Провадження № 2/554/814/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

14 травня 2014 року Октябрський
районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Жданову Є.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - Колгушкіної І.І.,
представника відповідача - Процая В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Полтавської філії Міжрегіональної
академії управління персоналом,
Колгушкіної Ірини Іванівни, Приватного
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад «Міжрегіональна
академія управління персоналом» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, анулювання запису в
трудовій книжці про звільнення,
скасування наказу про звільнення та
відшкодування моральної шкоди,
керуючись ст.ст.32, 40, 47, 49, 94, 115, 116, 117, 237-1
КЗпП України, ст. 23 ЦК України,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Полтавської філії
Міжрегіональної академії управління
персоналом на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у сумі 2 303 грн. 84 коп., у
відшкодування моральної шкоди 500 грн., а
всього стягнути 2 803 грн. 84 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Полтавської філії
Міжрегіональної академії управління
персоналом на користь держави судові
витрати у вигляді судового збору у сумі
487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Полтавської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Л.І.Савченко

Справа № 554/16900/13-ц

Провадження № 2/554/814/2014

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Октябрський
районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Жданову Є.В.

за участю позивача - ОСОБА_1,
відповідача - Колгушкіної І.І.,
представника відповідача - Процая В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м.Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Полтавської філії Міжрегіональної
академії управління персоналом,
Колгушкіної Ірини Іванівни, Приватного
акціонерного товариства «Вищий
навчальний заклад «Міжрегіональна
академія управління персоналом» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні, анулювання запису в
трудовій книжці про звільнення,
скасування наказу про звільнення та
відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом до відповідачів Полтавської
філії МАУП, в.о. директора Колгушкіної
І.І., який уточнила в ході судового
розгляду справи, про стягнення з
Полтавської філії МАУП заборгованості
по заробітній платі по квітень 2014 року
включно у сумі 5 123 грн. та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з урахуванням
індексації у сумі 62 008 грн.,
зобов»язання адміністрацію
Полтавської філії МАУП та в.о.директора
Колгушкіну І.І. анулювати запис у
трудовій книжці під № 26 від 06 грудня 2013
року про звільнення її за прогули
згідно п.4 ст.40 КЗпП України як
незаконного та фальсифікованого та
скасування наказу № 237-п від 06 грудня 2013
року про звільнення її з посади денного
охоронника за прогули згідно п.4 ст. 40
КЗпП України як незаконного, стягнення
з адміністрації Полтавської філії МАУП
та Колгушкіної І.І. солідарно у
відшкодування моральної шкоди 100 000
грн., посилаючись на те, що вона з 01
січня 2012 року працює на посаді денного
охоронника Полтавської філії МАУП та є
матеріально-відповідальною особою.
Більш ніж 6 місяців відповідач їй не
виплачує заробітну плату, причин
невиплати не пояснює, довідки про
заборгованість не видає. З цих підстав,
звернулася до суду з позовом. Після
подачі позову до суду, 17 січня 2014 року
отримала по пошті рекомендованого
листа з її трудовою книжкою, в якій
виявила запис про своє звільнення за
прогули, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Зі
своїм звільненням категорично не
погоджується, оскільки до цього часу
продовжує працювати, жодного документу
про прогули не отримувала, дата в
трудовій книжці поставлена заднім
числом, наказ про звільнення їй не
надіслано, запис в трудовій книжці є
сфальсифікований. Вона має трудовий
стаж більше ніж 45 років, і в жодному
колективі її так не принижували та не
ображали, тому їй спричинено моральну
шкоду.

Ухвалою суду від 04 квітня 2014 року до
участі у справі в якості
співвідповідача залучено ПАТ «Вищий
навчальний заклад «Міжрегіональна
академія управління персоналом»
(а.с.117).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримала у повному обсязі,
надала пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, додатково
пояснила, що наказ від 14 жовтня 2013 року
про зміну адреси ПФ МАУП їй ніхто
підписувати не пропонував. Вважає, що
змінюючи місце знаходження ПФ МАУП,
змінилися істотні умови праці, тому
необхідно було винести наказ особисто
щодо неї, оскільки це було б інше місце
роботи, інший робочий день, інша посада
та оплата праці, в штатному розписі
посади денного охоронника немає. З
таким наказом відповідач її не
ознайомив, тому вона продовжує
працювати за старою адресою: по
вул.Н.Левицького в м.Полтава, вважає
звільнення за прогули незаконним.

