Справа № 466/182/11
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/3095/14
Доповідач в 2-й інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р.,
Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій
І.І.

з участю
представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 03 березня 2014 року у справі
за заявою представника позивача ОСОБА_3
- ОСОБА_2 про роз'яснення рішення суду, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у
задоволенні заяви представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про
роз'яснення рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 13.04.2011 р. за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, яким
визначено порядок, дні та години
зустрічей з дитиною ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_3

Вважає, що оскаржувана ухвала є
незаконною та підлягає скасуванню.

З покликанням на положення ст.ст. 141, 153,
159 СК України, ст.ст. 11, 15 ЗУ «Про охорону
дитинства» зазначає, що суд першої
інстанції ухваливши рішення від 13.04.2011
року прийшов до обґрунтованого
висновку про його право, як батька, на
спілкування із своєю дитиною. Проте,
суд не зазначив ні в мотивувальній, а
ні в резолютивній частині рішення, з
якого місця проживання батька чи
матері малолітньої дитини суд виходив,
при встановленні йому порядку та годин
зустрічей з дитиною. Внаслідок
відсутності згаданої інформації
рішення районного суду для нього є
незрозумілим, зокрема в частині
поняття «додому», як місця, куди він
зобов'язаний привозити дитину зі школи.

Відтак, на переконання апелянта,
місцевий суд при постановленні
оскаржуваної ухвали порушив та
неправильно застосував норму
процесуального права, передбачену ст.
221 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Львова від 03.03.2011 року і постановити
нову ухвалу, якою задовольнити заяву
про роз'яснення рішення в частині місця
проживання батька та матері
малолітнього ОСОБА_5., виходячи з якого
суд ухвалив дане рішення.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача на
підтримання доводів апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення частково
виходячи з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви та
постановляючи оскаржувану хвалу суд
першої інстанції виходив з того, що
резолютивна частина рішення від 13.04.2011
року, яке підлягає виконанню, є чіткою
та зрозумілою. Судом детально
визначено порядок, дні та години
зустрічей батька з дитиною. В
мотивувальній частині суд навів
обставини, які врахував при ухваленні
цього рішення. Зазначення додаткових
обґрунтувань висновків суду не може
проводитися шляхом роз"яснення рішення
суду, вважатиметься внесення змін до
його змісту.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується із зазначеним висновком
суду першої інстанції з наступних
підстав.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 13.04.2011 року частково
задоволено позов ОСОБА_3 та зустрічний
позов ОСОБА_4, встановлено ОСОБА_3
порядок, дні та години зустрічей із
дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення не оскаржувалося та набрало
законної сили.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 221 ЦПК
України, якщо рішення є незрозумілим
для осіб, які брали участь у справі, або
для державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз"яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Таким чином, законодавець вказує на те,
що суд може роз'яснити своє рішення,
якщо воно містить в собі
незрозумілості або ускладнює його
реалізацію, при цьому, не вносячи змін у
суть рішення і не торкаючись питань,
які не були предметом судового
розгляду.

В свою чергу, згідно із роз"ясненнями,
викладеними в п. 21 постанови пленуму
Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009
року "Про судове рішення в цивільній
справі" відповідно до ст.221 ЦПК України
роз'яснення рішення суду можливе тоді,
коли воно не містить недоліків, що
можуть бути усунені лише ухваленням
додаткового рішення, а є незрозумілим,
що ускладнює його реалізацію.
Зазначене питання розглядається судом,
що ухвалив рішення, і в ухвалі суд
викладає більш повно та ясно ті частини
рішення, розуміння яких викликає
труднощі, не вносячи змін у суть
рішення і не торкаючись питань, які не
були предметом судового розгляду.
Роз'яснення рішення не допускається,
якщо воно виконане або закінчився
установлений законом строк, протягом
якого рішення може бути пред'явлене до
виконання. Якщо фактично порушено
питання про зміну рішення або внесення
в нього нових даних, у тому числі й
роз'яснення мотивів ухваленого
рішення, суд ухвалою відмовляє в
роз'ясненні рішення.

Положення вказаної вище норми
процесуального закону та роз'яснень,
визначають, що в заяві про роз'яснення
рішення має бути зазначено, що саме у
резолютивній частині рішення є
незрозумілим, в чому полягає
незрозумілість рішення, які
припускаються варіанти тлумачення
рішення, як це впливає на його
виконання. Роз'яснення інших частин
рішення (крім резолютивної) не має
правового значення, оскільки вони не
мають обов'язкового характеру для його
виконання.

У заяві про роз"яснення судового
рішення позивач покликається на
складнощі в розумінні змісту судового
рішення, а саме чи виходив суд,
ухвалюючи рішення від 13.04.2011 року саме з
того місця проживання батька та матері,
які вони мали на дату ухвалення
рішення, а саме батька - АДРЕСА_1, а мати -
АДРЕСА_2, оскільки у рішенні місце
проживання цих осіб не зазначено.

Дослідивши рішення, зміст якого просив
роз"яснити позивач, колегія суддів
звертає увагу на те, що в рішенні не
вказано як місце проживання матері, так
і місце проживання батька, а також
немає визначення саме до кого "додому"
ОСОБА_3 повинен завозити дитину.

Також, суд першої інстанції не дотримав
порядку розгляду заяви про роз"яснення
рішення, передбачений ч. 3 ст. 221 ЦПК
України.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції розглянув справу без
участі відповідача ОСОБА_4 та
представника третьої особи органу
опіки та піклування Шевченківської
райадміністрації Львівської міської
ради, які не були повідомлені про дату
судового засідання у спосіб та в
порядку, передбаченому ст.ст. 74, 76 ЦПК
України.

Розглянувши справу у відсутності осіб,
які приймають участь у розгляді справи,
суд першої інстанції позбавив їх
можливості подавати докази, приймати
участь в їх дослідженні, чим порушив
вимоги ст. 27 ЦПК України та принцип
змагальності, передбачений ст.10 ЦПК
України

З наведених підстав, оскаржувана
ухвала суду підлягає скасуванню на
підставі п. 3 ч. 1 ст.312 ЦПК України з
передачею заяви представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про роз'яснення рішення
суду на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Львова від 03 березня 2014 року
скасувати, заяву представника позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 про роз'яснення рішення
суду передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.В. Ніткевич

Судді:
Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин