У х в а л а

07 квітня 2014 року м. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Гримич М.К.,
Касьяна О.П.,

Попович О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», треті
особи: Національний банк України,
Новомосковська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області,
ОСОБА_5, про повернення депозитних
вкладів, стягнення заборгованості та
матеріальної шкоди, зобов'язання
вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк»
про визнання права власності за
депозитними договорами.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 15 серпня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 03 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 15 серпня
2013 року залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд даної ухвали суду
касаційної інстанції в порядку,
визначеному главою 3 розділу 5 ЦПК
України.

В обґрунтування заяви ОСОБА_3
посилається на неоднакове
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, зокрема положень
ст. 570 ЦК України, що в свою чергу,
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

В обґрунтування своєї правової позиції
щодо неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
заявник посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 18 квітня 2012 року у справі за
позовом про повернення вкладу та
стягнення процентів; на ухвалу
Верховного Суду України у справі за
позовом про стягнення боргу за
договором банківського вкладу та
відсотків за користування коштами, та
на рішення Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24 липня 2013 року
у справі за позовом про визнання права
на стягнення коштів.

Дослідивши подані заявником матеріали,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що у допуску справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до п. l ч.1 ст. 355 ЦПК України
заява про перегляд судових

рішень у цивільних справах може бути
подана виключно з підстав:

неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах: встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 Цивільного процесуального кодексу
України», заява про перегляд судових
рішень у цивільних справах із підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України, може бути подана
за сукупності таких умов: судом (судами)
касаційної інстанції при розгляді двох
або більше справ неоднаково
застосовано одні й ті самі норми
матеріального права; справи стосуються
спорів, які виникли з подібних
правовідносин; має місце ухвалення
різних за змістом судових рішень судом
(судами) касаційної інстанції.

Неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права полягає, зокрема: у
різному тлумаченні судами змісту і
сутності правових норм, що призвело до
різних висновків про наявність чи
відсутність суб'єктивних прав та
обов'язків учасників відповідних
правовідносин; у різному застосуванні
правил конкуренції правових норм при
вирішенні колізій між ними з
урахуванням юридичної сили цих
правових норм, а також їх дії у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню; у різному визначенні
предмета регулювання правових норм,
зокрема застосуванні різних правових
норм для регулювання одних і тих самих
правовідносин або поширенні дії норми
на певні правовідносини в одних
випадках і незастосуванні цієї самої
норми до аналогічних відносин в інших
випадках, тобто різне застосування
закону, який не підлягав застосуванню;
у різному застосуванні правил аналогії
права чи закону у подібних
правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних
правовідносинах слід розуміти такі, де
тотожними є предмет спору, підстави
позову, зміст позовних вимог та
встановлені судом фактичні обставини,
а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за
змістом судових рішень означає, що суд
(суди) касаційної інстанції при
розгляді двох або більше справ за
подібних правовідносин при однаковому
їх матеріально-правовому регулюванні
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків.

Розглянувши заяву представника ОСОБА_3,
колегія суддів не знаходить підстав
для допуску вказаної цивільної справи
до провадження Верховного Суду
України, оскільки з наданих копій
судових рішень судів касаційної
інстанції, вбачається, що наведені
заявником підстави стосуються інших
фактичних обставин справи, а тому
підстави для допуску вказаної вище
справи до Верховного Суду України в
порядку, встановленому главою 3 розділу
5 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст. ст. 354, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк», треті
особи: Національний банк України,
Новомосковська державна нотаріальна
контора Дніпропетровської області,
ОСОБА_5, про повернення депозитних
вкладів, стягнення заборгованості та
матеріальної шкоди, зобов'язання
вчинити дії, за заявою ОСОБА_3, подану
представником ОСОБА_4, про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 грудня 2013 року
до провадження Верховного Суду України
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.К. Гримич

О.П. Касьян

О.В. Попович

І.М. Фаловська