Справа
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Сьома
дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права на спадкування, за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа -
Сьома дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права на спадкування,

В С Т А Н
О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, в
обґрунтування якого посилається на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4,
який проживав та був зареєстрований за
адресою АДРЕСА_2.Окрім нього в будинку
проживали вона, її брат ОСОБА_2 та мати
ОСОБА_5 На підставі рішення виконкому
Красногвардійської районної ради
м.Дніпропетровська №604 від 12.06.1968 року
батькові ОСОБА_4 дозволили добудову
житлового будинку АДРЕСА_2. За життя
батьки за спільні кошти збудували
будинок, але не отримали свідоцтво про
право власності на нього. 22.03.1983 року
шлюб між її батьками був розірваний
Бабушкінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 213,
але в силу життєвих обставин всі вони
проживали за однією адресою.

ОСОБА_1 у позові також зазначає, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5,
після її смерті у визначений строк вона
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини, при
цьому з»ясувалося, що реєстрація права
власності на нерухоме майно за адресою
АДРЕСА_2 не проводилася, в зв»язку з чим
не можливо оформити спадкові права в
позасудовому порядку. Після смерті
батька вона у встановлений законом
строк до нотаріальної контори з заявою
про прийняття спадщини не зверталася,
так як прийняла спадщину фактично,
оскільки на час смерті батька фактично
проживала разом з ним в будинку по
вказаній адресі, хоча і була
зареєстрована за іншою адресою. У
встановлений законом строк вона взяла
речі, які належали батькові - диван,
килим, а також інші побутові речі, разом
з матір'ю сплачувала комунальні
рахунки, підтримувала будинок в
належному стані. Крім неї спадкоємцем
за законом після смерті батька є її
брат ОСОБА_2, який її право на
спадкування після смерті батька не
визнає. Встановлення факту прийняття
спадщини та визнання права на
спадкування в судовому порядку після
смерті батька ОСОБА_4 їй необхідно для
здійснення передбачених законом дій
для набуття права власності на
житловий будинок.

Позивач ОСОБА_1 просить встановити факт
прийняття нею спадщини після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4; визнати за
нею право на спадкування після
померлого батька ОСОБА_4

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом, в якому просить встановити
факт прийняття ним спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4;
визнати за ним право на спадкування
після померлого батька ОСОБА_4 Вказані
позови об»єднані судом в одне
провадження.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_2 у зустрічному позові
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер
його батько ОСОБА_4, який проживав та
був зареєстрований за адресою АДРЕСА_2.
На підставі рішення виконкому
Красногвардійської районної ради м.
Дніпропетровська № 604 від 12.06.1968 року
ОСОБА_4 було надано дозвіл на добудову
житлового будинку АДРЕСА_2, після чого
його батько та мати ОСОБА_5 збудували
будинок та літню кухню за вказаною
адресою, однак за життя право власності
на побудований будинок та земельну
ділянку не отримали. В 1981 році він
повернувся із армії і дізнався про те,
що приблизно в 1980 році його батько,
перебуваючи в стані алкогольного
сп»ягніння, підпалив побудований
будинок, в наслідок чого він та всі речі
їх сім»ї згоріли. За підпал будинку
батько був засуджений до позбавлення
волі. Після цього він разом з матір'ю
переобладнали літню кухню під житловий
будинок, де проживали він, його мати та
сестра ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_2 також у позові зазначає,
що в той час, коли його батько перебував
в місцях позбавлення волі, його
дружина, яка є матір'ю позивача, - ОСОБА_5
в 1983 році розірвала з ним шлюб, однак
залишилася жити разом з ними за адресою
АДРЕСА_2. В 1985 році його батько ОСОБА_4
переніс інсульт, в наслідок чого він
був умовно-достроково звільнений від
відбування покарання та повернувся
проживати додому за вказаною адресою.
Оскільки у батька ніяких речей з собою
не було, вони поселили його в одній із
їхніх кімнат. Після того, як батько
повернувся додому, його донька ОСОБА_1
постійно з ним сварилася, оскільки не
могла пробачити йому те, що він спалив
будинок, в наслідок чого вона разом зі
своїм чоловіком у 1987 році переїхала
жити за адресою АДРЕСА_1. Після смерті
батька він з заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався, оскільки був зареєстрований
за адресою розташування будинку та
проживав разом з ним. Також, з того часу,
як батько повернувся додому хворий, він
постійно за ним доглядав, купував ліки,
доглядав за будинком, тому вважав, що
спадщину прийняв фактично, однак факт
прийняття ним спадщини після смерті
батько його сестра ОСОБА_1 не визнавала,
оскільки вважала, що вона також має
право на успадкування майна після
смерті батька. ОСОБА_2 також у позові
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати ОСОБА_5, при зверненні
до нотаріальної контори йому було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно -
вказаний будинок в зв»язку з
відсутністю державної реєстрації
права власності на нього.

Позивач ОСОБА_1 з представником в
судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримали, проти зустрічного
позову заперечували, посилаючись на
його необгрунтованість.

ОСОБА_2 з представником в судовому
засіданні зустрічні позовні вимоги
підтримали, позов ОСОБА_1 не визнали,
посилаючись на його необґрунтованість.

Представник третьої особи Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, надав суду листа з
проханням розглянути справу у його
відсутність.

Вислухавши осіб, які з»явилися,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Встановлено, що правовідносини у даній
справі регулюються Цивільним Кодексом
України 1963 року, який введений в дію з
01.01.1964 року.

Відповідно до ст.524 ЦК України (в
редакції 1963р.) спадкування
здійснюється по закону та по заповіту.

У відповідності до ст. 525 ЦК України (в
редакції 1963р.) часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкоємця, а
при оголошенні його померлим - день,
вказаний в ст. 21 цього Кодексу.

Місцем відкриття спадщини відповідно
до ст. 526 цього Кодексу визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця, а коли воно не відоме -
місце знаходження майна чи його
основної частини.

Згідно до ч.1 ст.529 цього Кодексу при
спадкуванні за законом спадкоємцями
першої черги являються у рівних
частках діти (в тому числі всиновлені,
чоловік (жінка) та батьки (всиновлювачі)
померлого.

У відповідності до ст.548 ЦК України (в
редакції 1963р.) для придбання спадщини
необхідно щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається такою, що
належить спадкоємцю з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963р.) визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) коли
він фактично вступив в управління чи
володіння спадковим майном; 2) коли він
подав у державну нотаріальну контору
за місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вказані дії
повинні бути здійснені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Як встановлено в судовому
засіданні, позивач по первісному
позову ОСОБА_1 та позивач по
зустрічному позову ОСОБА_2 є між собою
рідними сестрою та братом. Їх батьками
є ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які з 14.02.1960 року
перебували в зареєстрованому шлюбі,
проживали та були зареєстровані за
адресою АДРЕСА_2, де є також
зареєстрованим ОСОБА_2

На підставі рішення виконкому
Красногвардійської районної ради
депутатів трудящих м. Дніпропетровська
№ 604 від 12.06.1968 року «Про добудову
житлового будинку по АДРЕСА_2» ОСОБА_4
було надано дозвіл на добудову
житлового будинку по АДРЕСА_2 та видано
Дозвіл на виконання робіт від 08.07.1968
року. В зв»язку з зазначеним ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 за вказаною адресою були
збудовані будинок та літня кухня, право
власності на які за ними у
встановленому на той час порядку
зареєстровано не було.

В 1980 році, в той час як ОСОБА_2 перебував
на службі в армії, ОСОБА_4, перебуваючи у
стані алкогольного сп»яніння, підпалив
побудований будинок, в наслідок чого
будинок та всі речі їх сім»ї згоріли.
За скоєне ОСОБА_4 був засуджений до
позбавлення волі.

Після повернення в 1981 році ОСОБА_2 зі
служби в армії, ним разом з матір'ю була
переобладнана літня кухня під житловий
будинок, де стали проживати він, сестра
ОСОБА_1 та їх мати ОСОБА_5

Під час перебування в місцях
позбавлення волі, шлюб між батьками
сторін - ОСОБА_4 та ОСОБА_7 22.03.1983 року
був розірваний, після чого ОСОБА_5
продовжувала проживати за вказаною
адресою.

В зв»язку з перенесенням у 1985 році
інсульту ОСОБА_4 був умовно-достроково
звільнений від відбування покарання,
повернувся з місць позбавлення волі та
до 1988 року проживав за адресою
проживання своєї племінниці ОСОБА_8,
потім переселився в будинок за адресою
АДРЕСА_2, будь-яких речей та меблів за
час звільнення з місць позбавлення
волі та проживання у спірному будинку
він не придбавав, що не було
спростовано сторонами.

ОСОБА_2 20.08.1983 року одружився з ОСОБА_9
та став проживати за адресою мешкання
дружини по АДРЕСА_3, де проживав
постійно до 2011 року. В 2011 році він
переїхав проживати до будинку за
адресою АДРЕСА_2.

ОСОБА_1 у 1987 році разом зі своїм
чоловіком переїхала жити за адресою
АДРЕСА_1, де постійно стала проживати з
ним і донькою та була зареєстрована
29.11.1988 року, що підтверджується її
паспортом громадянки України.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько сторін ОСОБА_4
помер, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1, виданим 26.03.2013
року Бабушкінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис № 178.

