Справа № 442/2207/13
Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/783/614/14
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 23 жовтня 2013
року та апеляційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
додаткове рішення цього ж суду від 21
лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Стебницької міської
ради, виконавчого комітету
Стебницької міської ради,
Реєстраційної служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції,
третьої особи Відділу
Держземагенства у м. Дрогобичі
Львівської області про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, визнання протиправними та
скасування рішень, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, зобов"язання до вчинення
дій, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернулась з позовом до ОСОБА_4 Вимоги
заявою 10.06.2013 року збільшила із
залученням відповідачами Стебницьку
міську раду та її виконавчий комітет
та Реєстраційну службу Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції.
Просила поновити строк позовної
давності на оскарження п. 1.21 та п. 3.21
рішення виконавчого комітету
Стебницької міської ради від 12.04.2001
року № 84, рішення Стебницької міської
ради від 17.12.2004 року № 446, свідоцтва про
право власності за заповітом виданого
14 березня 2002 року, як пропущений з
поважних причин. Визнати протиправним
та скасувати п. 1.21 та п. 3.21 рішення
виконавчого комітету Дрогобицької
міської ради від 12.04.2001 року № 84 "Про
оформлення права власності та
затвердження актів введення в
експлуатацію індивідуальних житлових
будинків" та зазначене свідоцтво,
визнати протиправним та скасувати
рішення Стебницької міської ради від
17.12.2004 року № 446 "Про передачу
земельних ділянок у приватну
власність громадянам при
будинковолодінні" в частині передачі
ОСОБА_7 у приватну власність земельної
ділянки площею 726 кв. м. для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, визнати протиправним та
скасувати видане на ім"я ОСОБА_8 12.12.2001
року свідоцтво про право власності на
житловий будинок, що розташований за
адресою АДРЕСА_1, реєстр № 2322, визнати
протиправним та скасувати свідоцтво
про право на спадщину за заповітом,
видане 14 березня 2002 року реєстр №160,
зобов"язати реєстраційну службу
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції скасувати запис
про державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
здійснену на ім"я ОСОБА_7, визнати
недійсним Державний акт на право
власності на земельну ділянку, серії ЯГ
№ 049185 від 17.12. 2009 року реєстраційний
номер НОМЕР_1 на ім»я ОСОБА_7,
зобов"язати відповідача ОСОБА_4
усунути перешкоди у користуванні
проїздом загального користування за
адресою АДРЕСА_1 до будинковолодіння за
адресою по АДРЕСА_2. Зобов»язати
реєстраційну службу Дорогобицького
міськрайонного управління юстиції
скасувати запис про державну
реєстрацію права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, здійснену на ім»я
ОСОБА_7 .

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 23 жовтня 2013 року позов
задоволено частково.

Визнано недійсним Державний акт
на право власності на земельну
ділянку, серії ЯГ № 049185, реєстраційний
номер від 17.12.2009 року, виданий на
ім"я ОСОБА_7.

Зобов"язано ОСОБА_4 не чинити
перешкод ОСОБА_2 у користуванні
проїздом загального користування за
адресою АДРЕСА_1 до будинковолодіння
за адресою АДРЕСА_2.

Визнано протиправним та
скасовано п. 1.21 та п. 3.21 рішення
виконавчого комітету Стебницької
міської ради від 12.04.2001 року за № 84 "Про
оформлення права власності та
затвердження актів введення в
експлуатацію індивідуальних житлових
будинків".

Визнано протиправним та
скасовано рішення Стебницької
міської ради від 17.12.2004 року № 446 "Про
передачу земельних ділянок у приватну
власність громадянам при
будинковолодінні" в частині передачі
ОСОБА_7 у приватну власність земельної
ділянки площею 726 м кв для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1.

Визнано протиправним та
скасовано видане на ім"я ОСОБА_8 12.12.2001
року свідоцтво про право власності на
житловий будинок, що розташований за
адресою АДРЕСА_1 реєстр № 2322.

Визнано протиправним та
скасовано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом, видане 14
березня 2002 року, реєстр № 160 на ім"я
ОСОБА_7 .

В решті в позові відмовлено.

Додатковим рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 21 лютого 2014 року
поновлено ОСОБА_2 строк позовної
давності на оскарження п.1.21 та 3.21
рішення виконавчого комітету
Стебницької міської ради від 12.04.2001
року за №84 «Про оформлення права
власності та затвердження актів
введення в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків»,
рішення Стебницької міської ради від
17.12.2004 року №446 «Про передачу земельних
ділянок у приватну власність
громадянам при будинковолодінні» в
частині передачі ОСОБА_7 у приватну
власність земельної ділянки площею 726
м.кв. для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1 та свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, видане 14
березня 2002 року, реєстраційний №160 на
ім»я ОСОБА_7.

Рішення суду в частині
задоволених вимог та додаткове
рішення оскаржили відповідач ОСОБА_4
та його представник ОСОБА_5

В апеляційній скарзі на рішення
від 23.10.2013 року ОСОБА_4 зазначає, що
рішення є незаконним, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповно та
всебічно з'ясованих обставинах справи,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Просить рішення про задоволення позову
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити. Мотивує
тим, що вирішуючи спір, суд не звернув
уваги на те, що позов заявлено до
відповідача, який після смерті ОСОБА_7
згідно з відомостями, наданими
державною нотаріальною конторою, у
передбаченому законом порядку
спадщину після смерті не прийняв.

Суд не взяв до уваги договору
дарування, посвідченого нотаріусом
Цісло С, зареєстрованого в реєстрі за
№659 від 15.04.1937 року, про який було
достеменно відомо позивачу. За умовами
даного договору ОСОБА_2 подарувала
своїй дочці ОСОБА_8, по чоловікові
Баран, записану на неї у кадастрі
нерухомість, яка складається з
земельної ділянки під кадастровим
номером 495/1 та ОСОБА_11 віддає також
ОСОБА_8 половину на нього записаної
нерухомості, яка записана в актах про
закінчення будівництва і введення в
експлуатацію індивідуального
будинковолодіння, що знаходиться за
адресою с. Стебник АДРЕСА_1. Враховуючи
зміст цих документів - єдиним
землекористувачем земельної ділянки,
на якій в даний час розташовані
будівлі сторін, в минулому була
ОСОБА_8. При виділенні частини
земельної ділянки під будівництво
будинку її сину ОСОБА_12 за рахунок
ділянки ОСОБА_8 - земельна ділянка під
проїзд не виділялась. До побудованого
будинку ОСОБА_12 / чоловіком позивачки/
є проїзд з іншої вулиці / АДРЕСА_2 /, яким
користуються інші жителі і правових
підстав для використання частини
земельної ділянки, право власності на
яку оформлене на ОСОБА_7 - батька
відповідача ОСОБА_4, немає. Тому вимоги
позивачки не підлягають до задоволення
за їх безпідставністю.

Суд не правильно оцінив докази у
справі, надав перевагу проектній
документації, а не правовстановлюючими
документам і прийняв незаконне
рішення.

В апеляційній скарзі на додаткове
рішення представник відповідача
зазначає, що строки на оскарження
зазначених у позові рішень та
правовстановлюючих документів
поновлені, без будь-якого
обґрунтування. Необгрутованість
поновлення строку на оскарження
стверджується технічним звітом,
виготовленим земельно-кадастровим
бюро при Дрогобицькому міському
управлінні земельних ресурсів від 1999
року, при виконанні роботи по
підготовці та видачі Державного Акту
на право приватної власності на землю
ОСОБА_2, за адресою АДРЕСА_2. У акті
обстеження і погодження меж земельних
ділянок, які передаються у власність,
межі земельної ділянки АДРЕСА_1 були
погодженні сусідами, земельні ділянки
яких межують із вказаною земельною
ділянкою, в тому числі й
землекористувачем земельної ділянки
АДРЕСА_1, яким значиться батько
відповідача ОСОБА_7 Тому позивач знала
про те, що землекористувачем всієї без
обмежень суміжної ділянки є ОСОБА_7
Про наявність на його ділянці проїзду
до її будинку не зазначала та в такий
спосіб погодила межі ділянки, котра її
передавалась у власність.
Безпідставність поновлення строку на
оскарження також підтверджується і
роком побудови будинку АДРЕСА_1,
будівництво якого розпочато у 1937 році,
а завершено у 2001 р., в тому числі з
господарськими спорудами про
самочинне в порушення її прав
будівництво яких зазначає у позові.

З врахуванням наведеного просить
скасувати рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 23 жовтня 2013 року в частині
задоволення вимог та додаткове
рішення цього ж суду від 21 лютого 2014
року та ухвалити про відмову у позові
в цілому .

При розгляді справи відповідач та його
представник доводи апеляційний скарг
підтримали.

Представник позивача проти
апеляційних скарг заперечила, вважає
рішення суду першої інстанції
законними та обґрунтованими та просить
такі залишити без змін .

Інші учасники не з»явились, належним
чином повідомлені про розгляд справи
за апеляційними скаргами, про що до
справи долучено розписки про отримання
судових повісток. Про причини неявки
не повідомили. У відповідності до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія
суддів вважає можливим продовжувати
розгляд справи у відсутності
учасників, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
матеріали інвентаризаційних справи №
323 на будинковолодіння за адресою
АДРЕСА_1 та № 477 на будинковолодіння по
АДРЕСА_2, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданих
відповідно до вимог цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. При цьому
кожна із сторін зобов»язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповіднсті до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обргунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду
першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
ОСОБА_8, котра ІНФОРМАЦІЯ_3, була
матір»ю ОСОБА_12, котрий помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, котрий помер
ІНФОРМАЦІЯ_2

Позивач у справі ОСОБА_2 є дружиною
ОСОБА_12, а відповідач у справі ОСОБА_4 -
сином ОСОБА_7.

Згідно матеріалів справи та
інвентаризаційних справ по будинкам -
позивач у справі прийняла спадщину по
смерті чоловіка і 20 лютого 1998 року
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом по смерті ОСОБА_12 на
спадкове майно, яким є цілий цегляний
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1, який складається з 3-х кімнат
жилою площею 65,7 м кв, кухні. До будинку
належать господарські споруди: сарай
дерев»яний, дерев»яна вбиральня .

За даними вказаного свідоцтва про
право на спадщину, що у матеріалах
інвентаризаційної справи
Дрогобицького МБТІ за № 477 на аркуші №
38 - будинок належить спадкодавцю на
підставі Договору про надання у
безстрокове користування земельної
дядинки під будівництво
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності,
посвідченого Дрогобицькою державною
нотаріальною конторою 13.12.1974 року за
реєстром № 7945 і акту прийомки будинку
в експлуатацію від 17.02.1984 року,
затвердженого рішенням виконкому
Стебницької міської ради народних
депутатів від 01.03.1984 року за № 46.

Відповідач у справі ОСОБА_4 вважається
таким, що прийняв спадщину по смерті
батька ОСОБА_7, оскільки 13 серпня 2012
року звернувся з заявою про прийняття
спадщини до Стебницької державної
нотаріальної контори.

Відповідно до листа Стебницької
державної нотаріальної контори від
28.05.2013 року за №141/02-14, після смерті
ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за
заявою ОСОБА_4 заведена спадкова
справа №144/2012, інші спадкоємці до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини не звертались. /а.с.
69/.

За таких обставин мотиви апеляційної
скарги про пред»явлення позову до
неналежного відповідача не є
обгрунтованими.

На час смерті ОСОБА_7 - останньому
належало будинкволодіння АДРЕСА_1 та
земельна ділянка за цією ж адресою
згідно Державного акту про право
власності на земельну ділянку від 18
грудня 2009 року, виданого на підставі
рішення № 446 від 17.12.2004 року
Стебницької міської ради, які
оспорюються позивачем. /а.с. 104, 149 /.

Між сторонами виник спір з приводу
частини земельної ділянки переданої у
власність ОСОБА_7, частина якої на
плані проекту на будівництво будинку
на ім»я чоловіка позивачки ОСОБА_12
значиться, як проїзд загального
користування та аналогічно значиться
«заїзд по проекту» на схемі території
АДРЕСА_2, розміри цієї частини ділянки
позивачем не зазначено. / а.с. 11, 146/ .

Позивач вважає цю частину земельної
ділянки обєктом спільного
користування, а відповідач
приналежною на праві власності його
батькові ОСОБА_7, оскільки така ввійшла
в приватизовану площу переданої
батькові земельної ділянки - площею 0,
0726 га для обслуговування житлового
будинку, про що видано Держаний акт на
право приватної власності, оспорюваний
з наведених підстав позивачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивачки, суд правильно керувався
вимогами ст. 152 ЗК України, згідно якої
власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що
земельні спори вирішуються судами,
органами місцевого самоврядування та
органами виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині задоволених
позовних вимог позивачки, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції не враховано, що за змістом
ст.15 ЦК України - кожна особа має право
на захист свого цивільного права у
разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 16 ЦК
України - кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Як встановлено матеріалами справи
позивачці ОСОБА_2 на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серія ЛВ №221 від
12.11.1999 року на праві приватної
власності належить земельна ділянка
площею 0,0932 га на АДРЕСА_2.

Будь-яких даних щодо наявності проїзду
до цієї земельної ділянки в даному акті
не зазначено. Від т. «Б» до т. «В»
значиться проектована дорога. Від т.
«Г» до т. «А «землі ОСОБА_7 /а.с. 8/. Отже
станом на 1999 рік позивач визнавала
ОСОБА_7 як суміжного землекористувача
в цілому земельної ділянки, котра межує
з переданою її у власність по всій межі
між точками « Г» та» А».

Помилковою є позиція суду першої
інстанції, викладена у рішенні, що
вказана вище земельна ділянка на
АДРЕСА_2 у м. Стебнику була виділена під
будівництво житлового будинку та
допоміжних будівель згідно рішення
виконавчого комітету Стебницької
селищної ради депутатів трудящих від 05
квітня 1974 року № 70 ОСОБА_12 - чоловіку
позивачки, оскільки із змісту даного
рішення вбачається про виділення
останньому земельної ділянки
розміром 700 кв м. і така ділянка
виділена за рахунок фактичного
землекористування будинковолодіння
АДРЕСА_1. /а.с. 9/.

З наявних у справі доказів, вбачається,
що з врахуванням проведеної в
минулому націоналізації земельних
ділянок,- землекористувачем
будинковолодіння АДРЕСА_1 була ОСОБА_8.
Ця обставина підтверджена долученою
до справи копією перекладеної з
польської мови виписки з
нотаріального акту у книзі обліку
відвідувачів, за змістом якого в 1937
році укладено нотаріально посвідчену
угоду про дарування, за якою ОСОБА_8
отримала у дар від батьків належну їм
нерухомість та земельну ділянку у
власність, відтак в подальшому була
визнана владою законним
землекористувачем земельної дідянки
за будинком АДРЕСА_1, за рахунок якої
рішенням від 05.04.1974 року № 70 виділено
частину для забудови будинку її сину
ОСОБА_12 / а.с. 95/

Суд врахував, що відповідно до проекту
одноквартирного житлового будинку на
АДРЕСА_2, який пройшов необхідні
погодження, - головним архітектором
запроектовано заїзд до будинку АДРЕСА_2
через суміжну земельну ділянку я
будинковолодіння АДРЕСА_1 /а.с. 10-12/.

Таким чином суд вважав встановленим,
про що вказав у рішенні, що проїзд до
будинку АДРЕСА_2 був запроектований і є
можливим лише через землі
будинковолодіння АДРЕСА_1 і на
сьогоднішній день такий проїзд
облаштований повз будинок АДРЕСА_1. З
боку вул. Проектованої облаштувати
проїзд до будинковолодіння АДРЕСА_2
неможливо, так як проектована дорога не
закінчена будівництвом і відсутня в
генеральному плані м. Стебника.

Як вбачається з Державного акту на
право власності на земельну ділянку,
серія ЯГ № 049185, реєстраційний номер
НОМЕР_1 від 17.12.2009 року, виданого на ім'я
ОСОБА_7 та технічного звіту по
підготовці та видачі державного акту
на право власності на земельну ділянку
ОСОБА_7 був власником земельної
ділянки площею 726 кв.м. на АДРЕСА_1. У
такому державному акті відсутні
обмеження і ця земельна ділянка не
обтяжена сервітутами, відомості про
існування проїзду до будинковолодіння
АДРЕСА_2 через цю ділянку також
відсутні. /а.с. 149/

Зазначена вище земельна ділянка
виділялась ОСОБА_7 для обслуговування
житлового будинку згідно п. 1.27 рішення
Стебницької міської ради №446 від 17
грудня 2004 року "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність
громадянам при будинковолодінні".

Отже, судом встановлено, що у
Державному акті на право власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1 дані про
проїзд /землі спільного користування/
до будинковолодіння АДРЕСА_2 відсутній.

Відповідно до ст. 126 ЗК України (в
редакції, чинній на час видачі
Державного акту серія ЯГ № 049185)
державний акт є документом, що
посвідчує право власності на земельну
ділянку.

Згідно ст. 83 ч. ч. 1, 2, ч. 3 п. а ЗК України,
п.12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК
України , ст. 91 ч.1 ЗК України, на що
послався суд при ухвалення рішення -
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю, в якій
перебувають усі землі в межах
населених пунктів, крім земель
приватної та державної власності. До
земель комунальної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать землі загального
користування населених пунктів,
зокрема: вулиці, проїзди, шляхи.
Повноваження щодо розпорядження
землями в межах населених пунктів, крім
земель, переданих у приватну власність,
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради. Власники
земельних ділянок зобовязані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів.

Відповідно до Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі (далі
Інструкції) Державний акт на право
власності на землю виготовляється на
підставі виписки з рішення відповідної
ради або державної адміністрації про
передачу у власність земельної
ділянки, договору відчуження земельної
ділянки (договір купівлі-продажу,
дарування, міни, інші цивільно-правові
угоди), рішення суду.

Згідно до Інструкції, роботи зі
складання державного акта на право
власності на земельну ділянку
складаються із підготовчих робіт;
встановлення (відновлення) в натурі (на
місцевості) меж земельної ділянки та
меж обмежень на використання земельної
ділянки; складання кадастрового плану
земельної ділянки; заповнення бланка
державного акта.

Враховучи положення вказаних вище
норм, суд прийшов до переконання, що
приймаючи рішення про передачу у
власність ОСОБА_7 земельної ділянки на
АДРЕСА_1, Стебницька міська рада не
врахувала наявність в архівних
документах відомостей про існування
проїзду загального користування, та те,
що самовільна добудова до будинку
АДРЕСА_1 була здійснена на земельній
ділянці, не відведеній для цієї мети (на
місці запроектованого проїзду до
будинковолодіння АДРЕСА_2), що
потягнуло за собою виготовлення
Державного акта з неправильними
межами.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду не обгрутованими.

Як зазначено вище, рішенням
виконавчого комітету Стебницької
селищної ради від 5 квітня 1974 року № 70,
ОСОБА_12 виділялась земельна ділянка
під будівництво площею 700 кв м за
рахунок фактичного землекористування
будинковододіння АДРЕСА_1 із
зобов»язанням ОСОБА_12 укласти договір
на безстрокове користування з
виконкомом селищної ради саме на
ділянку площі, що зазначена у цьому
рішенні. Жодного посилання про
виділення ділянки чи її частини за
рахунок земель загального
користування населеного пункту - у
рішення немає .

П.п. «г» п. 3 цього рішення
зобов»язувалось ОСОБА_12 при
будівництві суворо дотримуватись
договору на безстрокове користування
земельною ділянкою.

Згідно копії експлікації
проектованого житлового будинку та
господарської споруди по АДРЕСА_2 - до
нього значиться «проїзд загального
користування». /а.с. 11/.

Колегія суддів вважає, що на підставі
таких даних у позивачки не виникло
право, як і у забудовника цього
будинку - ОСОБА_12 на користування
частиною ділянки під проїзд до
будинку, оскільки така ділянка у
встановленому на той час порядку та у
подальшому не вилучалась у
попереднього землекористувача.

Проект на будівництво це є технічна
документація, яка впливає на
реалізацію лише певних прав
забудовника. Відповідно, частина
земельної ділянки будинковолодіння
АДРЕСА_1 залишилась за попереднім
земелекористувачем і лише за
погодженням з ним могла
використовуватись землекористувачем
суміжної земельної ділянки.

З пояснень представника позивачки в
суді апеляційної інстанції - її
довірителька ОСОБА_2 саме за згодою
ОСОБА_7, котрий по смерті матері ОСОБА_8
проживав у будинку АДРЕСА_1,
користувалась для проїзду через його
земельну ділянку і такий проїзд
проходив не на місці позначеного на
експлікації, а в іншому місці, оскільки
частина так званого проїзду за
Проектом тривалий час була забудована
господарськими спорудами і таке
будівництво не оспорювалось
позивачем. Тривалість існування
таких споруд на ділянці батька
відповідача стверджено наявними у
справі доказами, які не спростовано
позивачем.

Згідно акту закінчення будівництва та
введення в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків від
12.04.2001 року значиться, що гр. ОСОБА_8,
побудувала житловий будинок без
проекту. Самовільно добудовано до
житлового будинку прибудову та сіни,
сарай та літню кухню. Комісією також
встановлено, що будівництво розпочато
в 1937 році та закінчено в 2001 році, тобто
після смерті ОСОБА_8 Визнано сторонами
закінчення такого будівництва батьком
відповідача, як особою, котра вступила
у спадкові права по смерті матері, в
подальшому оформивши відповідні
правовстановлюючі документи на це
будинковолодіння. Розташування
будинку АДРЕСА_1 відображено на Схемі
території. /а.с 100-101, 146/.

Рішенням Стебницької міської ради від
17.12.2004 року № 446 "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність
громадянам при будинковолодінні"
передано ОСОБА_7 у приватну власність
земельну ділянку площею 726 кв.м. для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 38).

Згідно Державного аку на право
приватної власності на землю Серії ЛВ
№ 221 позивач ОСОБА_2 є власником
земельної ділянки площею 0,0932 га для
обслуговування будинку на підставі
рішення Стебницької міської ради від
09.09.1999 року № 276. / а.с. 8/.

З долученого представником
відповідача копії Технічного звіту
про виконані роботи по підготовці та
видачі Державного акту на право
приватної владності на землю ОСОБА_2,
які подано суду апеляційної інстанції
з мотивів не прийняття таких доказів
судом першої інстанції - вбачається, що
Державний акт видано на підставі
Рішення Стебницької міської ради від
09.09.1999 року № 276 /про що є у самому акті/.
Згідно цього рішення позивачу
передано у власність ділянку площею 932
м кв для обслуговування будинку без
будь-яких застережень щодо існування
спільного заїзду до ділянки чи будинку
за рахунок інших земель. За даними
Акту обстеження і погодження меж - між
точками «А» і «Г» / землекористувач
ОСОБА_7 /по границі ділянки встановлена
огорожа із металевої сітки. За даними
Державного акту на ім»я позивачки -
одним із суміжних землекористувачів
значиться ОСОБА_7 Будь-яких застережень
про спільне користування земельною
ділянкою немає, як і відсутні такі дані
у Державному акті на право власності
на земельну ділянку на ім»я ОСОБА_7 від
18.12. 2009 року.

Згідно рішення виконавчого комітету
Стебницької селищної ради від 05.04.1974
року за №5 - вказані земельні ділянки
станом на 1974 рік становили одну
земельну ділянку, землекористування
якою значилось за будинковолодінням
АДРЕСА_1.

Виділивши цим рішенням 700 кв м. з цієї
ділянки ОСОБА_12 для будівництва
будинку, питання у встановленому на
той час порядку щодо іншої частини
ділянки для використання під спільний
заїзд не вирішувалось.

У відповідності до вимог ст. 16
Земельного Кодексу Української РСР -
надання земельної ділянки, що є у
користуванні іншому
землекористувачеві провадиться
тільки після вилучення даної ділянки
в порядку, перебаченому статями 37-41
цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів
вирішення у встановленому порядку
вилучення у землекористувача
будиковолодіння АДРЕСА_1, як земельної
ділянки площею 700 м кв під будівництво
будинку ОСОБА_12 так і частини ділянки,
котру позивач вважає спільним заїздом
до її будинковолодіння.

Оскільки вказаним вище рішенням
виконавчого комітету Стебницької
селищної ради від 05.04.1974 року № 70 не
врегульовувались будь-які питання
щодо частини земельної ділянки, котру
позивач вважає спільним заїздом,
іншого рішення з цього приводу не
приймалось, то у суду першої інстанції
не було підстав для висновку про
порушення прав позивача як власника
суміжної земельної ділянки про
порушення її прав.

Згода попереднього власника земельної
ділянки ОСОБА_7 на використання
позивачем цієї ділянки з метою
доступу до земельної ділянки, що
перебуває у її власності - не свідчить
про обов'язок відповідача надавати
таке погодження.

Це питання може бути вирішено у
встановленому законом порядку, зокрема
у спосіб передбачений ст. 98-101 ЗК
України при доведенні позивачем
потреби у використанні суміжної
земельної ділянки з підстав
передбачених ст. 99 ЗК України.

За даними висновку Дрогобицького
міського управління земельних
ресурсів від 2.07.2005 року земельна
ділянка ОСОБА_7 загальною плошею 0, 0726
га, яка розташована за адресою; АДРЕСА_1
на території Стебницької міської ради,
що використовується для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд відсутні
обмеження і вона не обтяжена
сервітутом. /а.с. 48/.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивачем не
надано суду доказів її права на
частину земельної ділянки, право
власності на яку оформлене на ім»я
ОСОБА_7 - спадкоємцем якого є відповідач
у справі.

Позовні вимоги щодо визнання
протиправними та скасування рішень,
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно та свідоцтва про право
на спадщину за заповітом не підлягають
до задоволення, оскільки такими не
порушено права позивача. Це стосується
в тому числі вимог про визнання
протиправним та скасування п. 1.21 та п.
3.21 рішення виконавчого комітету
Дрогобицької міської ради від 12.04.2001
року № 84 "Про оформлення права
власності та затвердження актів
введення в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків",
згідно з яким вирішено затвердити
акти закінчення будівництва та
введення в експлуатацію
індивідуальних житлових будинків з
надвірними будівлями та спорудами -
ОСОБА_8, на АДРЕСА_1 житловою площею 37, 7
м кв корисною 75, 9 м кв. / а.с. 106/ та
видане на його підставі Свідоцтво про
право власності на житловий будинок
від 12.12.2001 року / а.с. 150/. Про визнання
протиправним та скасування рішення
Стебницької міської ради від 17.12.2004
року № 446 "Про передачу земельних
ділянок у приватну власність
громадянам при будинковолодінні" в
частині передачі ОСОБА_7 у приватну
власність земельної ділянки площею 726
кв. м. для обслуговування житлового
будинку АДРЕСА_1, та виданий на його
підставі Державний акт про право
власності на земельну ділянку ОСОБА_7,
визнання протиправним та скасування
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, видане 14 березня 2002 року
реєстр №160 на ім»я ОСОБА_7

З аналогічних мотивів не підлягає до
задоволення вимоги про зобов"язання
відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди
у користуванні проїздом загального
користування за адресою АДРЕСА_1 до
будинковолодіння за адресою по
АДРЕСА_2.

Оскілки колегія суддів приходить до
висновку про безпідставність
висновків суду про задоволення
позовних вимог, то підлягає скасуванню
додаткове рішення від 21.02.2014 року, яким
поновлено строк позовної давності для
звернення до суду з рядом вимог, про що
просила позивач.

На підставі наведеного апеляційні
скарги слід задовольнити, рішення суду
в оскаржуваній частині та додаткове
рішення підлягають скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення.

Керуючись ст.303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.3 ч.1
ст.309, ст.. 313, ч.2 ст. 314, ст.. 316, 317, 319, ЦПК
України, колегія суддів

В И Р
І Ш И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 23 жовтня 2013 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
додаткове рішення цього ж суду від 21
лютого 2014 року скасувати та ухвалити у
справі нове рішення, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, Стебницької
міської ради, виконавчого комітету
Стебницької міської ради,
Реєстраційної служби Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції,
третьої особи Відділу
Держземагенства у м. Дрогобичі
Львівської області про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, визнання недійсним
державного акту на право власності на
землю, визнання протиправними та
скасування рішень, свідоцтва про право
власності на нерухоме майно та
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, зобов"язання до вчинення дій
- відмовити.

В решті рішення районного суду
залишити без змін.

Рішення а апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, може бути оскарженим у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Головуючий

Судді