УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А., суддів:
Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Маляренка
А.В., Юровської Г.В.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
стягнення боргу за договором позики, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що він 17 червня 2010 року
позичив ОСОБА_7 10 000 грн строком до 17
липня 2010 року зі сплатою 15 % на місяць,
що підтверджується відповідною
розпискою. Оскільки відповідач взяті у
борг кошти не повернув, то у нього
утворилась заборгованість у розмірі
65 885,22 грн, яку позивач і просив
стягнути на свою користь.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 13 вересня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Київської області від 10 грудня 2013 року,
позов задоволено частково. Стягнуто зі
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 10 000 грн
основного боргу, 20 600 грн відсотків, 1
823,03 грн інфляційного збільшення за
весь період прострочення, три відсотки
річних від простроченої суми у розмірі
538,52 грн, всього 32 961,55 грн. У задоволенні
решти позову відмовлено. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить вказані
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши викладені в
касаційній скарзі доводи та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Судами встановлено, що 17 червня 2010 року
ОСОБА_7 взяв у борг у ОСОБА_6 4000 грн зі
сплатою 15 % на місяць та зобов'язався
повернути борг до 17 липня 2010 року, що
підтверджується розпискою
відповідача.

Крім того, 17 червня 2010 року ОСОБА_7
додатково взяв у ОСОБА_6 6000 грн, які
зобов'язувався повернути до 17 липня 2010
року без нарахування відсотків
щомісяця.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Оскільки наявність боргу відповідача
підтверджено позивачем відповідними
борговими розписками, які містяться в
матеріалах справи, та ОСОБА_7 не
заперечує наявність вказаної
заборгованості, суди правомірно
задовольнили вимоги щодо стягнення
основної суми боргу за двома
розписками в сумі 10 000 грн.

Звертаючись до суду з вимогою про
стягнення відсотків, позивач
обґрунтовує своє право ст. 1048 ЦК
України (як відсотки за користування
сумою позики, які нараховуються
щомісяця до повернення позики) та 625 ЦК
України (як відповідальність за
прострочення виконання грошового
зобов'язання).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскільки згідно оригіналу
розписки 4000 грн було взято у борг під 15 %
на місяць, стягнення 3 % річних можливе
лише при стягненні основного боргу в
розмірі 6000 грн.

Проте, суд не визначився із предметом
позовних вимог, оскільки помилково
вважав, що сплата процентів за
користування позикою (ст. 1048 ЦК України)
виключає сплату процентів за
прострочення зобов'язання.

Так, нормами ст. 1050 ЦК України
передбачено, що в разі, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України незалежно від сплати
процентів, належних йому згідно з
вимогами ст. 1048 ЦК України.

За таких обставин оскаржувані судові
рішення в частині стягнення процентів,
заявлених позивачем на підставі статей
1048 та 625 ЦК України, не можуть бути
визнані законними та обґрунтованими,
тому вони підлягають скасуванню в цій
частині з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статями 336, 338, 345 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду і цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 13 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 10 грудня 2013 року в частині
стягнення процентів, заявлених
позивачем на підставі статей 1048 та 625 ЦК
України скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті оскаржувані судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:
А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О.
Писана Г.В. Юровська