До будинку по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 вселилася
безпосередньо після смерті батька, що
було підтверджено в судовому засіданні
свідком ОСОБА_8 та не було спростовано
ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін -
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданим 25.03.2013
року Відділом державної реєстрації
смерті Дніпропетровського міського
управління юстиції у
Дніпропетровській області, актовий
запис № 8082. Відповідно до спадкової
справи №1149/2010, заведеної після її
смерті Сьомою дніпропетровською
державною нотаріальною конторою, з
заявами про прийняття спадщини після
її смерті до нотаріальної контори
звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Встановлено, що на теперішній час в
будинку по АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1
та ОСОБА_2, між якими склалися неприязні
відносини стосовно користування та
володіння вказаним будинком,
реєстрація права власності на який у
встановленому законом порядку не
проводилась, що підтверджується листом
КП «ДМБТІ» від 15.06.2011 року № 6956.

З огляду на вказане, суд вважає, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано в судовому
засіданні належних та допустимих
доказів того, що вони фактично прийняли
спадщину після смерті батька ОСОБА_4 та
виконали дії, які свідчать про
фактичне прийняття ними спадщини у
розумінні положень ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963р.). З відповідними позовами
про продовження строку прийняття
спадщини та визначення додаткового
терміну для подачі їм заяви про
прийняття спадщини згідно до положень
ст.550 ЦК України в редакції 1963р. та ст. 1272
ЦК України в редакції, що діє на час
розгляду справи, в установленому
законом порядку до суду вони не
зверталися.

Встановлено, що після смерті батька
ОСОБА_4 позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з
заявами про прийняття спадщини до
нотаріальної контори не зверталися, що
підтверджується листом Сьомої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори, відповідно до
якого спадкову справу після смерті
ОСОБА_4 не заведено, за адресою мешкання
батька на час його смерті не проживали,
що підтверджується поясненнями
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_2
про те, що про смерть батька він
дізнався по телефону, коли перебував за
адресою м.Дніпропетровськ,
вул.Каверіна, та що не спростовано в
суді кожним з позивачів по первісному
та зустрічному позовам.

Постановою Сьомої дніпропетровської
державної нотаріальної контори від
07.07.2011 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_4 в зв»язку з
відсутністю оригіналу права власності
на спадкове майно та відсутністю
державної реєстрації на вищевказане
спадкове майно - житловий будинок
АДРЕСА_2.

Постановою Сьомої дніпропетровської
державної нотаріальної контори від
19.04.2013 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
ОСОБА_4 в зв»язку з відсутністю у нього
оригіналу права власності на спадкове
майно та відсутністю державної
реєстрації на вищевказане спадкове
майно - житловий будинок АДРЕСА_2.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано
доказів того, що на час відкриття
спадщини вони фактично вступили в
управління чи володіння будь-яким
спадковим майном після смерті батька
ОСОБА_4, оскільки встановлено, що після
того, як згорів їх будинок будь-якого
майна та меблів, в тому числі таких, що
належали особисто батьку, не
зберіглося, а після звільнення з місць
позбавлення волі він ніякого майна не
придбавав, що підтверджено в судовому
засіданні свідком ОСОБА_8, ОСОБА_11 та
вбачається з пояснень в судовому
засіданні сторін та змісту їх позовних
заяв.

Як пояснила в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8, вона є двоюрідною
сестрою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 За життя їх
батька ОСОБА_4 та до його смерті вона
кожний день його відвідувала та їй
відомо, що після повернення зі служби в
армії ОСОБА_2 в 1983 році одружився та
тридцять років постійно проживав у
дружини на АДРЕСА_3, на час смерті
батька ОСОБА_4 він по АДРЕСА_2 з ним не
проживав, батьків за цей період
відвідав рази зо три, участі у
поновленні времянки не брав, оскільки в
цей час був у армії. ОСОБА_1 тривалий
час, в тому числі на час смерті батька,
жила з дочкою в квартирі по АДРЕСА_4, а
по вихідним дням приїздила до батьків в
гості на АДРЕСА_2. Постійно жити в
будинок по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 перейшла
зразу після смерті батька, провела у
будинку воду. Свідок також пояснила, що
під час пожару, коли згорів будинок
батьків сторін, згоріло і все їх майно
та речі, після звільнення з місць
позбавлення волі їх батько ОСОБА_4
проживав у неї вдома, будь-яких речей та
меблів в цей період та до смерті він не
купував, оскільки зворів та був
пенсіонером з невеликою пенсією.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_1 знає з дитинства, їй
відомо, що її батько підірвав будинок,
який згорів разом зі всіма речами, за що
відбував покарання у місцях
позбавлення волі. ОСОБА_2 одружився і з
батьками не жив, на час смерті батька
ОСОБА_1 жила з батьком, матір'ю та
донькою у времянці по АДРЕСА_2.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10
пояснив, що в 1994 році, точну дату він не
пам»ятає, він разом з ОСОБА_2 завозили
його батьку додому ліки. В цей час
ОСОБА_2 там не проживав, а жив десь по
вул.Робітничій з дружиною, а його
батько з матірью жили по АДРЕСА_2. Йому
він казав, що іноді приїздить та
відвідує батьків.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснив, що 5 років тому він в будинку по
АДРЕСА_2 міняв водопровід, ОСОБА_2 там
жив, хто ще жив там крім нього йому
невідомо.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_1
на підтвердження її вимог був наданий
Акт обстеження проживання ОСОБА_1 від
08.11.2013 року, складений головою
квартального комітету Бабушкінської
районної у м.Дніпропетровську ради №15
Поміщик, із змісту якого вбачається, що
на момент смерті ОСОБА_4 в 1994 році
квартальний комітет очолювала інша
особа і при опитуванні сусідів ними був
підтверджений факт проживання без
прописки ОСОБА_1

Разом з цим, свідок ОСОБА_13 в судовому
засіданні пояснив, що він з 1997 року
працює на посаді голови квартального
комітету в сел. Мирне в
м.Дніпропетровську та раз на тиждень
здійснює прийом громадян. ОСОБА_1
неодноразово приїздила до нього додому
та вимагала написати довідку про те, що
її брат не жив по АДРЕСА_2, а вона жила.
Вона його шантажувала, писала на нього
скарги в різні установи та вимусила
скласти Акт обстеження проживання від
08.11.2013 року, який при ньому підписали
сусіди ОСОБА_14 та ОСОБА_15, як його
підписували інші особи, вказані в акті,
він не бачив, цей Акт він не підтримує.

За наведених обставин суд вважає, що
вказаний Акт обстеження від 08.11.2013 року
є не належним доказом, оскільки він
наданий суду в кінці судового розгляду
справи, що суперечить ст.27 ЦПК України,
крім того, встановлено, що він був
підписаний особами, які вказані в
ньому, у відсутності свідка ОСОБА_13,
який його завірив та не підтвердив його
зміст у судовому засіданні. Крім того,
із вказаного Акту не вбачається в який
саме період ОСОБА_1 проживала за
вказаною адресою без реєстрації.

Крім того, для підтвердження своїх
позовних вимог, в якості доказів їх
постійного проживання за адресою
АДРЕСА_2 на день смерті батька ОСОБА_4,
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були надані суду
довідки з місця проживання, підписані
вказаним свідком ОСОБА_13, які мають
протилежний між собою зміст.

Так, відповідно до довідки від 25.04.2013
року, виданої ОСОБА_1 (а.с.20), вона
мешкала без реєстрації за адресою
м.Дніпропетровськ, АДРЕСА_2; ОСОБА_2 був
зареєстрований за цією адресою, але не
мешкав; ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, був
зареєстрований за даною адресою.

Відповідно до довідки від 02.10.2013 року,
виданої ОСОБА_2 тим же головою
квартального комітету ОСОБА_13 (а.с.49),
ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за
адресою АДРЕСА_2 з 1970 року; ОСОБА_5
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, на час смерті ОСОБА_4 інших
осіб, крім вказаних, за даною адресою не
мешкало. Як зазначено у цій довідці,
довідки, видані раніше, вважати
недійсними. Разом з цим, відповідно до
пояснень в судовому засіданні свідка
ОСОБА_13, вказані довідки були видані
ним під впливом сторін, тому суд, з
урахуванням наведених обставин, вважає
ці докази неналежними..

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наданих у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Зважаючи на наведені обставини та
вказані положення
цивільно-процесуального
законодавства, суд розглядає справу на
підставі наявних у справі доказів та
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_16 не підлягають
задоволенню у повному обсязі в зв»язку
з їх недоведеністю.

Крім того, що стосується позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання за
ними права на спадкування після
померлого батька ОСОБА_4, суд вважає
необхідним зазначити наступне.
Положеннями ст.ст.3,4 ЦПК України
передбачено право особи на звернення
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних чи оспорюваних прав, свобод
чи інтересів, які захищаються судом у
способи, визначені законами України.
Загальний перелік таких способів
захисту визначено в ст. 16 ЦК України.
Визнання права на спадкування після
померлого діючим законодавством, як
спосіб захисту прав, не передбачено.
Крім того, набуття особою права на
спадкування передбачено розділом УІІ
ЦК України в редакції 1963 року, а також
книгою шостою ЦК України, що набрав
чинності з 01.01.2004 року, а не за судовим
рішенням.

За наведених обставин позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І
Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_2, третя особа -
Сьома дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права на спадкування.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_1, третя особа -
Сьома дніпропетровська державна
нотаріальна контора, про встановлення
факту прийняття спадщини, визнання
права на спадкування.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя
Т.О.
Кудрявцева