У судовому засіданні відповідач
Колгушкіна І.І. проти задоволенні
позову заперечувала, вважає його
безпідставним, оскільки заробітна
плата позивачу виплачена, звільнення
відбулося на законних підставах.

Представник відповідача ПАТ «ВНЗ
«МАУП» Процай В.М. у судовому засіданні
прохав в задоволенні позову відмовити,
так як заробітна плата ОСОБА_1
виплачена, звільнена вона законно,
оскільки на нове місце роботи не
з»являлася понад місяць без поважних
причин, істотні умови праці не
змінилися, тому попереджати її
особисто за два місяці про зміну адреси
Полтавської філії МАУП підстав не
було.

Заслухавши сторони, свідків,
перевіривши фактичні обставини справи
письмовими доказами, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята
на роботу до Полтавської філії
Міжрегіональної академії управління
персоналом на посаду денного
охоронника з 01 січня 2012 року, що
підтверджується наказом № 82-п від 20
грудня 2011 року (а.с.63).

01 січня 2012 року між директором ПФ МАУП
Геталом В.П. та ОСОБА_1 укладено договір
про повну індивідуальну матеріальну
відповідальність № 15 (а.с.64).

ПФ МАУП до 15 жовтня 2013 року була
розташована за юридичною адресою:
м.Полтава, вул.Нечуй-Левицького, 10.

Відповідно до наказу в.о.директора ПФ
МАУП Колгушкіної І.І. від 14 жовтня 2013
року за № 210-п, у зв»язку зі зміною
юридичної адреси, наказано всім
працівникам ПФ МАУП з»явитися на свої
робочі місця з 15 жовтня 2013 року за
адресою: м.Полтава, вул.Алмазна, 2-А
(а.с.66).

Позивач ОСОБА_1 відмовилася підписати
вказаний наказ, про що 15 жовтня 2013 року
складений акт № 1 в.о. директора ПФ МАУП
Колгушкіною І.І., заступником директора
з безпеки та ділової інформації
Нестеренком С.В., інспектором з кадрів
ОСОБА_11., завідувачем навчальної
частини Рудик О.В. (а.с.67).

Крім того, ОСОБА_1 залишено
повідомлення від 17 жовтня 2013 року про
зміну місця знаходження ПФ МАУП з
вул.Нечуй-Левицького, 10 на вул.Алмазна,
2-А, з яким вона ознайомилася цього ж
дня. На даному повідомленні вона
зазначила, що оскільки в договорі про
працевлаштування в МАУП зазначено
юридичну адресу: м.Полтава,
вул.Нечуя-Левицького, 10 і він не
розірваний, вона працює за даною
адресою, згоди на зміну умов праці не
надавала (а.с.101).

З акту № 12 від 06 листопада 2013 року,
складеного в.о. директора ПФ МАУП
Колгушкіною І.І., заступником директора
з безпеки та ділової інформації
Нестеренком С.В., інспектором з кадрів
ОСОБА_11., завідувачем навчальної
частини Рудик О.В., вбачається, що 06
листопада 2013 року о 14 год. 30 хв.
інспектор з кадрів ПФ МАУП ОСОБА_11
запропонувала ОСОБА_1 надати письмове
пояснення з приводу відсутності на
роботі 06 листопада 2013 року, однак
остання пояснення почала писати та не
закінчивши порвала їх (а.с.78).

Цей факт підтвердила у судовому
засіданні свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_9

Таким чином, позивач достовірно була
ознайомлена зі зміною юридичної адреси
ПФ МАУП ще 17 жовтня 2013 року, коли дала
особисті пояснення з цього приводу на
повідомленні від 17 жовтня 2013 року.

