Справа № 2-1721/12
Провадження №2/369/715/14
РІШЕННЯ

Іменем України

24.03.2014 року Києво-Святошинський
районний суд Київської області в
складі головуючої судді

Медвідь Н.О.
при секретарі

Ткаченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
дочірнього підприємства «Дніпровський
круг» про визнання майнових прав та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до
відповідача дочірнього підприємства
«Дніпровський круг» про визнання
майнових прав на квартиру номер
АДРЕСА_1, зобов'язати дочірнє
підприємство «Дніпровський круг»
передати по акту прийому-передачі
спірну квартиру, посилаючись на те, що
між сторонами 01 вересня 2007 року було
укладено договір про передачу майнових
прав на квартиру в житловому будинку,
що будується. По договору Позивачі
зобов'язались виселитись не пізніше 20
год. 00 хв. 02 вересня 2007 р. з гуртожитку по
АДРЕСА_2 та після введення Об'єкту в
експлуатацію прийняти Квартиру 314
(умовний номер) а Відповідач безоплатно
передати позивачам майнові права на
квартиру і зобов'язується за свій
рахунок вчинити дії, пов'язані з
будівництвом об'єкту і передачею
позивачам документів, які необхідні
для оформлення права власності на
відповідну частину житлового будинку.

Відповідно до п.2.6 Договору заплановане
введення Об'єкту в експлуатацію: перше
півріччя 2009 року.

Позивачі свої зобов'язання по Договору
виконали та добровільно виселились до
20 год.00 хв. 02 вересня 2007 року із
приміщення АДРЕСА_2 та передали ключі
від нього представнику ДП
«Дніпровський круг», однак, відповідач
своїх зобов'язань по договору не
виконав, майнових прав на квартиру
позивачам до цього часу не передав.

Відповідно до технічної документації
Києво-Святошинського БТІ, нумерація
квартири була змінена та на даний час
адреса квартири така: АДРЕСА_1.
Тому просили визнати майнові права на
квартиру за номером НОМЕР_1, загальною
площею 54,80 кв.м., під'їзд 8, поверх 16 в
житловому будинку, що розташований по
АДРЕСА_1, зобов'язати дочірнє
підприємство «Дніпровський круг»
передати ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 по акту
прийому-передачі однокімнатну
квартиру номер АДРЕСА_1 та стягнути
судові витрати.

В судовому засіданні позивачі та
представник позивача позов підтримали.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, пояснивши, що між
сторонами 01.09.2007 було договір про
безоплатну передачу майнових прав на
квартиру у будинку, що будується, проте
умови та обставини договору не в
повному обсязі відповідають дійсності,
а сам договір є нікчемним в розумінні
частини першої статті 228 ЦК України.

Так, Солом'янським районним судом м.
Києва 27.07.2007. по справі № 2-3041-1/07 було
постановлено рішення, яким зобов'язано
ДП «Дніпровський круг» виконати умови
договору про пайову участь у
будівництві, розпочати будівництво
житлового комплексу, переселити
позивачів у кімнату АДРЕСА_3. Вказане
рішення суду було виконане, про що
державним виконавцем
Києво-Святошинського РУЮ у Київській
області Чижиком А.П. 03.09.2007 винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження № 656/10-07. Вказана постанова
не оскаржувалась.

Під час переселення ОСОБА_1 разом з
іншими мешканцями гуртожитку по
вул.Білогородській, 49 в м.Боярка, не
бажаючи виконувати рішення суду про
переселення, залучили місцевих
депутатів та виконком Боярської
міської ради для впливу на керівництво
ДП «Дніпровський круг», щоб останні
передали їм безоплатно у власність
після будівництва квартири. Пунктом 2.1
договору про передачу майнових прав на
квартиру в житловому будинку, що
будується, від 01.09.2007 вказано, що
відповідач, безоплатно передає
позивачам, майнові права на квартиру,
зазначену в п.2.2 даного договору.
Вартість квартири, майнові права на яку
повинні були бути передані позивачам,
становить 372 640,00 гривень.

Вважає, договір, підписаний сторонами
є нікчемним, оскільки був направлений
на незаконне заволодіння майном особи.
Оскільки Відповідач є будівельною
компанією і будує за рахунок залучених
коштів фізичних, юридичних осіб та
держави (інвесторами цього будинку є
держава, в особі СБУ та Пенсійного
фонду України), а Позивачі фактично
вимагають визнати за ними майнові
права на квартиру, яка збудована за
інвестиційні кошти третіх осіб.

За таких обставин вбачається
невідповідність волі та волевиявлення
сторін під час укладення договору.

Правочин спрямований на незаконне
заволодіння майном держави, фізичної
чи юридичної особи, згідно до
положеннями частин першої, другої ст.228
ЦК України є таким, що порушує
публічний порядок і є нікчемним. В
підтвердження свого наміру безоплатно
отримати у власність майно, збудоване
за рахунок третіх осіб - інвесторів,
позивачі без відповідних правових
підстав, самостійно замінили замки на
об'єкті будівництва в квартирі НОМЕР_1,
зробили ремонт і вселились. Вказаний
факт підтверджується Актом від 13.11. 2013 .

Крім того, представник відповідача
повідомила, що між сторонами не
укладались ніякі правочини щодо зміни
істотних умов договору і фактичне
заволодіння майном на об'єкті
будівництва позивачами є незаконним.

Суд, вислухавши сторони, свідків,
вивчивши матеріали справи в позові
відмовляє з таких підстав:

Судом встановлено, що сторонами 01.09.2007
укладено договір про безоплатну
передачу майнових прав на квартиру у
будинку, що будується, але умови
договору не відповідають дійсності.
Солом'янським районним судом м. Києва
27.07.2007 по справі №2-3041-1/07 було
постановлено рішення, яким зобов'язано
відповідача виконати умови договору
про пайову участь у будівництві,
розпочати будівництво житлового
комплексу, переселити, в тому
числі,позивачів у будинок по АДРЕСА_3
площею 37,30 кв.м. в гуртожитку . Вказане
рішення суду було виконане, про що
ОСОБА_4, державним виконавцем
Києво-Святошинського РУЮ у Київській
області, 03.09.2007 винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження №
656/10-07, яка оскаржувалась.

До акту про добровільне виселення
позивачів від 02.09.2007, на якій
посилаються позивачі , суд ставиться
критично, оскільки в ньому не вказано
чи уповноважені особи, які поставили
свої підписи на такому акті, на його
підписання та акт не затверджений
печаткою юридичної особи, не зазначено
кому саме були передані ключі, а тому
такий доказ є неналежним в розуміння
статті частини першої статті 59 ЦПК
України.

ОСОБА_1 в судовому засіданні
повідомила, що ні особисто, ні через
представника не вела перемовин з
представниками відповідача щодо
надання їй квартири у власність після
звершення будівництва. Умови договорів
погоджували депутати Боярської
міської ради, вона тільки підписала
договір. Вважає, що потребує покращення
житлових умов, тому без дозволу
вселилась в квартиру № НОМЕР_1, а
відповідач зобов'язаний передати їй цю
квартиру.

Також судом встановлено, що сторонами
не укладались правочини щодо зміни
істотних умов договору, зокрема
нумерації квартири.

Сама ОСОБА_1 перебуває на квартирному
обліку за місцем проживання згідно
рішення виконкому № 6/4 від 09.01.89 у
складі сім»ї - 3 особи , що
підтверджується довідкою виконкому
Боярської міської ради № 165 від 27.12.2006.
Як пояснила
представник відповідача в судовому
засіданні , у зв'язку із змінами в
проекті, на даний час немає остаточної
проектної та технічної документації на
будинок, будинок в експлуатацію не
введений, тому встановити
відповідність нумерації квартир
неможливо.

Оскільки об'єкт будівництва в
експлуатацію не введений, тому
відповідно до частини третьої статті 331
ЦК України особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна) до
завершення будівництва (створення
майна). Тобто відповідач є власником
майна (Об'єкта будівництва) відповідно
до вимог ст.876 ЦК України, так як є
замовником будівництва.
Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину і недотримання яких,
відповідно до статті 215 ЦК України, є
підставою недійсності

Частиною 3 пункту 2 Постанови № 9
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009. «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» передбачено, що
відповідність чи невідповідність
правочину вимогам законодавства має
оцінюватися судом відповідно до
законодавства, яке діяло на момент
вчинення правочину .

Зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.
Як зазначено в
Узагальненні Верховного суду України
«Практика розгляду судами цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» від 24.11.2008, недійсність
правочину виникає через те, що дія
схожа на правочин, але за своєю суттю не
відповідає його характеристикам.
Недійсність правочину зумовлюється
наявністю дефектів його елементів:
дефекти (незаконність) змісту
правочину; дефекти (недотримання)
форми; дефекти суб'єктного складу;
дефекти волі - невідповідність волі та
волевиявлення. Позивачі,
представник позивача наполягали , що
відповідач повинен виконати умови
договору і передати їм у власність
квартиру НОМЕР_1, навіть якщо вона
збудована за рахунок інших інвесторів.

Але , як
встановлено судом , позивачі, порушивши
п.4.3 договору, без оформлення Акту
прийому-передачі квартири, який надає
право проводити ремонтні та
оздоблювальні роботи в квартирі, без
будь-якого іншого дозволу ДП
«Дніпровський круг» проникли на об'єкт,
замінили в квартирі № НОМЕР_1 двері і
замки, провели ремонтні роботи, що
підтверджено актом перевірки квартири
№ НОМЕР_1 від 01.11. 2013 , складеним
директором ДП «Дніпровський круг»,
представником ДП «Дніпровський круг»
та інвестором ОСОБА_5 , що свідчить про
заволодіння позивачами майном без
достатніх правових підстав..
Позивачі не приймали участі в
укладенні Договору, а умови договору
узгоджували депутати Боярської
міської ради з представниками
відповідача. Договором від 01.09.2007.
передбачено безоплатну передачу
майнових прав на однокімнатну квартиру
загальною площею, 54,8 кв.м., номер 314 у 8
під'їзді на 16 поверсі в житловому
будинку, що будується по вулиці
Білогородській, 51 в м.Боярка
Києво-Святошинського району Київської
області. Будь-які правочини про
зміну істотних умов Договору сторонами
не укладались. Згідно листа
комунального підприємства «Бюро
технічної інвентаризації
Києво-Святошинської районної ради
Київської області» від 16.05.2013, квартири
в будинку де розташована спірна
квартира пронумеровані при проведенні
первинної технічної інвентаризації ,
відповідно до проектної документації
наданою замовником. Інформація про
умовні номери квартир та їх зміну в КП
БТІ відсутня. У Позивачів відсутні
правові підстави вимагати визнання за
ними майнових прав на квартиру номер
НОМЕР_1.

Відмовляючи в позові , суд, враховує
рекомендації Вищого спеціалізованого
суду України, які викладені в Ухвалі
від 20.11. 2013 щодо Рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 18.04.2012 та Ухвали
Апеляційного суду Київської області
від 01.07.2013 по цій справі.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину і
недотримання яких відповідно до статті
215 ЦК України є підставою недійсності.

Враховуючи, що договір від 01.09.2007 був
укладений без вільного волевиявлення
сторін, направлений на заволодіння
майном, яке будувалось за рахунок інших
осіб, без відповідної правової
підстави, такий договір є укладений з
порушенням ч.3 ст.203, ч.1 ст. 228 ЦК України.

Як зазначено в Узагальненні Верховного
суду України «Практика розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2008,
нікчемні та оспорювані правочини
розрізняються: ступенем важливості
дефектів у складі правочину;
характером прав та інтересів, які
порушено у зв'язку з укладенням
правочину; судовим порядком
встановлення недійсності правочину й
незалежністю встановлення недійсності
правочину від судового рішення;
строками позовної давності, які
встановлені для звернення до суду з
приводу визнання правочину недійсним.

Дефектами договору від 01.09.2007 є
невідповідність (відсутність) волі і
волевиявлення сторони при укладенні
договору, а також спрямованість на
незаконне заволодіння майном,
створеним за рахунок третіх осіб -
держави, фізичних осіб-інвесторів,
юридичної особи.

Відповідно до ст. 228 ЦКУ правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.
Відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (частина перша
статті 638 ЦК України).
Згідно з положеннями
статей 653, 654ЦК України у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо. Зміна або розірвання договору
вчиняється у такій самій формі, що й
договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом.
Номер квартири, вказаний в договорі, є
предметом і істотною його умовою. Зміна
предмета договору, зокрема номеру
квартири, повинна відбуватись шляхом
укладення між сторонами договору
додаткової угоди про зміну предмета
договору. Відповідно до
ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
способами захисту порушених,
невизнаних чи оспорюваних прав є,
зокрема, визнання права, а також
визнання правочину недійсним.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Як на доказ в
підтвердження своїх позовних вимог,
позивачі посилаються на пояснення
свідків ОСОБА_6, який пояснив, що
переселення позивачів відбувалося в
добровільному порядку, що йому відомо
про зміну нумерації квартир, але БТІ
про цю зміну не повідомляло. Свідок
ОСОБА_7 пояснила , що була присутньою
при переселення позивачів, що
переселення відбувалося в
добровільному порядку також
підписання договорів відбувалося
добровільному порядку. А свідок ОСОБА_8
пояснив, що у зв»язку зі зміною
нумерації квартир, з ним було укладено
додаткову угоду, також підтвердив, що
позивачі користуються квартирою №
НОМЕР_1, що також не дає підстави для
задоволення позовних вимог.

Таким чином, позивачі, представник
позивача не довели тих обставин, на які
посилались як на підставу позовних
вимог, та не надали докази в
обґрунтування цих вимог, не
спростували тих обставин, на які
послався представник відповідача в
обґрунтування своїх заперечень, що є
їх обов'язком відповідно до засад
змагальності процесу за ст. 10 ЦПК
України. При цьому суд створив всі
умови для змагального процесу,
роз'яснював позивачам, та представнику
позивача їх права та обов'язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог позивачів, оскільки вони не
відповідають вимогам ст.ст. 57-59ЦПК
України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 203, 215-216, 228, 316-317, 319, 321, 328, 331 ЦК
України, ст.ст.10-11, 209, 212-214, 215 ЦПК України
суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
дочірнього підприємства «Дніпровський
круг» про визнання майнових прав та
зобов'язання вчинити певні
дії,відмовити.
Рішення може бути
оскаржено до Апеляційного суду
Київської області через
Києво-Святошинський районний суд
Київської області в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Суддя: