Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/1392/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

21.05.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М.,
Письменного О.А.

із секретарем: Гончар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості по аліментам
та неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів, за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Олександрійського міськрайонного суду
Кіровоградської області від 26 березня
2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
зі сплати аліментів та пені.

В обґрунтування позовних вимог
зазначала, що з вересня 2005 року
відповідно до судового рішення з
відповідача на її користь стягуються
аліменти на утримання їхнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4
частини з усіх видів його заробітку.

Оскільки відповідач не в повному
обсязі сплачує аліменти, позивачка
просила суд стягнути з нього
заборгованість зі сплати аліментів, що
виникла за період з вересня 2005 року по
листопад 2013 року, в розмірі 15481 грн. 49
коп. та неустойку (пеню), яка
передбачена частиною 1 статті 196 СК
України, в сумі 4442 грн.57 коп.

В ході розгляду справи позивачка
уточнила свої позовні вимоги в частині
розміру неустойки і просила стягнути
з відповідача пеню - 4379 грн. 49 коп.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26 березня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 неустойку (пеню) на
заборгованість зі сплати аліментів у
розмірі 20000 грн. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
порушує питання про зміну рішення суду
та зменшення розміру стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши
доповідача, пояснення відповідача та
його представника, які підтримали
доводи апеляційної скарги, позивачки,
яка просила відмовити у задоволенні
скарги, вичивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду у межах,
передбачених ст.303 ЦПК України, вважає,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

За наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд, у
відповідності до пункту 2 частини
першої статті 307 ЦПК України, має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог.

Відповідно до вимог чч. 1 і 2 ст. 303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом установлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі, який розірвали 12.04.2006 року, про що
свідчить свідоцтво про розірвання
шлюбу (а.с.13).

Від даного шлюбу сторони мають
дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, який
постійно проживає з позивачкою і
перебуває на її утриманні (а.с.10, 15).

Відповідно до виконавчого листа
№ 2-5715-2005, який видано Олександрійським
міськрайонним судом Кіровоградської
області від 23.09.2005 року з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 стягнено аліменти на
утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку, але не
менше неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, щомісячно, починаючи
з 09.09.2005 року, до повноліття дитини,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с.9).

Позивачка змінила прізвище після
реєстрації шлюбу на ОСОБА_2, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
від 09.09.2011 року (а.с.14).

З розрахунку заборгованості від
01.11.2013 року, який складений державним
виконавцем, вбачається, що відповідач
частково сплачував аліментів борг зі
сплати аліментів виник за період з
вересня 2005 року по жовтень 2013 року
включно і станом на 01.11.2013 року складав
15481,49 грн. (а.с.11-12).

Відповідно до частин 3 та 9 статті
74 Закону України «Про виконавче
провадження» розмір заборгованості із
сплати аліментів визначається
державним виконавцем за місцем
виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. У разі визначення суми
заборгованості у частці від заробітку
(доходу) розмір аліментів не може бути
менше встановленого Сімейним кодексом
України. Спір щодо розміру
заборгованості із сплати аліментів
вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

При цьому, перевіряючи розмір
заборгованості із сплати аліментів,
суд врахував, що розрахунок вказаної
заборгованості проведений виходячи із
середньої заробітної плати працівника
місцевості, де мешкає відповідач,
оскільки останній не мав офіційного
місця роботи.

Як вбачається з розрахунку пені
за несплату аліментів з вересня 2005 року
по липень 2013 року включно, який
наведено в уточненій позовній заяві
від 26.03.2014 року, вказаний позивачкою
розмір пені становить 4379,49 грн. (а.с.58-60).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов"язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня
2006 року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
передбачено, що відповідальність
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені),
визначена у ст. 196 СК України, настає
лише за наявності вини цієї особи, на
платника аліментів не можна покладати
таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема, у
звязку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Враховуючи положення Сімейного
кодексу України, аліменти
призначаються та виплачуються
(стягуються) щомісяця, тому згідно ст. 196
СК України пеня нараховується не на всю
суму заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів.

Оскільки зобов"язання зі сплати
аліментів носить періодичний характер
і повинно виконуватися щомісяця, то в
силу ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен
з"ясувати розмір несплачених аліментів
по кожному з цих періодичних платежів,
встановити строк, до якого кожне із цих
зобов"язань мало бути виконано, та з
урахуванням встановленого обчислити
розмір пені, виходячи із суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
аліментів свого обов"язку щодо їх
сплати до дня ухвалення судом рішення
про стягнення пені, підсумувавши
розміри нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів та визначити її
загальну суму.

Визначаючи розмір неустойки
(пені) за прострочення сплати
аліментів, суд першої інстанції не
погодився із наданим позивачкою
розрахунком, навів свої розрахунки, з
яких виходив при визначенні розміру
неустойки (пені), зазначивши, що сума
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів за період з 09.09.2005 року по
01.11.2013 року складає 54009,28 грн., але з
урахуванням матеріального та
сімейного стану зменшив її розмір і
визначив, що з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню 20000 грн.
пені. Сума неустойки,обрахована судом
першої інстанції, відповідає вимогам
закону.

Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Проте, вирішуючи позовні вимоги
про стягнення неустойки, суд не
врахував їх межі та безпідставно
стягнув з відповідача пеню у більшому
розмірі, ніж просила позивачка, чим
порушив вимоги ст.ст. 10, 11 ЦПК України.

Оскільки порушення норм
процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом першої
інстанції при розгляді справи, то
рішення суду в частині стягнення пені
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення цих
позовних вимог у визначених позивачкою
межах.

У іншій частині рішення суду
першої інстанції сторонами не
оскаржено, тому відповідно до принципу
диспозитивності суд апеляційної
інстанції його законність і
обґрунтованість у тій частині не
перевіряє.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 26 березня 2014 року в частині
позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів
скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за
період з 01.09.2005 року по 01.11.2013 року
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів в сумі 4379,49 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: