Номер провадження: 22-ц/785/4457/14
Головуючий у першій інстанції: Поліщук
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Косогор Г.О., Комлевої
О.С.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 3 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів купівлі - продажу квартири,
про визнання права власності на
квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу квартири,
про визнання права власності на
квартиру, уточнивши який, просила
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 10.08.2012 року між ОСОБА_6, яка
діяла від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
повернути сторони за договором у
первісний стан; визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений 27.08.2010 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_8, повернути сторони за
договором від 27.08.2010 року у первісний
стан; визнати за ОСОБА_3 право власності
на квартиру АДРЕСА_1; стягнути з неї,
ОСОБА_3, на користь ОСОБА_4 суму договору
від 27.08.2010 року у розмірі 5145,00 гривень.

Свій позов обґрунтовує тим, що на
підставі договору купівлі-продажу від
10.04.2009 року, укладеного між нею та
ОСОБА_9 вона стала власницею квартири
АДРЕСА_1. 27.08.2010 року ОСОБА_3. вчинила
оспорювальний правочин, а саме - уклала
з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу, за
яким продала останньому вказану
квартиру. Сума правочину склала 5145,00
гривень згідно п.3 зазначеного
договору, вважає, що даний правочин був
вчинений під впливом тяжких для неї
обставин в на вкрай невигідних умовах.
Так у лютому 2010 року позивачка
дізналася що її вітчим ОСОБА_11 хворий
на рак шлунку, 29.03.2010 року йому зробили
операцію, однак незважаючи на
лікування ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_11
помер. Хворобу вітчима, необхідність
купування щодня дорогих ліків ОСОБА_3
відносить до тяжких обставин, які
примусили її укласти договір
відчуження належної їй квартири на
вкрай невигідних умовах. Крім того, до
тяжких обставин, у яких вона перебувала
на час укладення спірного правочину,
ОСОБА_3. відносить перебування на її
утриманні матері-пенсіонерки ОСОБА_12,
її дідуся ОСОБА_13, а також необхідністю
термінового повернення грошей, які
вона заборгувала своєї знайомій
ОСОБА_14, ще при купівлі даної квартири.
Оскільки ОСОБА_15 через два роки, продав
її квартиру ОСОБА_5, то ОСОБА_3 вважає, що
для відновлення її порушеного права
спочатку слід визнати і цю угоду
недійсною, повернувши сторони в
первісний стан. В своєму позові ОСОБА_3.
зазначає, що правочин укладений між нею
та ОСОБА_7, стосовно розпорядження
належної їй квартирою, був вчинений під
впливом тяжких для неї обставин і на
вкрай невигідних умовах. Наявність
двох вказаних умов дає можливість
кваліфікувати даний правочин за ст.233
ЦК України, тому позивачка вимушена
звернутися з наступним позовом до суду.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_3 позовні вимоги своєї
довірительки підтримав з підстав
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_7 -
ОСОБА_6 в судому засіданні позовні
вимоги ОСОБА_3 не визнала та пояснила
суду, що вона особисто діяла від імені
ОСОБА_4, як при укладенні договору
купівлі-продажу спірної квартири 27
серпня 2010 року, коли ОСОБА_7 купував
квартиру у ОСОБА_3. так і при укладенні
договору купівлі-продажу даної
квартири 10 серпня 2012 року, коли ОСОБА_7
продав квартиру ОСОБА_5. Обидві угоди
відповідають в повному обсязі вимогам
діючого законодавства. При укладенні
договору 27.08.2010 року ОСОБА_3. отримала
від продажу своєї квартири 25000 доларів
США, а не балансову вартість цієї
квартири у розмірі 5145,00, яка
вказувалася на той час в договорах
купівлі-продажу. При укладенні
договору ОСОБА_3 нічого не вказувала
про тяжкі обставини в її житті, щоб їй
вкрай потрібні хоч якісь гроші. Вважає,
що підстави позову надумані, тому що
сума яка начебто отримана позивачкою
за договором у розмірі 5145,00 гривень
ніяк не вирішила б її питання з
лікуванням хворого вітчима. Крім того,
в матеріалах справи, знаходяться
письмові докази, які надала сторона
позивача, що в період тяжких для
позивачки обставин вона повертала
борги, взяті ще у 2009 році на покупку
спірної квартири, крім того надавала
грошові кошти в борг, про що свідчить
рішення Біляївського районного суду
Одеської області. Вважає, що позов
виник після того, як ОСОБА_7 вирішив
продати спірну квартиру, в якій на
протязі двох років після укладення
першого оспорювального договору,
проживала ОСОБА_3 за його згодою.

Відповідачка ОСОБА_5 в судові засідання
не з'являлася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася належним чином,
надала до суду письмові заперечення в
яких вказує, що вона є добросовісним
покупцем квартири АДРЕСА_1 в м. Одесі, та
не має жодних правових підстав
визнавати укладений між нею та ОСОБА_7
договір купівлі-продажу квартири
недійсним. ОСОБА_5 в своїх запереченнях
вказує, що є добросовісним покупцем, бо
придбала квартиру до початку судових
спорів між ОСОБА_3. та ОСОБА_7, не мала
наміру збагатитися за чужий рахунок
або укласти мниму угоду. Вона не знала
та не могла знати, що цей договір буде
оскаржуватися сторонами в майбутньому.
Вважає, що бажання оспорити існуючий
договір та повернути собі квартиру
будь-яким шляхом виникло у ОСОБА_3 після
того, як вона наказала їй звільнити
квартиру. Просила суд при ухваленні
рішення звернути увагу, що першого разу
ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в
якому просила визнати недійсними
договори купівлі-продажу квартири
зовсім за іншими підставами, нічого не
вказуючи про вчинення правочину на
вкрай невигідних умовах, у зв'язку з
тяжкими для неї обставинами, які
існували на той час.

Рішенням суду у задоволенні
позову відмовлено.

На рішення суду представник
позивачки приніс апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким задовольнитиі
позов, посилаючись на те, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, а також, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої
інстанції повно та всебічно дослідив
матеріали справи, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

В судовому засіданні встановлено
наступне.

27 серпня 2010 року між ОСОБА_3, що мешкає
за адресою: АДРЕСА_8 що надалі
іменується «Продавець», з однієї
сторони, та ОСОБА_6, що мешкає за
адресою: АДРЕСА_9 та діє від імені
ОСОБА_4, що мешкає за адресою: АДРЕСА_3,
за довіреністю посвідченою приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_17 13.10.2009
року за реєстровим № 2852, що надалі
іменується «Покупець» з другої
сторони, попередньо ознайомлені з
вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності правочинів,
перебуваючи при здоровому розумі,
ясній пам'яті та діючи добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладеного договору,
уклали цей договір про таке: 1.
«Продавець» передає у власність, а
«Покупець» приймає у власність
однокімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_4, загальною площею 20,5
кв.м., житловою -10,5 кв.м. Згідно пункту 3
даного Договору продаж вищезазначеної
квартири вчинено за 5145 (п'ять тисяч сто
сорок п'ять) гривень, які «Продавець»
отримала від «Покупця» повністю до
підписання цього договору. У пункті 4
Договору вказується, що
інвентаризаційна оцінка відчужуваної
квартири становить 5145 гривень. Пунктом
5 Договору встановлено, що «Продавець»
свідчить, що продаж вказаної квартири
здійснюється без будь-яких погроз,
примусу чи насильства, як фізичного та
і морального, і гарантує, що вказана
квартира, яка є предметом цього
Договору, на момент його укладення
боргом за житлово-комунальні послуги
не обтяжена, до цього часу нікому
іншому не продана, не подарована, не
відчужена іншим способом, квартира
вільна від будь-яких майнових прав і
претензій третіх осіб, не заставлена, у
спорі, під забороною, арештом, у
податковій заставі не перебуває,
судового спору щодо неї, а також прав у
третіх осіб, як в межах, так і за межами
України не має, продажу об'єкта
нерухомості в цьому році здійснюється
нею вперше. Також ОСОБА_3 заявляє, що
вищевказана квартира належить їй на
праві особистої приватної власності та
не перебуває у спільній сумісній
власності, на момент придбання
квартири, що є предметом цього
договору, вона у шлюбі не перебувала,
однією сім'єю з іншою особою не
проживала, шлюбних договорів
(контрактів) не укладала, про що, ОСОБА_6,
що діє від імені ОСОБА_7 за довіреністю,
повідомлена. У пункті 6 Договору
«Продавець» і представник «Покупця»
стверджують, що цей договір не приховує
інший правочин, тобто не є удаваним
правочином і відповідає дійсним
намірам сторін створити для себе
юридичні наслідки, тобто не є фіктивним
правочином, правочин укладається не
про людське око. Сторони підтверджують,
що вони не визнані недієздатними чи
обмежено дієздатними, укладення
договору відповідає їх інтересам,
умови договору зрозумілі і
відповідають реальній домовленості,
договір укладається не під впливом
помилки, обману чи насильства, як
фізичного та і психічного, не під
впливом тяжкої обставини. У пункті 7
Договору зазначено, що відчужувана
квартира оглянута «Покупцем»,
недоліків, які перешкоджають
використанню квартири за цільовим
призначенням на момент огляду не
виявлено. Претензій до продавця щодо
якісних характеристик відчужуваної
квартири «Покупець» не має. Пунктом 8
Договору «Продавець» своїм підписом
під цим договором підтверджує
проведення зі сторони «Покупця»
повного розрахунку за продану
вищезазначену квартиру та відсутність
щодо нього претензій фінансового
характеру. Даний договір посвідчено
ОСОБА_18 приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу,
зареєстровано в реєстрі під номером 2532,
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за № 4090965.

