Головуючий суду 1 інстанції - Логвіна
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 2-2844/12
Провадження № 22ц/782/4563/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Лісіциної А.І.

при секретарі
Щурової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну ОСОБА_2

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 07 жовтня 2013
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про припинення права власності
на частку у спільному майні та
виселення з житлового приміщення

В С Т А Н О В И
Л А :

У вересні 2012 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом, який згодом
уточнив, та просив ухвалити рішення,
яким припинити право власності ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину будинку
АДРЕСА_1 виплатою компенсації за цю
частку в розмірі 7385 грн.; визнати право
власності ОСОБА_2 на ? частину вказаного
будинку, право власності ОСОБА_3 на яку
припинено; виселити останню та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 із вказаного будинку у
зв'язку з припиненням права власності
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на ? частину
зазначеного будинку та зняти останніх
з реєстрації за вищевказаною адресою.
Підставами позову зазначав те, що їм з
ОСОБА_3 належить на праві спільної
часткової власності нерухоме майно у
складі житлового будинку з належними
до нього господарськими будівлями, а
також земельна ділянка площею 0,1237 га
для обслуговування житлового будинку
за адресою: АДРЕСА_1 - по ? кожному. Після
припинення сімейних відносин між
сторонами склалися нестерпні
відносини, і спільне володіння і
користування будинком є неможливим. У
зв'язку з погрозами фізичної розправи з
боку сина відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4
слід виселити відповідачів зі спірного
будинку та зняти обох з реєстрації за
зазначеною адресою.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції в позовних вимогах ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про припинення права
власності на частку у спільному майні
та виселення з житлового приміщення
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в повному обсязі та прийняти
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки судом порушені норми
матеріального та процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Судом встановлено, і не заперечується
сторонами, що з 2011 року сторони по
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Свердловського
міського суду Луганської області від
25.09.2012 року було розірвано /а.с. 35/.

На даний час сторони є співвласниками
будинку АДРЕСА_1 - по ? частини кожному,
про що свідчить копія рішення
Свердловського міського суду
Луганської області від 26.11.2009 року та
витягом з РПВНМ /а.с. 25-29, 30, 31-34/.

У спірному будинку зареєстровані та
мешкають відповідачі ОСОБА_4 /з 29.12.2009
р./ та ОСОБА_3 /з 11.03.2010 р./.

Позивач у спірному будинку
зареєстрований так само, про що
свідчить копія будинкової книги від
22.12.2009 р. /а.с. 36-37/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції з посиланням на
вимоги ст.ст. 319, 358, 364 ЦК України, ст.ст.
64, 116, 150, 156, 157 ЖК України виходив з
необґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_2 та їх недоведеності протягом
розгляду справи.

Такий висновок суду ґрунтується на
вимогах закону та матеріалах справи з
огляду на наступне.

Частиною 2 статті 364 ЦК України
передбачено, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим /частина друга статті 183
цього Кодексу/, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Частиною першою статті 365 ЦК України
передбачено підстави, за наявності
яких суд може задовольнити позов про
припинення права особи на частку у
спільному майні: частка є незначною і
не може бути виділена в натурі, річ є
неподільною, спільне володіння і
користування майном є неможливим, таке
припинення не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника та членам його
сім'ї.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
для припинення права особи на частку у
спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої з обставин,
передбачених пунктами 1-3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Ставлячи питання про припинення права
власності відповідачки ОСОБА_3 на
частку у спільному майні з посиланням
на нестерпні відносини з відповідачами
та погрози фізичної розправи з боку
відповідача ОСОБА_4, який не є
співвласником, позивач не довів
встановлену законом умову такого
припинення.

Також згідно п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.1995 року
№ 20 «Про судову практику у справах за
позовами про захист приватної
власності» квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
/учасників/ цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Позов про порядок користування спірним
житлом позивачем в межах теперішньої
справи не заявлено.

Так само позивачем не доведено, що таке
припинення права на частку у спільному
майні не завдасть істотної шкоди
інтересам співвласника ОСОБА_3 та члену
її сім'ї - сину ОСОБА_4

Як йшлося вище, обидва відповідачі є
зареєстрованими і фактично мешкають у
спірному будинку. Відомості про те, що
вони забезпечені іншим житом, відсутні.

Оскільки вирішення питання про зняття
з реєстраційного обліку відповідачів
залежить від наявності чи відсутності
у них права на користування ними жилим
приміщенням, то висновок суду про
відмову у задоволенні позову в цій
частині є правильним.

Доводи апеляційної скарги, які
фактично є підставами позову і яким
судом першої інстанції дана належна
оцінка, не спростовують правильних
висновків суду.

Посилання апелянта на застосування до
спірних правовідносин вимог частини 4
статті 71 СК України не заслуговують на
увагу, адже вказана норма права регулює
поділ спільного сумісного майна
подружжя, у той час, коли предметом
розглядуваної справи є майно, що
перебуває у спільній частковій
власності. Спірне майно було придбано
до шлюбу.

Отже, судом вірно встановлені
обставини справи та застосовано
правильно норми матеріального та не
порушені норми процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, порушень матеріального права
при розгляді справи та постановленні
рішення не встановлено, тому підстав
для скасування рішення колегія суддів
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Свердловського міського суду
Луганської області 07 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: