У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,Гримич
М.К., Умнової О.В., розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
стягнення кредитної заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_8 на заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 21 січня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 20 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2012 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«ОТП Факторинг Україна» звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про стягнення у солідарному
порядку з відповідачів на користь
позивача 751 289 грн 60 коп. кредитної
заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 22
лютого 2006 року та 20 лютого 2007 року між
акціонерним комерційним банком
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є акціонерне
товариство «ОТП Банк») та
ОСОБА_6 було укладено два кредитних
договори, які забезпечено порукою за
договорами поруки, укладеним 22 лютого
2006 року та 20 лютого 2007 року відповідно,
між акціонерним комерційним банком
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7

26 листопада 2010 року між публічним
акціонерним товариством «ОТП
Банк» та товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю,
внаслідок чого, в даному випадку,
позивач набув права відповідної
вимоги.

Боржником та поручителем належним
чином кредитні зобов'язання не
виконуються, тому позивач був змушений
звернутися до суду із вказаним позовом.

Заочним рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 20 листопада
2013 року, позов задоволено в повному
обсязі.

Стягнуто з відповідачів у солідарному
порядку на користь позивача 751 298 грн 60
коп. заборгованості та 3 219 грн судового
збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
і ухвалити у справі нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судами обох
інстанцій норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами обох інстанцій встановлено, що 22
лютого 2006 року між акціонерним
комерційним банком «Райффайзен Банк
Аваль» (правонаступником якого є
акціонерне товариство «ОТП Банк») та
ОСОБА_6 було укладено кредитний
договір, згідно якого позичальнику
надано кредит в розмірі 15 тис. доларів
США, терміном до 22 лютого 2016 року зі
сплатою 14 % річних за користування
кредитними коштами.

Кредитні зобов'язання за цим договором
забезпечені порукою за договором
поруки, укладеним 22 лютого 2006 року між
акціонерним комерційним банком
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_7

Крім того, 20 лютого 2007 року між
акціонерним комерційним банком
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_6 було
укладено ще один кредитний договір за
яким позичальник отримав кредит в
розмірі 7 700 доларів США, терміном до 20
лютого 2017 року зі сплатою 13,99 % річних за
користування кредитними коштами.

Такий договір також забезпечено
порукою за договором поруки, укладеним
20 лютого 2007 року між акціонерним
комерційним банком «Райффайзен Банк
Аваль» та ОСОБА_7

26 листопада 2010 року між публічним
акціонерним товариством «ОТП
Банк» та товариством з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» було укладено договір
купівлі-продажу кредитного портфелю.
Цього ж дня між публічним акціонерним
товариством «ОТП Банк» та товариством
з обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» укладено договір
про відступлення права вимоги та
договір комісії (а. с. 25-31, 91-97).

26 травня 2011 року між публічним
акціонерним товариством «ОТП
Банк», яке діяло, в тому числі, в рамках
умов договору комісії, укладеного
26 листопада 2010 року з товариством
з обмеженою відповідальністю
«ОТП Факторинг Україна», та
відповідачами у справі було укладено
додаткові договори до вказаних вище
кредитних договорів та договорів
поруки, з умовами яких боржник та
поручитель погодилися (а. с. 81-90).

12 вересня 2012 року боржник та поручитель
отримали відповідні вимоги щодо
дострокового виконання боргових
зобов'язань, проте такі вимоги
залишилися не виконаними.

Також судами встановлено, що:

- заборгованість ОСОБА_6 перед
позивачем за кредитним договором
від 22 лютого 2006 року, станом на 29
жовтня 2012 року, складає 524 341 грн
44 коп., в тому числі: 12 339,95 доларів США
залишку строкової заборгованості за
кредитом; 2 435,86 доларів США процентів за
користування кредитом (разом
еквівалентно 118 103 грн 05 коп.), та 406 238 грн
39 коп. пені за прострочення виконання
зобов'язання (за період з 26 жовтня 2011
року по 26 жовтня 2012 року) (а.с. 140);

- заборгованість ОСОБА_6 перед
позивачем за кредитним договором
від 20 лютого 2007 року, станом на 29
жовтня 2012 року, складає 226 957 грн
16 коп., в тому числі: 6 973,10 доларів США
залишку строкової заборгованості за
кредитом; 1 499,64 доларів США процентів за
користування кредитом (разом
еквівалентно 67 722 грн 61 коп.), та 159 234 грн
55 коп. пені за прострочення виконання
зобов'язання (за період з 26 жовтня 2011
року по 26 жовтня 2012 року) (а.с. 138).

Ухвалюючи у справі судове рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, керувався нормами ст.
ст. 525, 526, 530, 543, 553, 554, 1050, 1054 ЦК України та
виходив з доведеності позовних вимог
щодо наявності та загального обсягу
кредитної заборгованості позичальника
за вказаними вище кредитними
договорами, згідно розрахунків наданих
позивачем, наявності підстав для
стягнення такої заборгованості з обох
відповідачів у солідарному порядку, в
тому числі пені за невиконання
грошових зобов'язань за період
з 26 жовтня 2011 року по 26 жовтня 2012 року.

Слід зазначити, що викладені в
касаційній скарзі доводи ОСОБА_6 про
необхідність застосування до спірних
правовідносин положень ст. 551 ЦК
України (зменшення розміру неустойки у
разі перевищення розміру збитків), не
заслуговують на увагу, оскільки
матеріали справи не містять доказів на
підтвердження того, що відповідачі у
справі зверталися до судів попередніх
інстанцій під час розгляду справи з
відповідними вимогами.

Доводи касаційної скарги та наявні в
матеріалах справи документи не
спростовують висновків судів першої та
апеляційної інстанцій про доведеність
та обґрунтованість позовних вимог,
тому колегія суддів вважає за
необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 21 січня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Закарпатської
області від 20 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич В.М. Колодійчук
О.В. Умнова