У х в а л а

ІМенем УКраїни

2 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Кадєтової О.В.,

Наумчука М.І.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Артемівського міськрайонного суду
Донецької області від 2 жовтня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 29 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«ПриватБанк» звернулося до суду з
указаним позовом. Зазначало, що згідно
умов кредитного договору від 29 серпня
2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_3,
останній отримав кредит у розмірі 7139,34
доларів США із строком повернення до 29
серпня 2013 року. Посилаючись на те, що
відповідач свої зобов'язання за
договором не виконує, просило
задовольнити позов.

Рішенням Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 2 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 29 листопада 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь позивача заборгованість у
розмірі 69433 грн 18 коп. Вирішено питання
про стягнення судових витрат.

ОСОБА_3 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач не виконує умови
кредитного договору, у зв'язку з чим
утворилася заборгованість, частину
якої було погашено 3 грудня 2009 року
шляхом реалізації заставленого майна у
вигляді автомобіля на суму 31600 грн, а
інша частина підлягає стягненню з
відповідача.

Однак повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що 29 серпня 2008 року
між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитно-заставний договір
відповідно до умов якого останній
отримав кредит на суму 7139,34 доларів США,
на забезпечення якого передав у
заставу автомобіль. У зв'язку з тим, що
ОСОБА_3 належним чином не виконував
зобов'язання за кредитним договором,
станом на 22 квітня 2011 року утворилась
заборгованість у розмірі 8722,76 США, що за
курсом НБУ складає 69433 грн 18 коп.

Згідно акту прийому автомобіля, ОСОБА_3
передав позивачу автомобіль КІА-PREGIO
для здійснення його реалізації з
подальшим погашенням простроченої
заборгованості за кредитним договором.

Згідно експертної оцінки
транспортного засобу від 2 червня 2009
року вартість автомобіля складає 38000
грн.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Визначаючи розмір заборгованості, яка
підлягає стягненню з відповідача, суди
виходили із того, що її частину в сумі
31600 грн погашено за кошти отримані
банком від продажу заставленого
автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 591 ЦК України
реалізація предмета застави, на який
звернене стягнення, провадиться шляхом
його продажу з публічних торгів, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Порядок реалізації предмета
застави з публічних торгів
встановлюється законом.

При вирішенні спору суди не з'ясували
коли і за яку суму продано заставлений
автомобіль, та чи відповідає
спрямована на погашення
заборгованості сума розміру виручених
від його реалізації коштів, доказів на
підтвердження цих обставин за
клопотанням відповідача не
витребували. Вказуючи, що відповідно
до платіжного доручення від 27
листопада 2009 року ОСОБА_3 отримав від
позивача 31600 грн за продаж автомобіля,
які були сплачені в рахунок погашення
виниклої заборгованості, не звернули
уваги на доводи відповідача про те, що
жодних коштів від реалізації
заставленого автомобіля він не
отримував, йому не відомо за якою ціною
він проданий.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим оскаржувані судові рішення не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського міськрайонного
суду Донецької області від 2 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Донецької області від 29 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.
Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова О.В.
Кадєтова М.І.
Наумчук Д.О.
Остапчук