Справа № 640/7404/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р. Суддя Київського
районного суду м. Харкова Ніколаєнко
І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову по цивільній
справі ОСОБА_1 до Державної установи
«Інститут медичної радіології ім. С.П.
Григор'єва Національної академії
медичних наук України» про скасування
наказу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного
суду м. Харкова знаходиться цивільна
справа за позовом ОСОБА_1 до Державної
установи «Інститут медичної
радіології ім. С.П. Григор'єва
Національної академії медичних наук
України» про скасування наказу.

Позивач звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову, в якій просить
заборонити введення в дію з 30.04.2014 року
структуру інституту, затверджену 21.02.2014
року НАМН України; керівникам
структурних підрозділів інституту
заборонити приймання до виконання з
30.04.2014 року затверджені НАМН України
структуру інституту, штатні розписи за
розділом «наука», за розділом
«клініка», тарифікаційні списки за
розділом «наука», за розділом
«клініка»; заборонити виведення зі
розпису посад за додатком № 6;
заборонити введення до штатного
розпису посад за додатком № 7;
Начальнику відділу кадрів Ларіній О.Г.
заборонити оформлення оголошення
конкурсу на вакантні посади завідувача
відділення дистанційної поєднаної
променевої та комплексної терапії,
старшого наукового співробітника
відділення дистанційної поєднаної
променевої та комплексної терапії,
завідувача відділення онкохірургії,
завідувача відділення
онкогінекології, старшого наукового
співробітника відділення
онкогінекології; заборонити
ознайомлювання з наказомпід особистий
підпис керівників структурних
підрозділів інституту та всіх
працівників, у яких змінюються умови
праці за додатком № 8; заборонити
виконання п. 2.3. наказу № 70-к від 29.04.2014
року; відділу бухгалтерського обліку
та звітності заборонити проведення
відповідних розрахунків заробітної
плати.

В обґрунтування заяви позивач
зазначає, що наказ, який вона просить
скасувати є незаконним та він порушує
її трудові права, оскільки вона вже не є
завідуючою відділенням хемотерапії,
але ні наказу про звільнення, ні про
переведення їй надано не було, а до
вирішення справи по суті, її можуть
звільнити або перевести на
невідповідну посаду.

Дослідивши зміст заяви про
забезпечення позову, зміст позовної
заяви та матеріали цивільної справи,
суд прийшов до висновку, що заява
позивача про забезпечення позову не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускаєтья на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у
заяві про забезпечення позову повинно
бути зазначено причини, у зв'язку з
якими потрібно забезпечити позов; вид
забезпечення позову, який належить
застосувати, з обґрунтуванням його
необхідності; інші відомості, потрібні
для забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Плунуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має право з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

При встановленні зазначеної
відповідальності слід врахувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи, яка здійснює
таку діяльність і зареєстрована
відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Розглядаючи заяву по суті, з
урахуванням визначеного порядку, суд
вважає, що позивачем не було надано
належних доказів на підтвердження
того, що у разі невжиття заходів
забезпечення це може ускладнити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду. Крім того, у заяві не обґрунтована
співмірність заходів забезпечення
позову із заявленими вимогами, їх
необхідність і достатність для
забезпечення виконання можливого
судового рішення. Також суд вважає, що
задовольняючи заяву позивача про
забезпечення позову, може порушити
права та інтереси інших осіб.

В зв'язку з вищевикладеним ,суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова
не позбавляє позивача на повторне
звернення до суду із заявою про
забезпечення позову в порядку
встановленому ЦПК України.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Плунуму
Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006
року «Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» за змістом ст. 293
ЦПК України окремо від рішення суду в
апеляційному порядку можуть бути
оскаржені ухвали суду першої інстанції
про задоволення заяви про забезпечення
позову, а також про його скасування,
проте ухвали про відмову у
забезпеченні позову оскарженню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -
Ніколаєнко І.В.