Відповідно до вимог ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму. Згідно зі статтею 657 ЦК
України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Як вбачається з матеріалів
справи договір купівлі-продажу спірної
квартири, укладений 27 серпня 2010 року
між ОСОБА_3. та ОСОБА_7, зареєстрований у
КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості» 06 березня 2012 року в
реєстровій книзі № 787 пр. номер запису
455, на сторінці № 101.

З цих підстав суд зробив висновок про
те, що договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_5, укладений 27.08.2010 року між
ОСОБА_3. та ОСОБА_6, яка діяла від імені
та в інтересах ОСОБА_7, відповідав
вимогам статей 655, 657 ЦК України.

Відповідно до статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі встановленій
законом. Правочин маж бути спрямований
на реальне настання правих наслідків,
що обумовлені ним.

За правилами статті 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язані
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину. У
контексті даної статі тяжкою
обставиною вважається особистий стан
фізичної особи або її близьких (крайня
необхідність, хвороба, тощо), який
примусив укласти правочин на вкрай
невигідних для фізичної особи умовах.
Тяжка обставина може бути підставою
для визнання правочину недійсним, якщо
учасник правочину знав про те, що друга
сторона цього правочину діє за
наявності тяжких обставин, і намагався
укласти правочин на умовах, які вкрай
невигідні для іншої сторони. Але про
наявність тяжких обставин, сторона
правочину може зробити висновок і з
урахуванням згоди сторони, що діє під
впливом тяжкої обставини, на вчинення
правочину на вкрай невигідних для себе
умовах.

ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом
про визнання недійсним договору
купівлі - продажу від 27.08.2010 року,
укладеного між нею та ОСОБА_6, яка діяла
від імені та в інтересах ОСОБА_7,
посилалася на правила встановлені
статтею 233 ЦК України, та в якості
доказів підтверджуючих позов надала до
суду довідки про хворобу її вітчима
ОСОБА_11, довідки про те, що йому була
зроблена операція у Одеському
обласному онкологічному диспансері,
довідку направлення на МСЕК від 13.09.2010
року, відповідь КУ «Одеський обласний
онкологічний диспансер» на
адвокатський запит від 03.02.14 року,
згідно з якою ОСОБА_11 перебував на
лікуванні у хірургічному відділенні
передпухлинних станів ООД з 22.03.10 року
по 09.04.2010 року, а-також чотири рази у
відділенні. За власні кошти хворий
придбав медикаментів, загальна сума
яких становить 7613,90 гривень.

В судовому засіданні представник
позивачки пояснив, що вітчим ОСОБА_3
ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, з часу
захворювання до часу смерті на його
лікування витрачалися гроші у розмірі
7000 гривень на тиждень. При цьому
представник позивачки не зміг пояснити
суду, чому його довірителька, вирішила
продати свою квартиру по балансовій
вартості, а саме за 5145 гривень, хоча
цієї суми не вистачило би і на тиждень
лікування близького родича.

В судовому засіданні допитана
в якості свідка ОСОБА_19, яка показала
суду, що працює разом з позивачкою у
Одеському національному економічному
університеті. Свідок пояснила, що їй
відомо про хворобу вітчима ОСОБА_3, тому
що позивачка дуже турбувалася за стан
здоров'я родича, постійно була
схвильована. Колеги по роботі по мірі
можливості допомагали їй грошима..
Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що
мешкала разом з позивачкою у одному
будинку АДРЕСА_10. Вони спілкувалися як
сусіди, позивачка дуже переживала щодо
хвороби вітчима, іноді брала в неї
гроші в борг на купівлю ліків хворому
родичу. Свідок ОСОБА_21 пояснила суду, що
є родичкою позивачки і саме в належному
їй будинку, в даний час проживають
позивачка, її мати та дідусь. Свідок
підтвердила що за період хвороби
вітчима ОСОБА_3 вона дуже переживала за
стан його здоров'я, та думала як знайти
гроші на лікування. Всі свідки
підтвердили, що в період хвороби
вітчима ОСОБА_3 хоча і була дуже
стурбованою, однак не складала
враження особи, здатної робити
необдумані вчинки.

В судовому засіданні до вкрай
тяжких обставин, під впливом яких
ОСОБА_3 вчинила невигідний для неї
правочин, представник позивачки відніс
також перебування на її утриманні
матері - пенсіонерки ОСОБА_12 та дідуся
ОСОБА_13 Разом з тим в ході розгляду
справи представником позивача не
заперечувалося, що ОСОБА_12 отримує
пенсію за віком та до наступного часу
працює вчителем у Маринівський
загальноосвітній школі 1-3 ступені,
отримуючи і мінімальну заробітну
плату. Представник позивачки, до тяжких
обставин, внаслідок яких його
довірителькою був укладений
оспорювальний правочин, відніс також
витрати, які несла позивачка, пов'язані
з поверненням боргу, який вона мала
перед своєю знайомою ще з 05.04.2009 року у
зв'язку з купівлею спірної квартири.

Даний факт сторона позивача
підтвердила нотаріально посвідченою
заявою ОСОБА_14 від 04.07.2013 року, за якою
ОСОБА_14 підтверджує отримання від
ОСОБА_3 грошей в сумі - 80000 гривень.
Пояснюючи звідки ОСОБА_3 взяла гроші на
погашення боргу перед ОСОБА_14 стороною
позивача надано до суду боргову
розписку, написану власноруч ОСОБА_3.
про те, що вона позичила у ОСОБА_22 гроші
у сумі 7,5 тисяч доларів США, які
зобов'язується повернути за першою
вимогою. Дослідивши надану суду
розписку, суд прийшов до висновку, що
розписка не підтверджує факту, що
Кредитору - ОСОБА_22 відомо про цей борг,
розписка не підтверджує, що саме ці
гроші пішли на погашення боргу перед
ОСОБА_23, а навпаки підтверджує
наявність у позивачки знайомих або
родичів, які готові запозичити їй гроші
у достатньо великій сумі.

Стороною відповідача в обґрунтування
заперечень щодо пред'явленого позову
надано до суду копію заочного рішення
Біляївського районного суду Одеської
області, по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_24 про стягнення боргу.
Згідно записам рішення набрало
чинності 02.08.2013 року. З мотивувальної
частини вказаного рішення вбачається,
що 03.08.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, за яким вона
передала відповідачці грошову суму у
розмірі 38000 доларів США. Крім того за
договором позики від 13.06.2012 року
позивачкою передано в борг
відповідачці - 4000 доларів США. Рішенням
суду позов задоволено, з ОСОБА_24
стягнуто на користь ОСОБА_3. борг у сумі
- 658832,49 гривень. Стороною позивача не
спростовувалося прийняття судом цього
рішення за позовом ОСОБА_3.

З цих підстав суд зробив обгрунтований
висновок про те, що вказуючи в своєму
позові період коли позивачка
перебувала в край тяжких обставинах,
тобто з моменту хвороби її вітчима (з
лютого 2010 року ) по час його смерті
(ІНФОРМАЦІЯ_1 року), вона згідно
обставин, викладених нею в іншому
позові, уклала договір позики за яким
передала в борг 38000 доларів США.
Представник позивачки в судовому
засіданні не пояснив звідки у його
довірительки така сума грошей, які вона
могла передати в борг, і як це пов'язано
з важкими для неї обставинами, що мали
місце саме в цей період.

Пунктом 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009
року « Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 223 ЦК
України, якщо його вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася.
Тяжкими можуть бути тяжка хвороба
особи, членів її сім ї чи родичів,
смерть годувальника, загроза втратити
житло чи загроза банкрутства та ніші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.

Суд зробив правильний висновок
щодо недоведеності правової позиції
позивачки ОСОБА_3 щодо укладення нею як
«Продавцем» з одного боку та ОСОБА_6,
яка діяла від імені та в інтересах
ОСОБА_7 «Покупцем» з іншого боку,
договору купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, в місті Одесі, посвідченого 27
серпня 2010 року приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_18, під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_5 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу спірної
квартири, укладеного між відповідачами
10.08.2012 року, суд дійшов наступних
висновків.

В судовому засіданні встановлено,
що 10 серпня 2012 року між ОСОБА_6, яка
діяла від імені ОСОБА_7 за довіреністю,
посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_17 13.10. 2009 року за
реєстровим № 2852 та надалі іменується
«Продавець», з однієї сторони та ОСОБА_5
та надалі іменується «Покупець», з
другої сторони, попередньо ознайомлені
з вимогами цивільного законодавства
щодо недійсності правочинів,
перебуваючи при здоровому розумі,
ясній пам'яті та діючи добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладеного договору,
уклали це договір про таке: 1. Продавець
передає у власність (продає), а Покупець
приймає у власність (купує)
однокімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 20,5
кв.м., житловою площею 10,5 кв.м.,
реєстраційний номер майна - 18039850 і
сплачує за неї грошову суму, згідно з
п.З цього договору. Згідно з п.З
Договору продаж вищезазначеної
квартир вчинено за 150000 гривень, які
представник Продавця отримала від
Покупця повністю до підписання цього
договору.

Сторони підтверджують що ця сума є
дійсною та не є удаваною. Оціночна
вартість квартири складає 149437 гривень.

За правилами ст.657 ЦК України договір
купівлі-продажу квартири або іншого
нерухомого майна укладається в
письмовій формі, підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації, що сторонами
було здійснено. Згідно до ст.210 та ч.3
ст.640 ЦК України договір вважається
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Відповідно до вимог ст.334 ЦК України
право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили рішення
суду про визнання договору не
посвідченого нотаріусом - дійсним. Якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом, або якщо він не визнаний судом
недійсним. Право власності є
непорушним, ніхто не може бути
протиправне позбавлений цього права
або обмежений у його здійсненні.
Цивільно-правовий договір є способом
набуття права власності.

Відповідно до ст. 11 ЦК України одним
із юридичних фактів, який є підставою
для виникнення цивільних прав та
обов'язків, є договори та інші
правочини. Правочином (різновидом яких
є договори), є дії особи, безпосередньо
спрямовані на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин є дійсним, якщо він
відповідає загальним вимогам,
додержання яких необхідним для його
чинності.

З цих підстав суд прийшов до
висновку, що відмовивши ОСОБА_3 у
задоволенні позову про визнання угоди
купівлі-продажу спірної квартири,
укладеної 27.08.2010 року між нею та
ОСОБА_7, недійсною, та встановив, що
ОСОБА_7 будучи законним власником
спірної квартири, скористався своїм
правом власності та здійснив
відчуження квартири на підставі
договору купівлі-продажу.

10.08.2012 року власником даної квартири
стала ОСОБА_5 Враховуючи, що позовні
вимоги про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10.08.2012 року є
похідними від визнання недійсним
договору купівлі-продажу, укладеним
між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 27.08.2010 року,
то суд відмовляючи в задоволенні
позову про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 27.08.2010 року,
відмовив і в задоволенні вимог про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 10.08.2012 року.

Пред'являючи вимоги про визнання
права власності на квартиру АДРЕСА_1, в
м. Одесі, ОСОБА_3. посилалася на правила
ст.216 ч.2 ЦК України, якими встановлено,
що при недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні в натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, відшкодувати
вартість того, що одержано за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Оскільки суд відмовив в задоволенні
позовів про визнанні договорів
купівлі-продажу недійсними, то не має
підстав для застосуванні статті 216 ЦК
України, що унеможливлює і задоволення
позову про визнання за ОСОБА_3 права
плавності на квартиру АДРЕСА_7.

Представник відповідача ОСОБА_7,
ОСОБА_6 подала заяву, про застосування
позовної давності до вимог заявлених
ОСОБА_3

За ст.267 ЦК України, заява про захист
цивільного права або інтересу має бути
прийнята судом до розгляду незалежно
від спливу позовної давності. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.
Розглянувши правомірність
застосування правил ст. 267 ЦК України,
суд дійшов наступних висновків. Згідно
з п. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі», встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові на цих
підставах, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленої до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього. Таким чином, пропущення
строку позовної давності є підставою
для відмови в позові в разі доведеності
позовних вимог. Тому враховуючи, що
стороною позивача позовні вимоги
недоведені, суд відмовив в їх
задоволенні на загальних підставах,
незалежно від спливу строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги не
приймаються до уваги, оскільки
спростовуються матеріалами справи, а
письмових доказів на підтвердження
доводів апеляційної скарги до

апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів,

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 3 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак її може
бути оскаржено до суду касаційної
інстанції, на протязі двадцяти днів.

Головуючий- суддя Н.В.Ісаєва

Судді
Г.О. Косогор

О.С. Комлева