 6
000 (Шість тисяч) доларів США. Таким
чином, протягом квітня 2008 - листопада 2010
року ОСОБА_7 було передано відповідачам
в рахунок оплати за будівництво
квартири АДРЕСА_12 грошові кошти на
загальну суму 66 000 (Шістдесят шість
тисяч) доларів США. 10 квітня 2013 року за
Актом приймання - передачі виконаних
робіт відповідач ОСОБА_2 та відповідач
ОСОБА_4 в особі відповідача ОСОБА_4
передали ОСОБА_7, яка в свою чергу
прийняла виконані роботи та результат
цих робіт: квартиру АДРЕСА_12.
Відповідно до п. 3 Акту відповідачі
зобов'язалися в строк до 01 вересня 2013
року провести державну реєстрацію за
ОСОБА_7 право власності на квартиру в
органах державної реєстрації прав на
нерухоме майно. Однак до теперішнього
часу відповідачі ухиляються від свого
обов'язку.

В позовних вимогах просила суд
визнати за нею право власності на
квартиру НОМЕР_28 загальною площею 81,3
кв.м., житловою площею 26,6 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Стягнути з відповідачів на її користь
судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору ОСОБА_8
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору:
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_6 про визнання права власності.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 01 вересня 2007 року між ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено Договір
№ 1 про будівництво житлового будинку.
За своєю правовою природою цей договір
є договором про спільну діяльність.
Відповідно до п. 1.1. вказаного договору
учасники беруть зобов'язання об'єднати
свої внески та спільні дії для
досягнення спільної мети: будівництва
житлового будинку на земельній ділянці
площею 0,1 га, кадастровий номер №
000000000:90:220:0017 за адресою: АДРЕСА_1. 16
вересня 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
про відступлення права вимоги №? 16-09/6.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 7 Договору №?
16-09/6 ОСОБА_2 відступив (передав) ОСОБА_8
всі права, які належали йому, як
Учаснику 1 в частині будівництва
квартири НОМЕР_11 за Договором від 01.09.2007
р. у тому числі і право на отримання у
власність квартири НОМЕР_11. Отже, з
моменту укладення Договору №? 16-09/6 їй
належать всі права Учасника 1 за
Договором від 01.09.2007 р. в частині
будівництва квартири НОМЕР_11. Об'єкт
будівництва - житловий будинок АДРЕСА_1
є об'єктом завершеного будівництва,
який прийнятий до експлуатації. 28
травня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2
підписано Акт, згідно якого ОСОБА_2
передав ОСОБА_8 спірну квартиру
АДРЕСА_7. З тих пір вона разом зі своїм
неповнолітнім сином проживає в спірній
квартирі. З огляду на зазначене
відповідачі своїх обов'язків за
Договором №? 16-09/6 не виконали, вчиняють
дії, які свідчать про невизнання за нею
права власності на спірну квартиру
НОМЕР_11. В зв'язку з чим вона змушена
звернутися до суду за захистом своїх
прав.

В позовних вимогах просила визнати за
нею право власності на квартиру НОМЕР_11
на 2 поверсі загальною площею 41,9 кв.м.,
житловою площею 16,9 кв.м. в житловому
будинку, що знаходиться за адресою
АДРЕСА_1.

Ухвалою Дарницького районного від 31
березня 2014 року (протокольна) залучено
третю особу без самостійних вимог
ОСОБА_5 по первісному позову та
зустрічним позовам (том ІІІ а.с. 154
зворот).

За заявою ОСОБА_6 ухвалою Дарницького
районного суду м. Києва від 12 березня 2014
року (протокольна) змінено статус
третьої особи, яка заявляє самостійні
вимоги ОСОБА_6 на третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог (том ІІІ а.с.
48).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав та просив їх
задовольнити, проти позову третьої
особи ОСОБА_8 не заперечував та просив
його задовольнити. У задоволені позову
третьої особи ОСОБА_7 просив відмовити
у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_11 проти позову ОСОБА_2
заперечував просив у задоволені позову
відмовити. Проти позовів третіх осіб,
які заявляють самостійні вимоги не
заперечував та просив їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
проти позову ОСОБА_2 заперечував та
просив у його задоволені відмовити.
Позови третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги просив задовольнити
у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_8 - ОСОБА_9 в
судовому засіданні позов ОСОБА_2 та
ОСОБА_7 залишив на розсуд суду, позов
ОСОБА_8 просив задовольнити у повному
обсязі.

Третя особа, яка заявляє самостійні
вимоги ОСОБА_7 в судовому засіданні
проти позову ОСОБА_2 заперечувала,
просила у його задоволені відмовити у
повному обсязі. Позов ОСОБА_8 залишила
на розсуд суду. Свої позовні вимоги
підтримала та просила їх задовольнити
у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги ОСОБА_7 - ОСОБА_12 в
судовому засіданні проти позову ОСОБА_2
заперечував, просив у задоволені
позовних вимог відмовити. Позов ОСОБА_8
залишив на розсуд суду. Позов ОСОБА_7
підтримав та просив позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог ОСОБА_5 -
ОСОБА_13 в судовому засіданні розгляд
позовів залишила на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог ОСОБА_6 в судове засідання не
з'явилась, до суду надала заяву про
розгляд справи у її відсутність (т. ІІІ
а.с. 62).

Вислухавши пояснення осіб, які
приймають участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи у їх
сукупності, всебічно та повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позови, об'єктивно
оцінивши докази, які мають істотне
значення для розгляду справи і
вирішення спорів по суті, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2
підлягають залишенню без задоволення,
та позови третіх осіб ОСОБА_8, ОСОБА_14,
які заявляють самостійні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 01 вересня 2007 року
між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено Договір № 1 про будівництво
житлового будинку (надалі - Договір) (т.
І а.с. 8-16). За своєю правовою природою
цей договір є договором про спільну
діяльність.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору
учасники беруть зобов'язання об'єднати
свої внески та спільні дії для
досягнення спільної мети: будівництва
житлового будинку на земельній ділянці
площею 0,1 га, кадастровий номер №
000000000:90:220:0017 за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1132 Цивільного кодексу
України за договором простого
товариства сторони (учасники) беруть
зобов'язання об'єднати свої вклади та
спільно діяти з метою одержання
прибутку або досягнення іншої мети.

Відповідно до п. 2.1. Договору, з метою
реалізації мети, зазначеної у п. 1.1.
цього Договору, учасники здійснюють
вклади у Спільну діяльність у вигляді
грошових коштів, майна, майнових прав.

Відповідно до п. 2.2. Договору, вкладом
Учасника 1 у Спільну діяльність є: право
користування земельною ділянкою
площею 0,1 га, кадастровий номер №
000000000:90:220:0017 яке належить Учаснику 1 на
праві спільної часткової власності
згідно із державним актом на право
власності на земельну ділянку, серія КВ
№ 137862, виданого 21.12.2006 р.; участь у
фінансових заходах, визначених п. 1.3.2.
цього Договору, у розмірі 50,2 % всього
об'єму фінансових заходів.

12 березня 2008 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві було видано дозвіл
на виконання будівельних робіт гр.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з будівництва
приватного житлового будинку та
господарських споруд: АДРЕСА_1 (т. І а.с.
21).

Проект будівництва розроблений та
погоджений належним чином, що
підтверджується комплексним висновком
№ 408 Державного підприємства
Центральна служба Укрінвестекспертизи
щодо проекту житлового будинку та
господарських споруд по вул. АДРЕСА_1 та
листом - погодження проектної
документації на будівництво вих. №?
15-10885 від 28 вересня 2007 року (т. І а.с. 22-27,
27).

11 березня 2009 року ОСОБА_3 звернувся з
листом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
підписання Акту розподілу площі, у
зв'язку із закінченням будівництва
будинку (т. І а.с. 17).

21 березня 2009 року ОСОБА_2 звернувся з
листом - відповіддю до ОСОБА_3 в якому
запропонував розділити площу у
власність, а саме: ОСОБА_2 - 65 %, ОСОБА_4 - 30
%, ОСОБА_3 - 5 % (т. І а.с. 18).

31 березня 2009 року ОСОБА_4 звернувся з
листом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 в якому
запропонував розділити площу у
власність, а саме: ОСОБА_2 - 42 %, ОСОБА_4 - 50
%, ОСОБА_3 - 8 % (т. І а.с. 19).

07 квітня 2009 року ОСОБА_3 звернувся з
листом - вимогою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про
підписання Акту розподілу площі, у
зв'язку з закінченням будівництва
будинку (т. І а.с. 20).

16 вересня 2009 року між ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
про відступлення права вимоги №? 16-09/6
(надалі - Договір 1) (т. ІІІ а.с. 72- 73).

Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 7 Договору 1
ОСОБА_2 відступив (передав) ОСОБА_8 всі
права, які належали йому, як Учаснику 1 в
частині будівництва квартири НОМЕР_11
за Договором від 01.09.2007 р. у тому числі і
право на отримання у власність
квартири НОМЕР_11.

Під час розгляду справи сторони ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заперечували того
факту, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були
залучені кошти ОСОБА_8 у розмірі 356 400,00
грн. для інвестування будівництва
спірної квартири НОМЕР_11 (п. 1 Договору
1).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу
України встановлено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Отже, з моменту укладення Договору 1
ОСОБА_8 належать всі права Учасника 1 за
Договором від 01.09.2007 р. В частині
будівництва квартири НОМЕР_11.

Відповіднодо ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків є, зокрема, договори та
інші правочини.

Приписами ст.ст. 526, 527 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог до
звичаїв ділового обороту та інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 316-323, 325, 328, 334
Цивільного кодексу України власникові
належить право володіння, користування
та розпорядження своїм майном; усі
суб'єкти права власності є рівними
перед законом; право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів; право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена)особою,
набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом;
право власності на новостворене
нерухоме майно виникає з моменту
завершення будівництва.

Відповідно до ст. 182 Цивільного
кодексу України та ст. 4 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» право
власності на нерухоме майно підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

Право власника земельної ділянки на
забудову, відповідно до ч. 3 ст. 375
Цивільного кодексу України,
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за цільовим
призначенням.

Відповідно до ст. 9 Закону України
«Про архітектурну діяльність»
будівництво об'єктів архітектури
здійснюється відповідно до
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
місцевих правил забудови населених
пунктів у порядку, визначеному ст. 29
Закону України «Про планування та
забудову територій», саме фізичні та
юридичні особи, які мають намір
здійснити будівництво об'єкта
містобудування зобов'язані отримати
дозвіл від інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю.

12 березня 2008 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у м. Києві було видано дозвіл
на виконання будівельних робіт гр.
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з будівництва
приватного житлового будинку та
господарських споруд за адресою:
АДРЕСА_1 (т. І а.с. 21).

Згідно висновку №? 20
будівельно-технічного дослідження від
07.12.2009 р. складеного агенцією судових
експертиз, у житловому будинку АДРЕСА_1
розташовані житлові та підсобні
приміщення. Проектним рішенням
житлового будинку забезпечено
розміщення на кожному поверсі квартир
з різною кількістю кімнат та
функціональністю підсобних приміщень,
виходячи з умови їх заселення однією
сім'єю. Розташування конструктивних
елементів житлової площі будівлі, що
розташована на земельній ділянці
АДРЕСА_1, відповідає наданій проектній
документації (т. І а.с. 61- 73).

15 жовтня 2010 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві було видано сертифікат
відповідності КВ № 000419 щодо
відповідності закінченого
будівництвом житлового будинку на
АДРЕСА_1 (т. ІІІ а.с. 153).

Згідно з Державним актом на право
власності на земельну ділянку від 26
грудня 2008 року, земельна ділянка площею
0,0284 га, розташована на АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_3 (т. І а.с. 28, 29).

Так, згідно п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України № 923 від 08.10.2008 р.,
діючої з 01.01.2009 р. до 30.04.2011 р. «Про
порядок прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів»,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів здійснюється
комісією і полягає в підтвердженні нею
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, реконструкції,
реставрації, капітального ремонту,
комунікацій та споруд інженерної та
транспортної інфраструктури, їх
інженерно-технічного оснащення та
забезпечення, пускових комплексів,
черг будівництва відповідно до
погодженої та затвердженої в
установленому порядку проектної
документації.

Відповідно до п. 17 вказаного Порядку
датою прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта є
дата видачі зареєстрованого
інспекцією сертифіката відповідності.

В даному випадку датою прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, є дата видачі зареєстрованого
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
м. Києві сертифіката відповідності - 15
жовтня 2010 року, що відповідає чинному
на час дії спірних правовідносин
законодавству.

Відповідно до Наказу Міністерства
юстиції України «Про затвердження
Тимчасового положення про порядок
реєстрації права власності на нерухоме
майно» від 07.02.2002 р. № 7/5, реєстрації
підлягають права власності тільки на
об'єкти нерухомого майна, будівництво
яких закінчено та які прийнято в
експлуатацію у встановленому порядку,
за наявності матеріалів технічної
інвентаризації, підготовлених БТІ, які
проводять реєстрацію права власності
на об'єкти.

Таким чином, в даному випадку мають
місце правовідносини, що виникають зі
створення нового нерухомого майна,
право власності на яке виникає з
моменту його прийняття до експлуатації
та державної реєстрації.

Як зазначалось вище, об'єкт будівництва
- житловий будинок АДРЕСА_1 є об'єктом
завершеного будівництва, який
прийнятий до експлуатації. В будинку 31
квартира та 4 нежитових приміщення.

Під час розгляду справи відповідачами
не заперечувався факт відчудження
квартир в будинку, та дані обставини
відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України
підтверджуються договорами
купівлі-продажу квартир, попередніми
договорами по 28 квартирам та 4
нежитлових приміщень (т. ІІІ а.с. 131- 141,
162-191).

17 грудня 2013 року рішенням Дарницького
районного суду м. Києва визнано за
ОСОБА_6 право власності на квартиру
АДРЕСА_6 (т. ІІІ а.с. 64-65).

Та залишились спірні дві квартири
НОМЕР_11, АДРЕСА_12, які є предметом
позовів третіх осіб, які заявляють
самостійні вимоги.

Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу
України, право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо)
виникає з моменту завершення
будівництва (створення майна). Якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного
кодексу України, право власності у
набувача майна за договором виникає з
моменту передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.

28 травня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2
підписано Акт, згідно якого ОСОБА_2
передав ОСОБА_8 спірну квартиру
АДРЕСА_7 (т. ІІІ а.с. 87).

З тих пір ОСОБА_8 разом зі своїм
неповнолітнім сином, ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 в ній проживає. ОСОБА_8
сплачує спожиті житлові-комунальні
послуги, що підтверджується актом від
17.04.2013 р. та квитанціями (т. ІІІ а.с. 88, 89).

Згідно до п. 1 ст. 1135 Цивільного
кодексу України в інтересах спільної
справи кожному учаснику надається
право виступати від імені всіх
учасників.

Ведення спільних справ учасниками
Договору закріплено в п. 4.1., так під час
ведення спільних справ кожний учасник
має право діяти від імені всіх
учасників. Повноваження учасника
вчиняти право чин від імені всіх
учасників посвідчується цим Договором
і не потребує окремої довіреності
іншими учасниками.

З метою забезпечення інтересів третіх
осіб ч. 3 ст. 1135 Цивільного кодексу
України встановлюється, що учасники не
можуть заперечувати чинність
правочину, вчиненого одним із
учасників договору простого
товариства, у зв'язку з обмеженням прав
учасника щодо ведення спільних справ.
Таке заперечення можливе, якщо
учасники доведуть, що на момент
вчинення правочину третя особа знала
або могла знати про наявність таких
обмежень.

Будь яких доказів щодо обізнаності
ОСОБА_7 про обмеження прав учасників
Договору від 01.09.2007 р., в матеріалах
справи відсутні.

Крім того, в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_4 пояснив, що згідно п.
5.4.1. Договору від 01.09.2007 р. про
будівництво житлового будинку,
останній мав право залучати кошти
третіх осіб для будівництва об'єкту
інвестування виключно за згодою
ОСОБА_3, а згода ОСОБА_2 йому не була
потрібна, тому що це не передбачено
Договором.

В свою чергу, ОСОБА_3 підтвердив факт
отримання коштів від ОСОБА_7 та схвалив
всі підписані між ОСОБА_4 та ОСОБА_7
правочини.

Відповідно до ч. 4 ст. 1135 Цивільного
кодексу України передбачено, що
учасник, який вчинив від імені всіх
учасників правочин, щодо якого його
право на ведення спільних справ
учасників було обмежене, або вчинив в
інтересах всіх учасників правочин від
свого імені, може вимагати
відшкодування здійснених ним за свій
рахунок витрат, якщо вчинення цього
правочину було необхідним в інтересах
усіх учасників. Учасники, яким
унаслідок таких правочинів було
завдано збитків, мають право вимагати
їх відшкодування.

У разі здійснення простим товариством
підприємницької діяльності, ч. 2 ст. 1138
Цивільного кодексу України встановлює
для його учасників солідарну
відповідальність незалежно від того,
чи виникла вона з договору, чи з інших
підстав.

На підставі вище викладеного, а також
враховуючи фактичні обставини справи
суд приходить до висновку, що між
відповідачами з 01.09.2007 р., тобто
підписання Договору про будівництво
житлового будинку, склалися
правовідношення засновані на взаємній
довірі, які давали відповідачу ОСОБА_4
право вчиняти правочини, пов'язані із
веденням спільних справ за договором
від імені всіх трьох відповідачів,
зокрема, підписувати правочини з
ОСОБА_7 та отримувати грошові кошти в
рахунок оплати робіт з будівництва
спірної квартири АДРЕСА_12.

Відповідно до ст. 875 Цивільного кодексу
України за договором будівельного
підряду підрядник зобов'язується
збудувати і здати у встановлений строк
об'єкт або виконати інші будівельні
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти об'єкт або закінчені
будівельні роботи та оплатити їх.

Приписами статті 207 Цивільного кодексу
України передбачено, що правочин
вваєаться вчинений у письмовій формі,
якщо його зміст зафіксований в одному
або кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони.

08 квітня 2008 року ОСОБА_7 та гр. ОСОБА_2,
ОСОБА_4 уклали договір будівельного
підряду шляхом підписання графіку
виконання робіт з будівництва квартири
загальною площею 81,7 кв. м. в АДРЕСА_1, а
також графіку внесення грошових
коштів.

Згідно з цими графіками квартира
вартістю 147 060 (Сто сорок сім тисяч
шістдесят) доларів США повинна була
бути передана ОСОБА_7 в жовтні 2008 року.

Відповідно до графіку внесення
грошових коштів, 08 квітня 2008 р. ОСОБА_7
передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (солідарні
боржники) за розпискою в борг 150 000,00
грн., що на той час було еквівалентно 30
000 (тридцять тисяч) доларів США.

Під час розгляду справи сторони не
заперечували, що позика, в даному
випадку, є удаваним правочином та
фактично гроші пішли в рахунок оплати
квартири АДРЕСА_12 за Договором
будівельного підряду.

Під час розгляду справи, в поясненнях
відповідача ОСОБА_11 посилався, що він
власноруч перераховував кошти.

Таким чином, боргова розписка від 08.04.2008
р., підписана солідарними боржниками
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є належним доказом
відповідно до ст. 58 ЦПК України та
відповідає правовій позиції Пленуму
Верховного Суду України, який в п. 25
Постанови №? 9 від 06.11.2009 р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
зазначає що за удаваним правочином (ст.
235 ЦК України) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі статті
235 Цивільного кодексу України має
визнати, що сторонами вчинено саме цей
правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_15 та
відповідачі не вчиняли договір позики,
а гроші було передано на підтвердження
укладення 08 квітня 2008 року Договору
підряду шляхом підписання графіку
виконання робіт з будівництва квартири
загальною площею 81,3 кв. м. в буд.
АДРЕСА_1, та графіку внесення грошових
коштів.

Таким чином, внаслідок підписання цих
графіків у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникло
спільне зобов'язання перед ОСОБА_7 щодо
будівництва спірної квартири.

23 червня 2008 року ОСОБА_7 було передано
відповідачам в рахунок оплати за
спірну квартиру за розпискою 10 000
(Десять тисяч) доларів США (т. ІІІ а.с. 243).

06 жовтня 2008 року в рахунок оплати за
квартиру ОСОБА_7 було передано
відповідачам за розпискою ще 10 000
(Десять тисяч) доларів США.

10 квітня 2010 року між ОСОБА_7 та
Підрядниками в особі відповідача
ОСОБА_4 було підписано Угоду про зміну
умов Договору підряду від 08.04.2008 р. (т.
ІІІ а.с. 246-247).

Пунктом 1.1. даної Угоди Сторони
домовилися про припинення
зобов'язань Підрядників, передбачених
договором позики від 08 квітня 2008 року,
укладеного між Сторонами, в частині
повернення в строк до 01 грудня 2008 р.
отриманих за цим договором грошових
коштів (первісне зобов'язання).

Розмір солідарної заборгованості
Підрядників перед Замовником за вище
зазначеною розпискою складає 150 000 (Сто
п'ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, що
станом на 08.04.2008 р. становило 30 000
(Тридцять тисяч) доларів США.

Даною Угодою також була обумовлена
остаточна вартість робіт 66 000
(Шістдесят шість тисяч) доларів США, яка
склалася на момент підписання даної
Угоди, а також перенесено строки
передачі квартири Позивачу, та інше.

10 квітня 2010 року в рахунок оплати за
будівництво квартири НОМЕР_28 ОСОБА_7
було передано Відповідачам за
розпискою ще 10 000 (Десять тисяч) доларів
США(т. ІІІ а.с. 244).

21 листопада 2010 року в рахунок оплати за
квартиру ОСОБА_7 було передано
Відповідачам за розпискою ще 6 000 (Шість
тисяч) доларів США (т. ІІІ а.с. 245).

Таким чином, протягом квітня 2008 -
листопада 2010 року ОСОБА_7 було передано
відповідачам в рахунок оплати за
будівництво квартири АДРЕСА_12 грошові
кошти на загальну суму 66 000 (Шістдесят
шість тисяч) доларів США.

Факт солідарних зобов'язань
відповідачів перед ОСОБА_7 ґрунтується
на нормах ст. 541 Цивільного кодексу
України, згідно якої солідарний
обов'язок виникає у випадках
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Отже, суд приходить до висновку, що
спірна квартира, замовлена
відповідачам є неподільною, а тому
повинна бути передана Замовнику за
Договором підряду - ОСОБА_7

Таким чином, власником результату
виконаних відповідачами та оплачених
ОСОБА_7 будівельних робіт, в даному
випадку: квартира АДРЕСА_12, є виключно
ОСОБА_7

Відповідно до п.п. «а» п. 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року №? 20 судовий захист
права приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ за
позовами про визнання права власності.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно статті 328 Цивільного кодексу
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Так, 10 квітня 2013 року за Актом приймання
- передачі виконаних робіт відповідач
ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 в особі
відповідача ОСОБА_4 передали ОСОБА_7,
яка в свою чергу прийняла виконані
роботи та результат цих робіт: квартиру
АДРЕСА_12 (т. ІІІ а.с. 27).

Таким чином, підписавши 10 квітня 2013 р.
Акт приймання - передачі виконаних
робіт та квартири сторони ще раз
підтвердили укладення між ними
договору підряду у спрощений спосіб.

Відповідно до п. 3 Акту відповідачі
зобов'язалися в строк до 01 вересня 2013
року провести державну реєстрацію за
ОСОБА_7 право власності на квартиру в
органах державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Згідно п. 5 технічного паспорту на
квартиру АДРЕСА_12, виготовлено станом
на 09.12.2010 р., інвентаризаційна
(балансова) вартість квартири складає
427 958 (Чотириста двадцять сім тисяч
дев'яносто п'ятдесят вісім) гривень 00
копійок (т. ІІІ а.с. 25).

Протягом листопада 2012 - грудня 2013 року
ОСОБА_7, проводиться внутрішнє
оздоблення квартири та сплачуються
відповідні комунальні платежі на
утримання квартири до каси Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «АДРЕСА_1», що підтверджується
копіями рахунків на оплату утримання
будинку та прилеглої території,
електроенергії, води, опалення (т. ІІІ
а.с. 28-31). Дані обставини, сторонами в
судовому засіданні не спростовувались
та заперечень до суду не надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, у правовій позиції Постанови ВСУ
від 15.05.2013 р. по справі № 6-36цс13.
зазначено, що, якщо Замовник виконав
своє грошове зобов'язання за договором
будівельного підряду, повністю
сплативши вартість об'єкта будівництва
(стовідсоткову передоплату), тобто
вчинив дії, спрямовані на виникнення
юридичних фактів, необхідних і
достатніх для отримання права вимоги
переходу права власності на об'єкт
будівництва або набуття майнових прав
на цей об'єкт.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України, одним із способів
захисту цивільних прав та інтересів
може бути визнання права власності на
майно.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Отже, приймаючи до уваги, що житловий
будинок АДРЕСА_1, прийнятий до
експлуатації, що є визначальним
елементом для визнання права власності
об'єктів нерухомого майна, суд вважає
позовні вимоги ОСОБА_2 є не доведеними
та у задоволені позову слід відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_8, ОСОБА_7 є
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню, обставини,
що спростовують позовні вимоги третіх
осіб, які заявляють самостійні вимоги
судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет спорів,
наслідки його розгляду судом, суд
вважає за необхідне застосувати
положення частини першої статті 88 ЦПК
України.

Так стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. ОСОБА_8
при подачі позову до суду сплачено
судовий збір в розмірі 3 654,00, який
підлягає стягненню з відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_8 Також, ОСОБА_7 при подачі позову
було сплачено судовий збір в розмірі 3
654,00 грн., який слід стягнути з ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7

Керуючись ст.ст. 11, 16, 182, 207, 235, 316-323, 325, 328,
331, 334, 392, 512, 526, 527, 541, 875, 1138, 1135 ЦК України,
ст. 4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень», ст. 9 Закону
України «Про архітектурну діяльність»,
ст. 29 Закону України «Про планування та
забудову територій», Постановою
Кабінету Міністрів України № 923 від
08.10.2008 р. «Про порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів» та на підставі ст.ст. 6, 7, 10, 11,
15, 57, 60, 81, 88, 195-196, 208, 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють
самостійних позовних вимог: ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання права власності -
відмовити.

Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_7 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) право власності на
квартиру НОМЕР_28 загальною площею 81,3
кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. в
житловому будинку, що знаходиться за
адресою вулиця АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 3
654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят
чотири) гривні 00 копійок.

Позов третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмету спору
ОСОБА_8 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя
особа, яка заявляє самостійні вимоги
щодо предмету спору: ОСОБА_7, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: ОСОБА_6 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_8 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) право власності на
квартиру НОМЕР_11 на 2 поверсі, загальною
площею 41,9 кв.м., житловою площею 16,9 кв.м.
в житловому будинку, що знаходиться за
адресою вулиця АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_8 судовий збір в розмірі 3
654,00 (три тисячі шістсот п'ятдесят
чотири) гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: