Номер провадження: 22-ц/785/4047/14
Номер справи місцевого суду: 504/1565/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.

суддів - Парапана В.Ф.,
Панасенкова В.О.

при секретарі - Колмакові
В.І.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 26 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Петрівського дошкільного
навчального закладу «ДЖЕРЕЛЬЦЕ»
Комінтернівського району Одеської
області про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Петрівського дошкільного
навчального закладу «ДЖЕРЕЛЬЦЕ»
Комінтернівського району Одеської
області, у якому просить суд поновити
його на роботі на посаді сторожа та
стягнути з відповідача на його користь
середньомісячний заробіток за весь час
вимушеного прогулу та моральну шкоду у
розмірі 1000 гривень, посилаючись на
неможливість вирішення даного спору в
позасудовому порядку.

В судовому засіданні позивач
підтримав заявлені позовні вимоги та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

В обґрунтування заявлених
позовних вимог позивач послався на те,
що з 01 червня 2001 року він працював на
посаді сторожа в Петрівському
дошкільному навчальному закладі
«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» Комінтернівського району
Одеської області.

24 квітня 2013 року о 19:00 годині він
прибув на роботу та прийняв об'єкт під
охорону. Біля 20:30 години він відлучився
до туалету, який знаходиться за
територією навчального закладу.
Повернувшись до навчального закладу
приблизно о 21:00 годині він побачив, що в
кабінеті завідуючої закладу ОСОБА_4
горить світло. Для з'ясування причини
знаходження завідуючої на робочому
місці він зайшов до її кабінету та
побачив, що вона перебуває у
нетверезому стані та непристойно
одягнена. Побачивши завідуючу у такому
стані та вигляді, він зробив їй
зауваження, на що ОСОБА_4 заявила йому,
що він звільнений. Він не став
розвивати конфлікт та пішов у сторожку,
де побачив, що завідуюча забрала у
нього журнал обліку робочого часу.
Після того, як він виявив відсутність
журналу обліку робочого часу,
повернувся до завідуючої та попросив
повернути йому журнал, на що вона
відповіла йому відмовою, у зв'язку з чим
між ними виник конфлікт. В подальшому
йому стало погано та він пішов до своєї
сторожки, де прийняв ліки. Коли стан
його здоров'я покращився, він зібрав
речі та пішов додому, оскільки не міг
продовжувати роботу через стан
здоров'я.

25 квітня 2013 року завідуюча ОСОБА_4
надала йому для ознайомлення наказ №
17-а-к від 25.04.2013 р. про його звільнення.
При ознайомлені з наказом він зазначив,
що не згодний з підставами звільнення.

Жодних пояснень щодо причини його
відсутності на робочому місці від
нього не відбиралося. На засідання
профкому Петрівського ДНЗ його
запрошено не було. Рішення про його
звільнення приймалося за його
відсутності. На його думку, жодної
підстави для його звільнення не було.

З 26 квітня 2013 року він перебуває у
вимушеному прогулі, а тому просить суд
стягнути з відповідача заробітну плату
за цей час.

Також вважає, що незаконним
звільненням відповідач принизив його
трудову гідність, що привело до
завдання йому моральних страждань та
погіршення стану його здоров'я.

В добровільному порядку поновити
його порушені права відповідач
відмовляється, у зв'язку із чим він був
вимушений звернутися до суду.

В судовому засіданні представник
відповідача Петрівського дошкільного
навчального закладу «ДЖЕРЕЛЬЦЕ»
Комінтернівського району Одеської
області - ОСОБА_5 заперечувала проти
задоволення заявлених позовних вимог,
посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість.

В обґрунтування своїх заперечень,
представник відповідача послалася на
те, що відповідача ОСОБА_2 було
звільнено з роботи з посади сторожа
Петрівського дошкільного навчального
закладу «ДЖЕРЕЛЬЦЕ» з додержанням
вимог діючого законодавства.

Процедура звільнення була
вчинена відповідно до норм діючого
законодавства, у зв'язку із чим вона
просить суд відмовити в задоволенні
заявлених позовних вимог.

Рішенням суду в задоволенні
позову було відмовлено в повному
обсязі.

На вказане рішення апеляційну
скаргу подав позивач, в якій він
просить скасувати це рішення та
ухвалити нове, яким його позов
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись при цьому на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає у зв'язку з тим,
що районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази згідно ст.ст. 10,
60, 212 ЦПК України, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин, та вірно послався на
діюче законодавство.

Згідно ч. 1 статті 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних підстав.

Судом першої інстанції правильно
були встановлені наступні обставини.

На підставі наказу Петрівського
дошкільного навчального закладу
«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» Комінтернівського району
Одеської області №1 від 01 червня 2001
року позивача було прийнято на роботу
на посаду сторожа Петрівського
дошкільного навчального закладу
«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» Комінтернівського району
Одеської області. Згідно трудового
розпорядку, робочий час ОСОБА_2 триває з
19:00 години до 07:00 години наступного дня.
Вказані обставини визнані в
судовому засіданні сторонами та
відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Наказом завідуючої Петрівського
дошкільного навчального закладу
«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» Комінтернівського району
Одеської області від 25 квітня 2013 року
№17-а-к позивача було звільнено за
прогул.

Відповідно до п.18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» №9 від 06.11.92р. при розгляді
справ про поновлення на роботі судам
необхідно з'ясувати, з яких підстав
проведено звільнення працівника
згідно з наказом (розпорядженням), і
перевіряти їх відповідність законові.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовій договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як вбачається зі змісту п.4 ч.1 ст. 40
КЗпП України, для звільнення
працівника не обов'язково, щоб він був
відсутній на роботі більше трьох годин
підряд. Важливо тільки, щоб були докази,
які з вірогідністю підтверджують його
відсутність на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня (зміни).

Якщо власник має докази того, що
працівник здійснив прогул або був
відсутній на роботі більше трьох годин
протягом робочого дня без поважної
причини, він вправі притягти його до
дисциплінарної відповідальності аж до
звільнення з роботи на підставі п. 4 ч.1
ст. 40 КЗпП України з додержанням
встановленого порядку.

В ході судового розгляду справи
було встановлено, що 24 квітня 2013 року
завідуючою Петрівського ДНЗ
«Джерельце» ОСОБА_4 в присутності
завгоспу ОСОБА_6 був виявлений факт
відсутності нічного сторожа
Петрівського ДНЗ «Джерельце» ОСОБА_2 на
робочому місці з 19:00 до 22:00 години.

24 квітня 2013 року біля 22 години
ОСОБА_2 з'явився на територію дитячого
садочку, де в той час знаходилася
завідуюча ОСОБА_4, та почав вимагати від
неї журнал обліку робочого часу з метою
внесення до нього відомостей про його
своєчасне прибуття на робоче місце, на
що завідуюча відповіла йому відмовою. З
даного приводу між ними сталася сварка,
в ході якої ОСОБА_2 кидався до неї в
бійку, висловлювався на її адресу
грубою нецензурною лайкою та
погрожував фізичною розправою. Вказані
обставини були підтверджені свідками
ОСОБА_4 та ОСОБА_6

В ході сварки завгосп ОСОБА_6
звернулася за допомогою до голови
Петрівської сільської ради -
Мельниченка Г.А., який, прибувши на
місце, викликав міліцію та припинив
протиправні дії ОСОБА_2

Побачивши, що ОСОБА_7
зателефонував у міліцію, ОСОБА_2,
пославшись на погіршення стану свого
здоров'я, зібрав свої речі та пішов
додому. При цьому, сільським головою та
завідуючою Петрівського ДНЗ
«ДЖЕРЕЛЬЦЕ» ОСОБА_2 було повідомлено
про необхідність з'явитися 25 квітня 2013
року о 09:00 годині до сільської ради для
з'ясування обставин конфлікту та
вирішення питання про притягнення його
до дисциплінарної відповідальності.

Вранці 25 квітня 2013 року завідуюча
Петрівського ДНЗ «Джерельце» ОСОБА_4
внесла на розгляд профкому подання про
звільнення ОСОБА_2 за прогул.

На засіданні профкому
Петрівського ДНЗ «Джерельце», яке
відбулося 25 квітня 2013 року о 09:30 годині,
з метою об'єктивного розгляду подання,
було вирішено відкласти розгляд
подання про звільнення ОСОБА_2 на
кінець дня, оскільки він на засідання
не з'явився та пояснень не надав. При
цьому, було вирішено повторно
запросити ОСОБА_2 на засідання
профкому.

На протязі всього дня завідуюча
ОСОБА_4 намагалася повідомити ОСОБА_2
про час наступного засідання профкому,
однак ОСОБА_2 на її телефоні дзвінки не
відповідав. Зателефонувавши до
районної лікарні, їй було повідомлено,
що ОСОБА_2 за медичною допомогою до
лікарні не звертався.

Під час другого засідання
профкому, яке відбулося 25 квітня 2013
року о 16:30 годині, профком надав
адміністрації ДНЗ «Джерельце» згоду на
звільнення ОСОБА_2 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП
України.

З наказу №17-а-к від 25 квітня 2013
року «Про звільнення ОСОБА_2»
вбачається, що підставою для його
прийняття є акт, складений 25 квітня 2013
року комісією у складі завідуючої
Петрівського ДНЗ «Джерельце» ОСОБА_4 та
завгоспу ОСОБА_6, відповідно до якого
сторож Петрівського ДНЗ «Джерельце»
ОСОБА_2 24 квітня 2013 року з'явився на
роботу у 22:00 годині та вчинив сварку,
після якої, у 23:00 годині залишив робоче
місце. При цьому, ОСОБА_2 знаходився в
стані алкогольного сп'яніння.

Допитані у судовому засіданні
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтвердили
той факт, що ОСОБА_2 був відсутній на
робочому місці з 19:00 до 22:00 години 24
квітня 2013 року та з 23:00 години 24 квітня
2013 року до 07:00 години 25 квітня 2013 року
без поважних причин та відмовився від
написання чи усного надання пояснення
з приводу порушення трудової
дисципліни.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 149
КЗпП України передбачено, що до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Якщо працівник відмовляється від
написання пояснення з приводу
порушення трудової дисципліни власник
або уповноважений ним орган має право
скласти акт у вільний формі, про те, що
працівник відмовився від письмового
пояснення, за підписом, як правило,
кількох осіб. Відсутність письмового
пояснення працівника не позбавляє
власника права застосувати до
порушника трудової дисципліни
дисциплінарного стягнення.

Згідно акту складеного комісією у
складі голови Петрівської сільської
ради Комінтернівського району
Одеської області, завідуючої
Петрівського ДНЗ «Джерельце» ОСОБА_4,
завгоспу ОСОБА_6 від 24 квітня 2013 року,
сторож Петрівського ДНЗ «Джерельце»
ОСОБА_2 відмовився надати письмове
пояснення за порушення правил
трудового розпорядку 24 квітня 2013 року -
прогулу.

Відповідно до вимог ст.43 КЗпП
України розірвання трудового
договору з підстав, передбачених
пунктами 1 (крім випадку ліквідації
підприємства, установи, організації),
2 -5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3
статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної
профспілкової організації, членом якої
є працівник.

У випадках, передбачених
законодавством про працю, виборний
орган первинної профспілкової
організації, членом якої є
працівник, розглядає у
п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване
письмове подання власника або
уповноваженого ним органу про
розірвання трудового договору з
працівником.

Подання власника або
уповноваженого ним органу має
розглядатися у присутності працівника,
на якого воно внесено. Розгляд подання
у разі відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. Якщо працівник або його
представник не з'явився на засідання,
розгляд заяви відкладається до
наступного засідання у межах строку,
визначеного частиною другою цієї
статті. У разі повторної неявки
працівника (його представника) без
поважних причин подання може
розглядатися за його відсутності.

Згідно протоколу засідання
профкому №4 від 25 квітня 2013 року,
профком надав адміністрації ДНЗ
«Джерельце» згоду на звільнення ОСОБА_2
за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

В ході з'ясування підстав
звільнення ОСОБА_2 було встановлено, що
під час видачі наказу про звільнення
ОСОБА_2 від 25 квітня 2013 року за № 17-а-к
власником були враховані всі
обставини, передбачені ст.149 КЗпП
України, які необхідно враховувати під
час накладення на працівника
дисциплінарного стягнення.

Звільнення працівника за п.4 ч. 1
ст. 40 КЗпП України вважається законним
у випадку, коли має місце відсутність
працівника на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня (зміни) без
поважної причини.

Факт відсутності ОСОБА_2 на
робочому місці в період часу з 19:00 по 22:00
години встановлений судом в ході
судового розгляду справи, а факт його
відсутності на робочому місці з 23:00 по
07:00 годину наступного дня, ним не
оспорюється, у зв'язку із чим, не
потребує доказування. Натомість,
позивач посилається на поважність
своєї відсутності на робочому місці в
період з 23:00 по 07:00 годину наступного
дня, на підтвердження якої ним не було
надано жодного доказу.

Суд першої інстанції правильно не
прийняв до уваги доводи позивача щодо
його неможливості бути присутнім на
засіданні профкому, оскільки, як
вбачається з матеріалів справи, йому
було достовірно відомо про
необхідність з'явитися до сільської
ради для написання пояснювальної та
вирішення питання щодо притягнення
його до дисциплінарної
відповідальності. На стаціонарному
лікуванні позивач не знаходився та про
неможливість з'явитися на засідання
профкому для вирішення питання щодо
його притягнення до дисциплінарної
відповідальності нікого не повідомляв.
Вказані факти визнані сторонами та
ними не оспорюються.

Суд також обґрунтовано не
прийняв до уваги доводи позивача щодо
поважності причини його відсутності на
робочому місці, оскільки на
підтвердження вказаних доводів ним не
було надано жодних доказів. Як було
встановлено в ході судового розгляду
справи, позивач не звертався до лікарні
під час тривання його робочої зміни, а
саме: з 23:00 години 24 квітня 2013 року по 07:00
годину 25 квітня 2013 року. Швидку
допомогу позивач також не викликав. Як
було встановлено в ході судового
розгляду справи, позивач звернувся за
медичною допомогою лише 25 квітня 2013
року в обідній час, тобто після того, як
йому почали телефонувати з роботи для
повідомлення про засідання профкому.
Вказані дії позивача, суд правильно
розцінив як намагання ухилитися від
дисциплінарної відповідальності.

У зв'язку з наведеним суд першої
інстанції дійшов до вірного висновку,
що з боку відповідача надано належні
докази відсутності ОСОБА_2 на робочому
місці з 19:00 до 22:00 години 24 квітня 2013
року та з 23:00 години 24 квітня 2013 року до
07:00 години 25 квітня 2013 року без поважних
причин.

Виходячи із змісту п. 4 ч. 1 ст. 40
КЗпП України суд при вирішенні спору
про звільнення працівника може визнати
правильним розірвання трудового
договору за п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ, якщо
встановить, що воно проведено на
підставі фактичних даних, які
підтверджують, що працівник був
відсутнім на роботі більше трьох годин
протягом робочого дня (зміни) без
поважної причини.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального законодавства
і всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
діючими нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, та дійшов до
правильного висновку, що позовні
вимоги позивача є безпідставними, а
відтак такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Апелянт не довів обставини, на які
посилався як на підставу своєї
апеляційної скарги.

Твердження апелянта в
апеляційній скарзі про те, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи не спростовують висновків суду
і не містять підстав для висновків про
порушення або неправильне
застосування судом норм права, які
привели до неправильного вирішення
справи.

Тому, на думку колегії суддів,
справа розглянута по суті правильно,
законних підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
немає.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 315, 317, 319, 324-325 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити, рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 26
лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної
інстанції може бути оскаржена в
касаційному порядку до касаційного
суду протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Головуючий
Р.Д.
Громік

Судді
В.Ф. Парапан

В.О.Панасенков