АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2024/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Федоріщев С. С. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі -
Гасановій С.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 січня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів, переданих в якості
авансу та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про відшкодування майнової
та моральної шкоди у зв'язку із
правопорушенням відповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся із зазначеним
позовом до відповідача, обґрунтовуючи
свої позовні вимоги тим, що 13 листопада
2006 року вони з ОСОБА_2 дійшли усної
домовленості про продаж йому останнім
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Вказану домовленість
посвідчили розпискою, складеною у
простій письмовій формі. Відповідно до
розписки ОСОБА_2 надав позивачу
правовстановлюючі документи
(технічний паспорт, договір дарування
на домоволодіння, договір дарування на
земельні ділянки та схеми на газ), а він
в свою чергу передав йому грошові кошти
у розмірі 10 000 доларів США та 1000 грн., у
якості авансового платежу. В цей же
день ОСОБА_2 видав йому нотаріально
посвідчену довіреність на повне
розпорядження зазначеним житловим
домоволодінням та уповноважив його
здійснити купівлю-продаж цього
будинку. Єдиною перешкодою для
належного оформлення договору
купівлі-продажу між сторонами була
відсутність належно оформлених
правовстановлюючих документів,
оскільки домоволодіння раніше
належало на праві приватної власності
іншій особі. Таким чином, укладання
основного договору купівлі-продажу
було відкладено на термін, необхідний
для приведення документів у
відповідність до чинного
законодавства. Позивач, користуючись
довіреністю наданою відповідачем
здійснив оформлення всіх необхідних
документів, сплатив відповідачу
вищезазначені кошти. Оскільки договір
купівлі-продажу будинку, який би за
своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами
укладений не був, а вони лише
домовились укласти такий договір в
майбутньому, то передана позивачем
грошова сума в розмірі 10 000 доларів США
та 1000 грн. є авансом. Просив стягнути з
відповідача на його користь 80 930 грн., що
були передані йому в якості авансу та 10
000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся з
зустрічним позовом до ОСОБА_3
обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим,
що він дійсно отримав від останнього 10
000 доларів США та 1 000 грн. за розпискою
від 13 листопада 2006 року, але ці грошові
кошти були ним отримані не як плата за
вищевказане домоволодіння,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а за
залишені в цьому домоволодінні меблі
та інвентар, а також в рахунок
відшкодування ймовірних збитків від
дій ОСОБА_3 по збереженню цього майна до
його продажу, якого він в цей же день,
13.11.2006 року, уповноважив відповідною
довіреністю оформити необхідну
документацію на це домоволодіння та
продати його. Позивач за зустрічним
позовом просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь грошові кошти у розмірі 203
569 грн. 17 коп. у якості компенсації за
завдані йому матеріальні та моральні
збитки, 90 984 грн.59 коп. на користь
держави в рахунок несплачених ним
податків та судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 січня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 80
930 грн., що були передані в якості
авансу.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні, відмовити в задоволенні
первинного позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_2, що підтверджується
витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно, виданим 25.03.2008 року.
Йому ж, на підставі Державних актів на
право власності на земельні ділянки,
належать земельна ділянка під цим
будинком розміром 0,250 га. та земельна
ділянка навколо нього для ведення
особистого підсобного господарства
розміром 0,2432 га.

13 листопада 2006 року сторони у простій
письмовій формі підписали розписку,
згідно до якої ОСОБА_2 передав ОСОБА_3
довіреність на продажу будинку,
розташованого за адресою:АДРЕСА_1,
технічний паспорт, договір дарування
на це домоволодіння, договір дарування
на земельні ділянки та схеми на газ,
отримав від ОСОБА_3 10 000 доларів США та 1
000 грн. за меблі та інвентар, залишені у
цьому будинку.

Зазначені грошові кошти у сумі 10 000
доларів США ОСОБА_3 придбав в АКБ
«Діамант» 13.11.2006 року за 51 000 грн. Крім
того, в цей же день, 13 листопада 2006 року
ОСОБА_2 видав ОСОБА_3 нотаріально
посвідчену довіреність на повне
розпорядження зазначеним житловим
домоволодінням та уповноважив його
здійснити купівлю-продаж цього
будинку.

Намагаючись довести дійсність
укладеного в вищезазначений спосіб
договору купівлі-продажу вказаного
домоволодіння, ОСОБА_3 звертався до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області, рішенням
якого від 19 листопада 2012 року позов
ОСОБА_3 було задоволено, визнано таку
форму договору купівлі-продажу
зазначеного домоволодіння від 13
листопада 2006 року та сам договір
дійсним і визнано право власності на це
домоволодіння за ОСОБА_3 При цьому
судом встановлено, що сторони досягли
згоди щодо усіх істотних умов договору
купівлі-продажу домоволодіння, але не
оформили його нотаріально із подальшою
державною реєстрацію через низку
об'єктивних та суб'єктивних причин

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 17 квітня
2013 року вищевказане рішення
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області скасовано, в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу цього домоволодіння в
зазначений спосіб, а також визнання за
ним права власності на це
домоволодіння відмовлено, зобов'язано
ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 оригінали
правовстановлюючих документів:
технічний паспорт на садибний житловий
будинок з додатками та державні акти на
земельні ділянки. При цьому
Апеляційним судом Дніпропетровської
області єдиною підставою для визнання
договору купівлі-продажу неукладеним
визнано відсутність нотаріального
посвідчення цього договору.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з положень ч.2 ст. 570
ЦК України та з того, що сторони своїми
діями засвідчили наміри вчинити
договір купівлі-продажу спірного
домоволодіння, про що свідчить не
тільки факт передачі позивачем ОСОБА_3І
відповідачу ОСОБА_2 зазначеної суми
грошових коштів, підтверджених
відповідною розпискою в момент їх
передачі, але й факт видачі останнім
Довіреності ОСОБА_3, якою той був
уповноважений продати вказане
домоволодіння за ціну та на умовах за
власним розсудом. Оскільки договір
купівлі-продажу будинку, який би за
своєю формою та змістом відповідав
вимогам закону, між сторонами
укладений не був, а сторони лише
домовились укласти такий договір в
майбутньому, то передана грошова сума в
розмірі 10000 доларів США та 1000 грн. є
авансом , який підлягає поверненню
позивачу ОСОБА_3

Стаття 570 ЦК України визначає, що
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
прийшов до правильного висновку, що
оскільки договір купівлі-продажу
будинку, який би за своєю формою та
змістом відповідав вимогам закону, між
сторонами в справі укладений не був, а
сторони лише домовились укласти такий
договір в майбутньому, передана
позивачем грошова сума в розмірі 10 000
доларів США та 1 000 грн. є авансом.

Відповідно до ст.10 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_3 не доведено зустрічні
позовні вимоги, а тому районний суд
обґрунтовано відмовив в їх задоволені.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно
того, що рішення суду є незаконним
через відмову в задоволенні
зустрічного позову є необґрунтованими
та безпідставними, оскільки як до суду
першої інстанції так і до суду
апеляційної інстанції апелянтом не
надано доказів на підтвердження
позовних вимог.

Разом з тим апелянтом не надано доказів
на спростування позовних вимог ОСОБА_3,
а в матеріалах справи є нотаріально
посвідчена Довіреність, видана
апелянтом на ім'я позивача на продаж
будинку та розписка про отримання
грошових коштів від ОСОБА_3

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги не ґрунтуються на
вимогах закону у зв'язку з чим вона
задоволенню не підлягає.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 09 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: