Справа № 509/5317/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Іванченко В.А.,

за участю: представника позивача за
довіреністю Бондаревського О.М.,

представника відповідача за
довіреністю Слісаревської К.А.,

представника третьої особи адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду смт.Овідіополь
цивільну справу за позовом

Прокурора Овідіопольського району
Одеської області

до

Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області,

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору ОСОБА_4,

про визнання незаконним рішення
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області та скасування останнього,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 року прокурор
Овідіопольського району Одеської
області звернувся до Овідіопольського
районного суду Одеської області з
вищевказаним позовом, в якому просить
визнати противоправним та скасувати
рішення 41 сесії V скликання Таїровської
селищної ради Овідіопольського району
Одеської області № 2104 від 02 липня 2010
року «про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_4
та іншим (всього 30 чол.) у власність
земельних ділянок загальною площею 2,3290
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с. Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір», Овідіопольського
району Одеської області», мотивуючи це
винесенням оспорюваного рішення в
порушення діючого земельного
законодавства України, а саме,
відсутністю містобудівної
документації на спірну ділянку, яка не
розроблялась та не затверджувалась
рішенням органу місцевого
самоврядування до розроблення проекту
землеустрою та передачі у власність.
Крім цього, прокурор зазначає, що при
винесенні спірного рішення сільради,
був порушений порядок зміни цільового
призначення ділянок, переданих
громадянам після затвердження
проектів землеустрою.

Представник позивача в судовому
засіданні представник позов підтримав,
та просить суд його задовольнити в
повному обсязі.

Представниця відповідача в судовому
засіданні позов визнала та просить суд
його задовольнити в повному обсязі.

Представниця третьої особи в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову, вважаючи вимоги
прокурора безпідставними і
необґрунтованими, у зв'язку з чим,
просила суд, відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу по справі, дослідивши письмові
докази по справі, суд вважає позов
таким, що задоволенню не підлягає в
повному обсязі, з наступних підстав:

Згідно з ч.1 ст.15 ЦПК України, розгляд
справ, зокрема у спорах, що виникають із
права власності, належить до
компетенції судів загальної
юрисдикції в порядку цивільного
судочинства.

Відповідно до п.п. г п.2 Постанови
Пленуму ВСУ «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» № 20 від 20.12.1995
року суди розглядають справи, зокрема,
за позовами про визнання незаконними
актів державних органів, органів
місцевого самоврядування, про
неправомірне втручання у здійснення
власником правомочностей щодо
володіння, користування і
розпорядження своїм станом.

Отже, з огляду на визначені
процесуальні положення сторін по
справі, зміст та характер
правовідносин, що виникли між носіями
цивільних процесуальних прав і
обов'язків у цивільному процесі,
сторонами в якому є особи (позивачі,
відповідачі), матеріально-правовий
спір, який є предметом розгляду (ст. 30
ЦПК України) і позовні вимоги, які
нерозривно пов'язані між собою і не
можуть бути розглянуті окремо,
враховуючи вищевикладене та суть
заявлених позовних вимог, на думку
суду, в даному випадку вимоги про
визнання противоправним та скасування
рішення 41 сесії V скликання Таїровської
селищної ради № 2104 від 02 липня 2010 року
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення гр. ОСОБА_4 та іншим
(всього 30 чол.) у власність земельних
ділянок загальною площею 2,3290 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибні ділянки),
розташованих на території Таїровської
селищної ради в с.Мізікевича, ж/м
«Червоний хутір», Овідіопольського
району Одеської області» повинні
розглядатися за правилами,
встановленими ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
зокрема належить: розпорядження
землями територіальних громад,
передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу, організація
землеустрою, координація діяльності
місцевих органів земельних ресурсів,
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного та
екологічного законодавства,
підготовка висновків щодо вилучення
(викупу) та надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу.

Стаття 20 ЗК України зазначає, що
віднесення земель до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до їх повноважень. Зміна
цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Згідно із ст.ст.38-40 ЗК України, до
земель житлової та громадської
забудови належать земельні ділянки в
межах населених пунктів, які
використовуються для розміщення
житлової забудови, громадських
будівель і споруд, інших об'єктів
загального користування, використання
яких здійснюється відповідно до
генерального плану населеного пункту,
іншої містобудівної документації,
плану земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм,
регіональних та місцевих правил
забудови. Громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Статтями 78, 81 ЗК України
передбачено, що право власності на
землю це право володіти, користуватися
і розпоряджатися земельними ділянками,
яке набувається та реалізується на
підставі Конституції України, цього
Кодексу, а також інших законів, що
видаються відповідно до них. Громадяни
України набувають права власності на
земельні ділянки, на підставі зокрема:
безоплатної передачі із земель
державної і комунальної власності.

Одночасно, у відповідності до ст.118
ЗК України, громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
клопотанні зазначаються цільове
призначення земельної ділянки та її
орієнтовні розміри. До клопотання
додаються графічні матеріали, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, погодження
землекористувача (у разі вилучення
земельної ділянки, що перебуває у
користуванні інших осіб) та висновки
конкурсної комісії (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства).

Районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
утворень, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку. Проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін.

Розроблений проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
подається Комісії з розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою (далі - Комісія). Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого

самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.
Підставою відмови у погодженні проекту
може бути лишене відповідність його
положень вимогам законів та прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів. У разі якщо проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
підлягає обов'язковій державній
експертизі землевпорядної
документації, погоджений проект
подається Комісією до відповідного
органу земельних ресурсів для
здійснення такої експертизи. Районна,
Київська чи Севастопольська міська
державна адміністрація або сільська,
селищна, міська рада у двотижневий
строк з дня отримання погодженого
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки (а вразі
необхідності здійснення обов'язкової
державної експертизи землевпорядної
документації згідно із законом - після
отримання позитивного висновку такої
експертизи) приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність. Відмова органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування у передачі земельної
ділянки у власність або залишення
клопотання без розгляду можуть бути
оскаржені до суду. У разі відмови
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування у передачі
земельної ділянки у власність або
залишення заяви без розгляду питання
вирішується в судовому порядку.

Статтею 41 Конституції України
передбачено, що кожен має право
володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст.ст.125, 126 ЗК України
право власності на земельну ділянку, а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав. Право власності на
земельну ділянку посвідчується
державним актом, крім випадків,
визначених частиною другою цієї
статті. Форми державних актів на право
власності на земельну ділянку, право
постійного користування земельною
ділянкою затверджуються КМУ.

Виходячи зі змісту ст.ст.152-154 ЗК
України вбачається, що держава
забезпечує громадянам та юридичним
особам рівні умови захисту прав
власності на землю. Власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Власник не може бути позбавлений
права власності на земельну ділянку,
крім випадків, передбачених цим
Кодексом та іншими законами України.

Органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування без рішення
суду - не мають права втручатись у
здійснення власником повноважень щодо
володіння, користування і
розпорядження належною йому земельною
ділянкою або встановлювати
непередбачені законодавчими актами
додаткові обов'язки чи обмеження та
несуть відповідальність за шкоду,
заподіяну їх неправомірним втручанням
у здійсненні власником повноважень
щодо володіння, користування і
розпорядження земельною ділянкою.

Підсумовуючи вищевикладене, слід
зазначити, що вся робота стосовно
організації видачі державного акту на
право власності на землю, у тому числі і
роботи щодо підготовки проектної
документації покладається на органи
місцевого самоврядування (сільські,
селищні ради), на території яких
розташовані земельні ділянки. Особа,
яка бажає отримати у власність
земельну ділянку, повинна подати до
селищної (сільської) ради, на території
яких розташовані земельні ділянки,
лише заяву.

Статтями 316, 317, 319, 321, 325 ЦК України
передбачено правом власності є право
особи на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Держава не
втручається у здійснення власником
права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні суб'єктами права приватної
власності є фізичні та юридичні особи,
які можуть бути власниками будь-якого
майна, за винятком окремих видів майна,
які відповідно до закону не можуть їм
належати.

Одночасно, статті 373, 374 ЦК України
зазначають, що право власності на землю
гарантується Конституцією України та
набувається і здійснюється відповідно
до закону. Власник земельної ділянки
має право використовувати її на свій
розсуд відповідно до її цільового
призначення.

Суб'єктами права власності на землю
(земельну ділянку) є фізичні та
юридичні особи, держава, територіальні
громади.

Законом України «Про планування і
забудову територій», який був чинний на
дату прийняття оскаржуваного рішення
Таїровської селищною радою чітко
передбачає наступні терміни, а саме:
містобудівна документація -
затверджені текстові і графічні
матеріали, якими регулюються
планування, забудова та інше
використання територій, з урахуванням
яких визначається цільове призначення
земель. Схема планування території -
містобудівна документація, яка
визначає принципові вирішення
планування, забудови та іншого
використання відповідних територій
адміністративно-територіальних
одиниць, їх окремих частин. генеральний
план населеного пункту - містобудівна
документація, яка визначає принципові
вирішення розвитку, планування,
забудови та іншого використання
території населеного пункту.

Відповідно до ст.ст.3, 5, 10, 11
вказаного Закону (чинного на дату
прийняття оскаржуваного рішення
Таїровської селищною радою) -
планування територій здійснюється на
загальнодержавному, регіональному та
місцевому рівнях. Планування територій
здійснюється відповідними органами
державної влади та органами місцевого
самоврядування. Планування та забудова
окремих земельних ділянок, що належать
на праві власності чи праві
користування, здійснюється їх
власниками чи користувачами у
встановленому законодавством порядку.
Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування з
питань забудови та іншого використання
територій, вибору, вилучення (викупу) і
надання земельних ділянок для
містобудівних потреб приймаються в
межах, визначених законом відповідно
до містобудівної документації за
погодженням з спеціально
уповноваженими органами з питань
містобудування та архітектури.
Планування територій на
загальнодержавному рівні полягає в
розробленні Генеральної схеми
планування території України (далі -
Генеральна схема), якою передбачається
раціональне використання території
України, створення та підтримання
повноцінного життєвого середовища,
охорони довкілля, охорони здоров'я
населення, охорони пам'яток історії та
культури, визначення державних
пріоритетів розвитку систем
розселення, виробничої, соціальної та
інженерно-транспортної
інфраструктури. Рішення органів
виконавчої влади та місцевого
самоврядування з питань забудови та
іншого використання територій,
прийняті в межах повноважень,
визначених законом, є обов'язковими для
суб'єктів містобудування.

Планування територій на місцевому
рівні забезпечується відповідними
місцевими радами та їх виконавчими
органами, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями відповідно до їх
повноважень, визначених законом, і
полягає у розробленні та затвердженні
генеральних планів населених пунктів,
схем планування територій на місцевому
рівні та іншої містобудівної
документації, регулюванні
використання їх територій, ухваленні
та реалізації відповідних рішень про
дотримання містобудівної
документації. Розроблення, погодження
та експертиза містобудівної
документації провадяться згідно з
встановленими державними стандартами,
нормами та правилами в порядку,
визначеному законодавством.
Містобудівна документація
затверджується відповідною місцевою
радою з визначенням строку її дії та
переліку раніше прийнятих рішень, що
втрачають чинність, а також тих рішень,
до яких необхідно внести відповідні
зміни. Сільські, селищні, міські ради та
їх виконавчі органи в межах своїх
повноважень вирішують питання
планування, забудови та іншого
використання територій згідно із
схемою планування територій
відповідних
адміністративно-територіальних
одиниць. Схемами планування територій
на місцевому рівні в разі необхідності
може визначатися доцільність
розроблення генеральних планів
окремих населених пунктів.

Статтями 17, 20, 21 Закону України «Про
основи містобудування» передбачено, що
містобудівна документація це
затверджені текстові і графічні
матеріали, якими регулюється
планування, забудова та інше
використання територій. Містобудівна
документація є основою для зокрема:
підготовки вихідних даних для розробки
землевпорядної документації,
вирішення питань щодо розташування та
проектування нового будівництва,
здійснення реконструкції, реставрації,
капітального ремонту об'єктів
містобудування та упорядкування
територій, вирішення питань щодо
вилучення (викупу), передачі (надання)
земельних ділянок у власність чи
користування громадян та юридичних
осіб.

Регулювання земельних відносин у
містобудуванні здійснюється
відповідно до земельного
законодавства. Визначення територій
для містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації з
урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Суд встановив, що рішенням 18 сесії
Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області № 1167-V від 16.09.2008 року було
затверджено містобудівне
обґрунтування розміщення котеджного
комплексу по вул.Абрикосова та групи
багатоквартирних жилих будинків з
об'єктами обслуговування по
вул.Центральній та Лабораторній на
території житлового масиву «Червоний
Хутір» с.Мізікевича, Овідіопольського
району Одеської області, розроблене
Державним інститутом по проектуванню
об'єктів житлово-цивільного
будівництва в Одеській області
«Одесцивільпроект».

Таким чином, суд дійшов висновку, що
зазначені у рішенні Таїровської
селищної ради вулиці є межами
котедженого містечка, які включають в
себе і інші вулиці, в тому числі і
вулицю Мигдальну, Новоселів,
Абрікосову та інш.

На підтвердженням зазначеного, на
підставі заяв громадян України з
проханням відвести безоплатно у
власність земельні ділянки для
будівництва і обслуговування жилих
будинків, господарських будівель та
споруд (присадибні ділянки) на
території Таїровської селищної ради -
рішенням Таїровської селищної радим
«Про надання згоди на розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для будівництва та
обслуговування жилих будинків,
господарських будівель та споруд
(присадибні ділянки) громадянам
України», було надано згоду на розробку
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок безоплатно у
власність.

На підставі вказаного рішення
сільради, своїм листом, селищний голова
Таїровської селищної ради доручив
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
безоплатно у власність ліцензованій
організації.

Селищним головою Таїровської
селищної ради було розглянуто проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок 30 громадянам та їх було
погоджено Таїровською селищною радою.

Після цього, у Відділі Держкомзему у
Овідіопольському районі Одеської
області, були узгоджені умови
відведення земельних ділянок 30
громадянам та отримано завдання на
виконання робіт.

Крім цього, на підтвердження
затвердження містобудівної
документації, саме у межах котеджного
комплексу на території жилого масиву
«Червоний хутір», було надано
викопіювання із генерального плану
забудови, яке було затверджено
керівником Відділу містобудування та
архітектури Овідіопольської РДА та
начальником Відділу Держкомзему у
Овідіопольському районі Одеської
області, що є підтвердженням
затвердженої вищезгаданим рішенням
сесії Таїровської селищної ради
містобудівної документації.

Відділом містобудування та
архітектури Овідіопольської РДА було
надано позитивний висновок щодо
погодження проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок 30
громадянам з передачею їх у власність.

Відділом Держкомзему у
Овідіопольському районі Одеської
області було надано позитивні висновки
про погодження проектів землеустрою
щодо відведення земельних ділянок у
власність.

Аналогічні позитивні висновки по
проекту землеустрою були отриманні в
Державній СЕС, в Державному управлінні
охорони навколишнього середовища в
Одеській області, в Управлінні охорони
об'єктів культурної спадщини.

У відповідності до Закону України
«Про планування і забудову територій»,
який був чинний на дату прийняття
оскаржуваного рішення Таїровської
селищною радою, громадянами було
погоджено проекти з головою
Таїровської селищної ради, начальником
Відділу Держкомзему та керівником
Відділу містобудування та архітектури
Овідіопольської РДА графічні
матеріали: план відведення ділянки,
ситуаційна схема.

Таким чином, після затвердженням
Таїровською селищною радою
містобудівних документацій щодо
ділянок, виготовлених у встановленому
законом порядку та з дотриманням норм
вищевказаних норм Законів проектів
землеустрою, рішенням сесії
Таїровської селищної ради на законних
підставах було затверджені проекти
землеустрою щодо відведення у
власність 30 громадянам, передано
безоплатно у власність земельні
ділянки за рахунок земель запасу
категорії земель
сільськогосподарського призначення,
розташованих на території селищної
ради.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку про хибність і
безпідставність твердження прокурора
у своєму позові щодо незаконної зміни
цільового призначення спірної
земельної ділянки, адже оскаржуваним
рішенням сільради спірна ділянка була
переведена до категорії земель
житлової та громадської забудови і
ніякої зміни цільового призначення не
мало місця, а відповідно до ст.20 ЗК
України, відбулось переведення землі
до іншої категорії у відповідності до
повноважень рішень органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень, і в даному випадку,
прокурором підміняються поняття
«зміни цільового призначення» та
«переведення до іншої категорії» - що є
неприпустимим у земельному
законодавстві.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, а саме проекту землеустрою
ОСОБА_4 існує Генеральний план забудови
котеджного містечка с.Мізікевича ж/м
«Червоний Хутір» та саме з нього
зроблено зазначене вище викопіювання
та підписаний висновок начальником
Відділом містобудування та
архітектури Овідіопольської РДА.

В судовому засіданні, представник
прокуратури не зміг довести суду, в
чому саме полягає порушення інтересів
органу місцевого самоврядування
Таїровської селищної ради з
посиланнями на норми законів України
знаходженням у приватній власності 30
громадян у відповідності до списку.

Таким чином, суд вважає, що спірне
рішення Таїровської сільради було
прийнято в межах своїх повноважень і з
дотриманням норм чинного земельного
законодавства, Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Закону України «Про землеустрій», на
підставі якого, громадяни у
встановленому законом порядку
отримали державні акти на право
власності на землю,

Відповідно до частин 1 та 2 ст.321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

У ст.17 Закону України від 23.02.2006 року
№ 3477-ІV «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» зазначено, що суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1
до Конвенції про захист прав людини і
основних свобод (Париж, 20.03.1952 року)
кожна фізична або юридична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Основною метою статті 1 Протоколу № 1
є попередження порушень принципу
безперешкодного користуванням своїм
майном. Втручання в право
безперешкодного користування своїм
майном передбачає «справедливу
рівновагу» між інтересами суспільства
та необхідністю дотримання основних
прав людини.

В рішенні у справі «Спорронг і
Льонрот проти Швеції» від 29 червня 1982
року Європейський суд виходив із
контексту загальної норми про мирне
володіння майном, проголошеної в
першому реченні частини 1 Протоколу № 1,
та зазначив, що «пошук цієї рівноваги ...
відбиває структуру статті 1 Протоколу
№ 1 у цілому».

«Справедлива рівновага» між
інтересами суспільства та інтересами
особи полягає в тому, що тягар,
спричинений особі втручанням у її
інтереси, має перебільшуватися або
достатньо компенсуватися процедурами
або певними формами чи заходами,
направленими на послаблення «тягаря».

В рішенні у справі «Антрік проти
Франції» від 25 серпня 1994 року
Європейський суд виходив, що при
вирішенні питання щодо правомірності
позбавлення права власності «має бути
обґрунтоване співвідношення
пропорційності між застосованими
заходами та переслідуваною метою, яку
намагаються досягнути шляхом заходів
позбавлення особи її власності».

В рішенні у справі «Совтрансавто
Холдінг проти України» від 25 липня 2002
року Європейський суд зазначив, що
спосіб, в який проводився та закінчився
судовий розгляд справи, також як і
ситуація невпевненості, якої зазнав
заявник, порушили «справедливу
рівновагу» між вимогами суспільного
інтересу та потребою захищати право
заявника на повагу до його майна. Як
наслідок, держава не забезпечила
виконання свого зобов'язання
гарантувати заявнику ефективне
користування своїм правом власності,
гарантованим статтею 1 Протоколу № 1.

За таких обставин, суд дійшов
висновку про те, що вимоги прокурора
Овідіопольського району Одеської
області до Таїровської селищної ради
Овідіопольського району Одеської
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог громадянка ОСОБА_4,
не забезпечує «справедливу рівновагу»
між інтересами суспільства та
інтересами власників ділянок й порушує
право на мирне володіння майном.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 154,
208-209, 213-215, 218 ЦПК України, ст.ст.12, 20, 38-40,
78, 81, 118, 125, 126 ЗК України, ст.ст.316, 317, 319, 321,
325, 373, 374, 655, 658 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», Законом
України «Про основи містобудування»,
Законом України «Про планування і
забудову територій», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Овідіопольський районний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: А. І. Бочаров