АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1424/2014
Головуючий в І інстанції Корецький Д.Б.
Доповідач: Ігнатенко П.Я.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 15 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6 на
рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 21 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом
виконавчого комітету Суворовської
районної у м. Херсоні ради - органу
опіки та піклування Суворовського
району м. Херсона, в інтересах
малолітнього ОСОБА_7 до ОСОБА_8, треті
особи: приватний нотаріус Херсонського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
ОСОБА_10, в інтересах малолітнього
ОСОБА_7, ОСОБА_6 про визнання договору
дарування недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудня 2103 року орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Суворовської районної у м. Херсоні
ради, в інтересах малолітнього ОСОБА_7
звернувся до суду із вказаним вище
позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_8
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_1. Станом на 07 листопада
2013 року у вказаній вище квартирі
зареєстровано чотири особи: ОСОБА_8,
ОСОБА_11 - колишня дружина відповідача,
ОСОБА_6 - син від першого шлюбу, ОСОБА_7 -
син від другого шлюбу. 20.04.2013 року
відповідачем укладено договір
дарування, згідно якого право
власності ? частини цієї ж квартири
перейшло до ОСОБА_6. Вказаний вище
правочин по відчуженню частини
квартири, право користування якою мав
малолітній ОСОБА_7, вчинено без дозволу
органу опіки і піклування, що
суперечить вимогам чинного
законодавства. Враховуючи те, що
отримання батьками дозволу опіки і
піклування на укладення договорів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації у даному
випадку є обов'язковим, позивач просив
суд визнати недійсним договір
дарування посвідчений приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 від 20.04.2013
року ? частини квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 2 березня 2014 року позов
задоволено.

Визнано договір дарування від 20 квітня
2013 року ? частини квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 -
недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, діючий в
інтересах ОСОБА_6, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

В ході апеляційного розгляду апелянт
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_8 апеляційну скаргу не
визнав та пояснив, що не заперечував
проти задоволення позову; оспореним
договором дарування належну йому ?
частину квартири він подарував синові
від першого шлюбу - ОСОБА_6, при цьому
згоди органу опіки та піклування
отримано не було, чим порушено права
малолітнього сина від другого шлюбу та
встановлений законом порядок
відчуження.

Третя особа ОСОБА_10 апеляційну скаргу
не визнала та пояснила, що перебуває у
шлюбі із ОСОБА_8 та мають малолітнього
сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
зареєстрований у спірній квартирі,
вони мали намір проживати в цій
квартирі. Просить залишити рішення
суду без змін.

Третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_9
в судове засідання не з'явилась, подала
заяву про розгляд справи у її
відсутності, просила задовольнити
апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

За змістом ст.ст. 203, 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені чч.
1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Кожна із цих вимог є самостійною
підставою недійсності правочину.

Стаття 17 Закону України «Про охорону
дитинства» регулює право дитини на
майно.

Згідно із ч. 3 цієї статті батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 12 Закону
України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей» для здійснення
будь-яких правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або право користування яким мають
діти, потрібна попередня згода органів
опіки та піклування.

Главою 2 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженого
наказом Міністерства юстиції України
№2965 від 22.02.2010 року (далі Порядку),
регулюється порядок посвідчення
правочинів про відчуження та заставу
майна.

Згідно п.п.1.9, 1.10 цієї глави з метою
перевірки відсутності прав малолітніх
та неповнолітніх дітей, недієздатних
чи обмежено дієздатних осіб на
користування відчужуваними житловим
будинком, квартирою, кімнатою або їх
частиною нотаріус вимагає подачі йому
довідки про склад сім'ї
житлово-експлуатаційної організації,
квартального комітету або іншого
уповноваженого органу з питань
реєстрації місця проживання.

У разі виявлення з поданих
відчужувачем документів, що право
власності або право користування
відчужуваним житловим будинком,
квартирою, кімнатою або їх частиною
мають малолітні або неповнолітні діти
або недієздатні чи обмежено дієздатні
особи, нотаріус повинен витребувати у
відчужувача дозвіл органу опіки та
піклування на вчинення такого
правочину у формі витягу з рішення
відповідної районної, районної у
містах Києві та Севастополі державної
адміністрації, відповідного
виконавчого органу міських, районних у
містах, сільських, селищних рад.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що згідно договору
дарування від 20.04.2013 року ОСОБА_8
подарував, а ОСОБА_6 прийняв у дар ?
частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

Згідно довідки про склад сім'ї за
вказаною вище адресою зареєстровано
чотири особи: ОСОБА_8, ОСОБА_11 - колишня
дружина відповідача, ОСОБА_6 - син від
першого шлюбу, ОСОБА_7 - син від другого
шлюбу (а.с.8).

Таким чином, на момент укладення
договору у спірній квартирі разом із
батьком - ОСОБА_8 зареєстрований та мав
право на користування житлом
малолітній ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, права
користування іншим житлом у
малолітнього немає. Разом з тим,
відчуження частини спірної квартири
відбулося без попередньої згоди органу
опіки та піклування .

Згідно ст. 215 ЦК України та згідно з
роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду
України в абз. 5 п. 5 постанови від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, може бути заявлена як
однією зі сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи,
виконавчий комітет - орган опіки і
піклування, посилаючись на те, що
малолітній ОСОБА_7 є заінтересованою
особою, права та законні інтереси якого
порушено вчиненням указаного договору,
звернувся до суду із позовною заявою
про визнання вказаного правочину
недійсним.

Отже, такий спосіб захисту прав
малолітнього не суперечить ст. 16, 215 ЦК
України. Порядок звернення органу,
якому законом надано право захищати
права, свободи та інтереси малолітніх
дітей, відповідає вимогам ст. 45 ЦПК
України.

Окрім того, з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_8 подарувавши
старшому сину від першого шлюбу ОСОБА_6
? частину квартири АДРЕСА_1,
розпорядився належною йому частиною
сумісно нажитого майна, набутого у
шлюбі із ОСОБА_11, якій належить на праві
власності друга половина цієї
квартири. Вказані обставини
підтверджуються рішенням
Суворовського районного суду м.
Херсона від 05.03.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_8, треті особня
без самостійних вимог: ОСОБА_6 та
виконавчий комітет Суворовської
районної у м. Херсоні ради - орган опіки
і піклування Суворовського району м.
Херсона про визнання права власності
на 12 частину спільного сумісного майна
подружжя та за зустрічним позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_11, треті особа без
самостійних вимог: ОСОБА_6 та
виконавчий комітет Суворовської
районної у м. Херсоні ради - орган опіки
та піклування Суворовського району м.
Херсона, про усунення перешкод в
користуванні квартирою (а.с.89-90).

За таких обставин, суд першої інстанції
встановив, що права малолітньої дитини
порушені, оскільки оспорений правочин
укладено без дозволу органу опіки і
піклування та дійшов правильного
висновку про задоволення позовних
вимог і визнання недійсним договору
дарування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду, вважає їх правильними
та такими, що ґрунтуються на законі.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують і не містять
посилання на нові факти чи засоби
доказування, які б вказували на
незаконність ухваленого у справі
рішення, а тому підлягають відхиленню.

Посилання на те, що малолітній ОСОБА_7
не проживав у спірній квартирі до
уваги судовою колегією не приймаються,
оскільки не спростовано його право
користування спірним житлом, порушене
внаслідок укладення оспореного
договору дарування.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що ухвалене в
справі рішення відповідає нормам
процесуального та матеріального права,
а тому підстав для його скасування або
зміни немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307-308 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого в
інтересах ОСОБА_6,- відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 21 березня 2014
року,-залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно після її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: