Справа № 308/1131/14-ц
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:
головуючого-судді -Бенца К.К.,
при секретарі - Надь Н.Ю.,
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та виселення,-
Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням та виселення з житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
на підставі договору купівлі-продажу
квартири від 28.10.2013 р., посвідченого
приватним нотаріусом та
зареєстрованого в реєстрі № 1799 є
власником квартири АДРЕСА_1. Відповідно
до умов договору купівлі - продажу
продавець зобов'язався звільнити
квартиру, вилучити ключі від квартири
в осіб, які їх мали до 29.10.2013 року. Однак,
у вказаній квартирі залишився
зареєстрованим відповідач ОСОБА_3 ,
який продовжує проживати у вказаній
квартирі разом з співмешканкою ОСОБА_4
Відповідачі відмовляються звільнити
квартиру. З посиланням на викладене ,
на норми ст.ст. 316,321, 379,383,406 ЦК України ,
ст. 150 ЖК України просить суд винести
рішення яким визнати ОСОБА_3 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з вказаної
квартири.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги ,
просив суд їх задовольнити з підстав та
мотивів викладених у позові . Не
заперечив проти заочного розгляду
справи.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у
судове засідання повторно не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені у встановленому законом
порядку, про причини неявки суд не
повідомляли, клопотань про відкладення
розгляду справи, а також заяв про
розгляд справи за їх відсутності до
суду не надходило, тому суд згідно ч.4
ст.169 ЦПК України ухвалив провести
заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення
представника позивача, вивчивши та
перевіривши в судовому засіданні
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу квартири від
28.10.2013 р., посвідченого приватним
нотаріусом за реєстровим № 1799/а.с. 5/

Згідно з даними витягу з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 28.10.2013 року власником
квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2, копія
приєднана до матеріалів справи./а.с.6/

Згідно довідки КП «ЖРЕР» № 5 від
23.01.2014 року за № 322, в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований відповідач по справі -
ОСОБА_3 /а.с. 8/

Як вбачається із газети обласної ради і
обласної державної адміністрації
«Новини Закарпаття» № 45-46 (4216-4217) від
26.04.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, були
повідомлені про судове засідання, яке
призначено на 07.05.2014 року 09 год. 30 хв.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Право члена сім'ї власника жилого
будинку, який не є співвласником на
користування цим будинком відповідно
до ст. 156 ЖК України обумовлене
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у даному будинку.

Як встановлено судом, відповідачі
по справі не є членом сім'ї власника
квартири і не перебувають з власником
квартири у сімейних відносинах.

Відповідно до вимог ч.1 ст.150 ЖК
України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд.

Відповідно до ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

З урахуванням всіх обставин
справи, а також те, що відповідно до
вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, користуючись
рівними правами, на засадах
змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК
України, виходячи із принципів
розумності та справедливості,
враховуючи те що позивач є єдиним
власником квартири АДРЕСА_1, а
відповідачі не є членами сім'ї
власника квартири, реєстрація
відповідача ОСОБА_3 та проживання у
будинку порушує права позивача вільно
користуватися та розпоряджатися
своєю власністю, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
визнання осіб такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням та виселення з житлового
приміщення квартири АДРЕСА_1 є
обґрунтованими і підлягають до
задоволення, оскільки представник
позивача в судовому засіданні
належними і допустимими доказами
довів ті обставини на які посилався як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції
України, та ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391 ЦК
України, ст.71, 72, 150 ЖК України, ст.ст. 10, 11,
60, 88, 169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і
ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та виселення -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, таким, що втратив
право на користування квартирою
АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 сплаченого
нею суми судового збору в розмірі 243,60
грн. (двісті сорок три гривні шістдесят
копійок).

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца