АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/160/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Янжула С.А. Доповідач - Кіктенко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

26 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Черненкової Л.А.,Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 15 вересня 2011 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українське фінансове агентство
«Верус», ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 15 вересня 2011 року
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість по
кредитному договору № DNG0GK00006016 від
20.12.2006 року станом на 10.06.2009 року в
розмірі 379357 грн. 96 коп. (триста сімдесят
дев'ять тисяч триста п'ятдесят сім грн.
96 коп.)

Стягнено з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 1700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в розмірі
120 грн.

З таким рішенням не погодилась
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, звернулась
з апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову позивачеві у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення норм матеріального,
процесуального права, неправильне
встановленні судом обставин, які мають
значення для справи.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України.

Відповідно до вимог частини 1 ст.527 ЦК
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок , а кредитор прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом , не
випливає із суті зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 20.12.2006р. між
банком та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір №DNG0GK00006016,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримав
кредит у вигляді не поновлюваної
кредитної лінії в розмірі 49500 доларів
США на купівлю нерухомості та сплату
страхових платежів з терміном
повернення до 17.12.2026р. зі сплатою згідно
графіку погашення щомісячно та
відсотків у розмірі 12% на рік за
користування кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору
ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання по
поверненню щомісячно кредитних коштів
рівними частинами, які в свою чергу
включають заборгованість за кредитом,
відсотки, винагороду. Враховуючи те, що
відповідач належним чином не виконував
своїх обов'язків за кредитним
договором, станом на 10.06.2009р. виникла
заборгованість у розмірі 49849,93 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
становить 379357,96 грн., яка складається із
заборгованості за: кредитом у розмірі
47423,62 дол. США; по процентам за
користування кредитом у розмірі
1966,33дол. США; заборгованість по комісії
- 297 дол. США, пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань в розмірі 162,98
дол. США.

Згідно наданої ПАТ КБ
«ПриватБанк» суду довідки, на день
винесення рішення, тобто на 15.09.2011р.,
заборгованість відповідача перед ПАТ
КБ «ПриватБанк» не зменшилася, а
навпаки, зросла та складає 111594,71 дол.
США, в тому числі є прострочена
заборгованість по сплаті кредиту 1776,37
дол. США та відсотків 12324,85 дол. США.

Враховуючи наведене та те, що
відповідач не виконує належним чином
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, має значну суму
заборгованості, в тому числі
прострочену по сплаті кредиту та
відсотків, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що банк не має права на стягнення
заборгованості за кредитним договором,
оскільки рішенням Кіровського
районного суду м.Дніпропетровська від
10 вересня 2010 року задоволені позовні
вимоги банку про звернення стягнення
на квартиру АДРЕСА_1 є
необґрунтованими.

Згідно п.9 Постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
право вибору способу судового
захисту, передбаченого законом або
договором (дострокове стягнення
кредиту, стягнення заборгованості, у
тому числі шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки/застави, одночасне
заявлення відповідних вимог у разі,
якщо позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенні суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, не є суттєвими для
правильного вирішення спору, зводяться
до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60
ЦПК України кожна сторона зобов*язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.,ст.57-59 ЦПК України
апелянт не надав суду першої та
апеляційної інстанції доказів, які б
давали підстави для відмови у
задоволенні позовних вимог позивача.

Виходячи із того, що доказів про
наявність обставин, які мають істотне
значення і спростовують правильність
висновків суду першої інстанції
апеляційному суду не надано, судом
першої інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами, тому апеляційний суд
приходить до висновку, що рішення суду
слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,314 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 15 вересня 2011 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: