Номер провадження: 22-ц/785/4883/14
Номер справи місцевого суду: 509/3633/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Мартинової К.П., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Перспектива» про відшкодування
грошових витрат в зв'язку з ремонтом
будинку, за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Перспектива» на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року,

встановила:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що він з 2003 року мешкав в житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1. Під час
свого проживання у даному будинку він
дбало користувався даним майном та
здійснив витрати на його користування
в розмірі 453059 грн. 73 коп. На підставі
рішення суду, він був виселений з
даного житлового будинку. В зв'язку з
тим, що він вважає себе добросовісним
набувачем, просив зобов'язати
відповідача відшкодувати витрати
понесені на ремонт будинку в розмірі
453059 гривень.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року позов ОСОБА_2 було задоволено в
повному обсязі. Стягнуто з ТОВ
«Перспектива» на користь ОСОБА_2
відшкодування грошових витрат в сумі
453059 грн. 73 коп. та судовий збір в сумі 3441
грн., а всього 456500 грн.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ТОВ
«Перспектива».

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову позивачу у
задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із
доведеності заявлених позовних вимог,
як добросовісного набувача спірного
будинку.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України
добросовісний набувач (володілець) має
право залишити собі здійснені ним
поліпшення майна, якщо вони можуть бути
відокремлені від майна без завдання
йому шкоди.

Якщо поліпшення не можуть бути
відокремлені від майна, добросовісний
набувач (володілець) має право на
відшкодування здійснених витрат у
сумі, на яку збільшилася його вартість.

Аналіз зазначеної норми права позволяє
зробити висновок, що лише
добросовісний набувач має право на
залишення за собою здійсненних
набувачем поліпшень майна, якщо вони
можуть бути відокремлені від майна без
завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не
можуть бути відокремлені від майна,
добросовісний набувач має право на
відшкодування здійсненних на
поліпшення витрат у сумі, на яку
збільшилася їх вартість. Під
зазначеними поліпшеннями слід
розуміти такі витрати на майно, що
мають корисний для речі характер, тобто
покращують її властивості, в тому числі
її якість, збільшують вартість майна.

Що ж до недобросовісного набувача, то,
беручи до уваги, що він повинен
повернути власникові його майно, слід
виходити з такого поліпшення, яке може
бути відділене без пошкодження майна
недобросовісний набувач може залишити
собі. Невіддільні від майна поліпшення
мають перейти до власника майна
безвідплатно.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що власником спірного
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1 є ТОВ
«Перспектива», яке належить
відповідачу на підставі рішення
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 14 січня 2013 року.

Крім того, зазначеним рішенням суду
ОСОБА_4 був виселений з будинку АДРЕСА_1
без надання іншого житла, оскільки він
самоправно зайняв та без відповідної
правової підстави володів не введеним
в експлуатацію житловим будинком. При
цьому суд критично оцінив заперечення
ОСОБА_2 проти його виселення та його
посилання на те, що він власним коштом
добудував цей будинок, оскільки вони не
засновані на законі та не спростовують
висновків суду. Вказане судове рішення
набрало законної сили. (а.с. 102-108, 109-112)

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК
України обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Отже, ОСОБА_2 є недобросовісним
набувачем спірного будинку, тому такий
спосіб захисту як стягнення грошової
компенсації за поліпшення майна на
підставі ч. 4 ст. 390 ЦК України, не
відповідає фактичним правовідносинам,
які склались між сторонами та способу
обраного позивачем, і задоволенню не
підлягають.

Зазначені обставини мають значення для
правильного вирішення справи і є
складовою предмета доказування.

Проте, суд першої інстанції у порушенні
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на
вказані положення закону уваги не
звернув, не встановив усіх обставин,
які мають значення для вирішення
справи, не визначився із характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає до застосування.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову ОСОБА_2 у
задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Перспектива» задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Перспектива» про
відшкодування грошових витрат в
зв'язку з ремонтом будинку відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

К.П.Мартинова

Ю.І.Кравець