Згідно актів за № 2 від 22 жовтня 2013 року,
№ 3 від 23 жовтня 2013 року, № 4 від 26 жовтня
2013 року, № 5 від 27 жовтня 2013 року, № 6 від
30 жовтня 2013 року, № 7 від 31 жовтня 2013
року, № 8 від 01 листопада 2013 року, № 9 від
04 листопада 2013 року, № 10 від 05 листопада
2013 року, № 11 від 06 листопада 2013 року, № 13
від 07 листопада 2013 року, № 14 від 08
листопада 2013 року, № 15 від 11 листопада
2013 року, № 16 від 12 листопада 2013 року, № 17
від 13 листопада 2013 року, № 18 від 14
листопада 2013 року, № 19 від 15 листопада
2013 року, № 20 від 18 листопада 2013 року, № 21
від 19 листопада 2013 року, № 22 від 20
листопада 2013 року, № 23 від 21 листопада
2013 року, № 24 від 22 листопада 2013 року, № 25
від 25 листопада 2013 року, № 26 від 26
листопада 2013 року, № 27 від 27 листопада
2013 року, № 28 від 28 листопада 2013 року, № 29
від 29 листопада 2013 року, № 30 від 02
грудня 2013 року, № 31 від 03 грудня 2013 року,
№ 32 від 04 грудня 2013 року, № 33 від 05
грудня 2013 року, № 34 від 06 грудня 2013 року,
складених в.о. директора ПФ МАУП
Колгушкіною І.І., заступником директора
з безпеки та ділової інформації
Нестеренком С.В., інспектором з кадрів
ОСОБА_11., завідувачем навчальної
частини Рудик О.В., ОСОБА_1 була відсутня
як на своєму робочому місці, так і на
підприємстві в цілому в дні, в які
складені акти (а.с.68-77, 79-100).

Відповідно до наказу в.о. директора ПФ
МАУП Колгушкіної І.І. № 237-п від 06 грудня
2013 року ОСОБА_1, денного охоронника,
звільнено з роботи з 06 грудня 2013 року за
прогули згідно п.4 ст. 40 КЗпП України
(а.с.65).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках прогулу ( в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Враховуючи, що ОСОБА_1 починаючи з 15
жовтня 2013 року на роботі в ПФ МАУП за
адресою: м.Полтава, вул.Алмазна, 2-А була
відсутня, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги про скасування наказу
про звільнення за прогули та
анулювання запису в трудовій книжці
про звільнення за прогули є
безпідставними.

Твердження позивача про те, що вона
працювала і працює до цього часу в ПФ
МАУП, прогулів не вчиняла, оскільки
ходить на роботу за адресою: м.Полтава,
вул.Н.Левицького, 10 в м.Полтава, судом
спростовується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 КЗпП України
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
а також переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згоди працівника, за винятком випадків,
передбачених у ст.33 цього Кодексу та і
інших випадках, передбачених
законодавством.

Не вважається переведенням на іншу
роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.

З пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів
України від 02 березня 1998 року за № 255
«Про гарантії та компенсації при
переїзді на роботу в іншу місцевість»
вбачається, що під іншою місцевість
розуміють інший населений пункт.

З цих підстав, зміна юридичної адреси з
вул.Нечуя-Левицького, 10 на вул.Алмазна,
2-А в межах міста Полтави не вважається
переведенням на іншу роботу в іншу
місцевість, а є переміщенням
підприємства, а тому не потребує згоди
працівника.

Таким чином, не вийшовши на роботу за
адресою: м.Полтава, вул.Алмазна, 2-А, з 15
жовтня 2014 року ОСОБА_1 вчинила прогул.

Відповідно до ч.3 ст.32 КЗпП України у
зв»язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Доводи ОСОБА_1 про зміну істотних умов
праці за новим місцем роботи, зокрема,
що по вул.Алмазна, 2-А в м.Полтава у неї
були б інші посада, оплата праці, режим
роботи, є лише її припущеннями, не
підтвердженими належними та
допустимим доказами.

Довільне тлумачення можливих умов
праці як і покази свідків з приводу
вказаних обставин є неналежними
доказами щодо зміни істотних умов
праці, дані обставини повинні бути
підтверджені документально.

Суд також зазначає, що ОСОБА_1 звільнена
з посади 06 грудня 2013 року з посади
денного охоронника, переведення її на
іншу посаду за новою адресою не
відбулося, тому підстав вважати
істотні умови праці зміненими у суду
немає. Прийнятий в подальшому штатний
розпис, який діяв з 01 січня 2014 року, не
впливає на законність звільнення
позивача.

Не вбачає суд підстав і для задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу.

Як вбачається з довідки ПФ МАУП від 03
квітня 2014 року за вих. № 86, ОСОБА_1
заробітна плата виплачена 02 жовтня 2013
року у сумі 793 грн. 99 коп., 25 грудня 2013
року у сумі 400 грн., 03 лютого 2014 року у
сумі 1 209 грн. 95 коп., 27 лютого 2014 року у
сумі 1 455 грн. 18 коп., 27 березня 2014 року у
сумі 362 грн. 13 коп. Станом на 03 квітня 2014
року заборгованості по заробітній
платі немає (а.с.104).

Твердження позивача, що заробітна
плата їй виплачена не в повному
розмірі, не підтверджено належними
доказами, а розрахунок заборгованості
проведений ОСОБА_1 судом до уваги не
приймається, оскільки він проведений
нею за період з червня 2013 року по
квітень 2014 року включно, тоді як вона
була звільнена 06 грудня 2013 року.

Разом з тим, позовні вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган
зобов»язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу.

Статтею 115 КЗпП України встановлено, що
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, проводиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені у ст.116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене відшкодування в
тому разі, коли спір вирішено на
користь працівника.

Зі змісту ст.117 КЗпП України вбачається,
що підставою відповідальності
власника (підприємства) за затримку
розрахунку при звільненні є наявність
двох фактів - порушення строків
розрахунку при звільненні,
встановлених ст.116 КЗпП України, та вина
власника, яка не виключається через
відсутність грошей на розрахунковому
рахунку, фінансових труднощів
підприємства тощо. Лише непереборна
сила виключає вину власника.

Враховуючи, що ОСОБА_1 в день звільнення
не отримала належних їй від
підприємства сум, а саме нарахованої,
але не виплаченої заробітної плати у
сумі 4 221 грн. 25 коп. (а.с.104), а ПФ МАУП не
виплатило позивачці всіх належних їй
сум від підприємства в день звільнення,
а також те, що ОСОБА_1 в день звільнення
не працювала, проте із заявою про
виплату їй заборгованості по
заробітній платі зверталася ще 06
листопада 2013 року (а.с.5), суд приходить
до висновку про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахнку при звільненні у сумі 2 303 грн.
84 коп.

Визначаючи розмір середнього
заробітку суд керується Постановою
Кабінету Міністрів України від 08
лютого 1995 року № 100, якою затверджено
Порядок обчислення середньої
заробітної плати, згідно п.3 якого усі
виплати включаються у розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані без
виключення сум відрахувань на податки,
стягнення аліментів тощо, за винятком
відрахувань із заробітної плати осіб,
засуджених за вироком суду до
виправних робіт або позбавлення волі.

Пунктом 8 зазначеної Постанови
передбачено проведення нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, шляхом множення
середньоденного заробітку на число
робочих днів, а у випадках,
передбачених чинним законодавством,
календарних днів, які мають бути
оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна заробітна плата
визначається діленням заробітної
плати за фактично відпрацьовані
протягом двох місяців робочі дні на
число відпрацьованих робочих днів, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, на число календарних
днів за цей період.

Як встановлено у судовому засіданні,
останніми двома повно відпрацьованими
місяцями роботи ОСОБА_1 є червень та
липень 2013 року, тому при розрахунку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні суд виходить
з довідки виданої ПФ МАУП за № 112 від 13
травня 2014 року, згідно якої заробітна
плата за червень та липень 2013 року
склала 1 728 грн. (а.с.199).

Враховуючи, що у червні та липні 2013 року
позивач відпрацювала 31 робочий день, що
слідує з табелю обліку робочого часу
(а.с.200), то середньоденна заробітна
плата останньої склала 55 грн. 74 коп.

Оскільки ОСОБА_1 була звільнена з
роботи 06 грудня 2013 року, а розрахунок по
заробітній платі проведений 03 квітня
2014 року, суд приходить до висновку, що
позивачці підлягає виплата
середньомісячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні у
сумі 2 303 грн. 84 коп., враховуючи, що вона
працювала б за тим же графіком, як і до
звільнення ( грудень 2013 року - 13 робочих
днів, січень 2014 року - 15 робочих днів,
лютий 2014 року - 14 робочих днів, березень
2014 року - 16 робочих днів, квітень 2014 року
- 2 робочих дня), а всього 60 днів х 55 грн. 74
коп. = 2 303 грн. 84 коп.

Також суд вважає, що підлягають
частковому задоволенню і позовні
вимоги про відшкодування моральної
шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до ст.2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагається від нього додаткових
зусиль для організації свого життя.

Згідно п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї.

Судом встановлено, що відповідачем ПФ
МАУП порушено законне право ОСОБА_1 на
отримання заробітної плати належної їй
в день звільнення, чим порушено вимоги
ст.116 КЗпП України, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків та необхідності
застосування додаткових зусиль для
організації свого життя. Суд розцінює
дії відповідача протиправними та
такими, що заподіяли моральної шкоди.

Моральні страждання працівника, яких
вона зазнала внаслідок дій
відповідача, полягають у її
стривоженості та схвильованості,
перебуванні у пригніченому стані та
постійному приниженні через намагання
отримати належну їй заробітну плату.

Порушення законних прав позивача
довели її до крайньої межі, її
матеріальні збитки збільшилися, вона
вимушена була застосовувати
додаткових зусиль для організації
свого життя, які полягали в
необхідності пошуків коштів для
забезпечення засобів свого існування,
адже життя стає все дорожчим. Позивач
знаходилася в стані морального
пригнічення, дискомфорту, зазнала
душевних страждань.

Вирішуючи питання про розмір
заподіяної моральної шкоди ОСОБА_1, суд
відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК України
враховує характер правопорушення, а
саме те, що моральна шкода завдана
позивачу внаслідок невиплати їй
заробітної плати та спричинена в
результаті протиправних дій ПФ МАУП,
глибину душевних страждань та
необхідність застосування позивачем
додаткових зусиль для відновлення
свого усталеного способу життя. Суд
також враховує вимоги розумності та
справедливості, тривалий період, за
який позивач не міг отримати свою
заробітну плату, та вважає за можливе
стягнути з відповідача 500 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Питання про судові витрати суд вирішує
відповідно до ст.88 ЦПК України та
вважає за необхідне стягнути з
Полтавської філії Міжрегіональної
академії управління персоналом на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору у сумі 487 грн. 20
коп. за вимоги майнового характеру про
стягнення середнього заробітку та
немайнового - відшкодування моральної
шкоди в мінімальному розмірі по 243 грн.
60 коп.

Керуючись ст.ст.32, 40, 47, 49, 94, 115, 116, 117, 237-1
КЗпП України, ст. 23 ЦК України,
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, ст.ст. 10, 11, 60,
88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И
Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Полтавської філії
Міжрегіональної академії управління
персоналом на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні у сумі 2 303 грн. 84 коп., у
відшкодування моральної шкоди 500 грн., а
всього стягнути 2 803 грн. 84 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Полтавської філії
Міжрегіональної академії управління
персоналом на користь держави судові
витрати у вигляді судового збору у сумі
487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Полтавської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. І. Савченко