АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4859/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Якименко Л.Г. Доповідач - Прозорова
М.Л. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного

суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Каратаєвої Л.О.,
Козлова С.П.,

при секретарі: Панченко Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою

Дніпропетровської міської ради

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 листопада 2012 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради (третя
особа - комунальне підприємство
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації") про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О
В И Л А:

Дніпропетровська міська рада
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 15
листопада 2012 року та постановити нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог (а.с.117-122).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 листопада 2012 року задоволені позовні
вимоги ОСОБА_2 до виконавчого комітету
Амур-Нижньодніпровської районної у м.
Дніпропетровську ради,
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Суд визнав за ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається
з: житлового будинку літ.А-1 площею 42,6
кв.м, прибудови літ.а-1 площею 15,1 кв.м,
прибудови літ.а1-1 площею 10,2 кв.м,
прибудови літ.а2-1 площею 3,9 кв.м,
прибудови літ.а3-1 площею 8,1 кв.м, тамбуру
літ.а4-1 площею 2,8 кв.м, убиральні літ. Е
площею 1,0 кв.м, сараю літ. Б площею 17,2
кв.м, сараю літ. В площею 18,4 кв.м та сараю
літ. Д площею 28,4 кв.м, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.115-116).

Як на підстави апеляційної скарги,
Дніпропетровська міська рада
посилається на те, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
права, а також неповно з'ясовані
обставини, що мають значення для справи
(а.с.117-122).

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
матері позивача ОСОБА_4 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину від 03 серпня 1956 року,
виданого державним нотаріусом
Амур-Нижньодніпровського району м.
Дніпропетровська належало
домоволодіння АДРЕСА_1.

Земельна ділянка була надана у
користування колишньому власнику
ОСОБА_5 згідно тимчасового договору про
будівництво на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, укладений 04.10.1944 року між
Районним житловим управлінням АНД
району м. Дніпропетровська та ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4. Після її
смерті відкрилась спадщина на
зазначене домоволодіння. Спадкоємцями
після її смерті були чоловік ОСОБА_3 та
син ОСОБА_2, які відповідно до п.1 ч.1 ст.
549 ЦК України (в редакції 1963 року)
прийняли спадщину, оскільки на момент
її смерті проживали разом з нею.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача
ОСОБА_3. Після його смерті відкрилась
спадщина на частину домоволодіння
АДРЕСА_1. Єдиним спадкоємцем після
ОСОБА_3, в силу п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України (в
редакції 1963 року), є позивач, який
фактично прийняв спадщину, оскільки на
момент смерті проживав разом з батьком
ОСОБА_3 в даному домоволодінні.

Наведені обставини та факти були
встановленні рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 17 грудня
2010 року по справі 2-7129/10, яке не
оскаржувалось та набрало чинності
(а.с.29).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної

сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

За час господарювання колишніми
власниками домоволодіння АДРЕСА_1 були
самовільно збудовані: житловий будинок
літ. А-1 загальною площею 82,7 кв.м.
житловою площею 34,0 м.кв., прибудова літ.
а-1, прибудова літ. а1-1, прибудова літ.
а2-1, прибудова літ. а3-1; тамбур а4-1, сараї
літ Б, В та Д, які відповідно до
технічного паспорту від 04.03.2011 року
зазначені як самовільні будівлі.

Згідно з висновком спеціаліста ТОВ
"Інститут проектування та експертизи
будівництва" (ліцензія АВ №409976 від
11.11.2008 року, дійсна до 11.11.2011 року) про
технічний стан будівель від 09.06.2011 року,
самовільні будівлі: житловий будинок
літ. А-1 загальною площею 82,7 кв.м.
житловою площею 34,0 м.кв., прибудова літ.
а-1, прибудова літ. а1-1, прибудова літ.
а2-1, прибудова літ. а3-1; тамбур а4-1, сараї
літ Б, В та Д, які розташовані з адресою:
АДРЕСА_1, відповідають будівельним
нормам ДБН, технічний стан конструкцій
задовільний (К-2) та придатні до
подальшої експлуатації.

Самовільні будівлі та споруди у
спірному домоволодінні були
побудовані до 1992 року, а саме у 1963-1984
роках, у зв'язку з чим КП
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" 25.04.2011 року
склало висновок №06/271 про технічний
стан господарських будівель, прибудов,
надбудов і споруд, згідно з яким
самовільні будівлі та споруди в
домоволодінні АДРЕСА_1 знаходяться у
задовільному технічному стані.

Згідно вимог ст. 132 ЦК УРСР 1963 року
господарські будівлі й споруди, які
знаходяться на земельній ділянці,
виділеній для будівництва житлового
будинку є приналежністю останнього.

За таких обставин, з урахуванням того,
що спірні будівлі й споруди були
зведені до набрання чинності Закону
України "Про власність" і що спірні
правовідносини врегульовані нормами
ЦК УРСР 1963 року, а саме ст. 105 ЦК України,
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача і
правомірно визнав за ОСОБА_2 право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1,
яке складається з: житлового будинку
літ.А-1 площею 42,6 кв.м, прибудови літ.а-1
площею 15,1 кв.м, прибудови літ.а1-1 площею
10,2 кв.м, прибудови літ.а2-1 площею 3,9 кв.м,
прибудови літ.а3-1 площею 8,1 кв.м, тамбуру
літ.а4-1 площею 2,8 кв.м, убиральні літ. Е
площею 1,0 кв.м, сараю літ. Б площею 17,2
кв.м, сараю літ. В площею 18,4 кв.м та сараю
літ. Д площею 28,4 кв.м, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи Дніпропетровської міської ради
в апеляційній скарзі про те, що діюче
законодавство передбачає можливість
визнання права власності на самочинне
будівництво за особою, що здійснила
таке будівництво лише у разі
виникнення права власності на земельну
ділянку, є необґрунтованими, оскільки
належність спірного будинку батькам
позивача повинно встановлюватися
судом відповідно до законодавства, яке
було чинним на час набуття права
власності на нього чи його будівництво,
а не на час смерті спадкодавця.

Порядок оформлення права власності на
об'єкти нерухомого майна, на які
відсутні акти про прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
"Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів" та в листі
Державному комітету України з
будівництва та архітектури від 23
березня 1999 року № 12/5-126, в якому,
зокрема, роз'яснюється: оформлення
свідоцтва на право власності на
об'єкти, які були закінчені
будівництвом після 5 серпня 1992 року і
на цей час не прийняті в експлуатацію,
проводиться тільки за наявності актів
прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями - державними
приймальними або державними
технічними; по об'єктах, що збудовані до
5 серпня 1992 року, тобто до прийняття
постанови Кабінету міністрів України
від 5 серпня 1992 року № 449, якою
встановлено порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, при їх реєстрації для
оформлення права власності одним із
документів є висновок про технічний
стан будинку (будівлі), що складається
бюро технічної інвентаризації.

Виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, громадяни, які
збудували житлові будинки до 5 серпня
1992 року, могли за умови прийняття їх в
експлуатацію відповідними комісіями
отримати правовстановлюючі документи
на будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. Таким чином, за наявності
відповідних доказів судами може
визнаватися право власності в порядку
спадкування на спірні будинки,
збудовані до 5 серпня 1992 року, на які
спадкодавцем не було отримано
правовстановлюючі документи.

Тобто, спірний будинок збудовано до 5
серпня 1992 року на земельній ділянці,
яка перебувала у власності
спадкодавця, а, відтак, на нього може
бути визнано право власності, яке
переходить у порядку спадкування.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі з'ясував
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами та
поясненнями самих сторін.

Наведені в апеляційній скарзі інші
доводи не спростовують висновків
місцевого суду, зводяться до
переоцінки доказів і незгоди із
висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не
встановлено порушень матеріального
або процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування рішення
суду першої інстанції в оскарженій
частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтованими, а рішення суду в
оскаржуваній частині відповідає
вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ.

Судді: