РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 258/13111/13-ц

Провадження № 8/258/597/14 « 27»
березня 2014 року
м.
Донецьк

КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДОНЕЦЬКА

в складі - судді -
ЖОЛТОГО Д.В.

при секретарі
- СЛОКВЕНКО О.А.

за участю:
позивача - ОСОБА_1.,

представника
відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 «про визнання недійсним
договору дарування»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до
Кіровського районного суду м. Донецька
з позовом до ОСОБА_3 «про визнання
недійсним договору дарування».

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

Будинок АДРЕСА_1 був розділений між
співвласниками і проведений виділ в
натурі 1/3 частини приватного житлового
будинку в 1954 р. відповідно до закону ЦК
України ст. 364 ч. 1,3,4, що підтверджується
технічним паспортом на 2/3 частини
житлового будівництва, договором
дарування від 14.02.1995 року. Право
спільної часткової власності
припинено відповідно до ЦК України ст.
367 ч. 2,3 , ст. 372 ч. 1,3,4 .

В 1/ 3 частини приватного житлового
будинку проживала власник ОСОБА_4
(дочка забудовника). Юридична адреса:
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
дарування від 14.02.1995р., оформленого на
підставі договору дарування на 1/3
частину житлового будинку від 15.12.1954 р.
Зареєстровано право власності в БТІ м.
Донецька під № 15 дк- 69-7881 від 28.10.1975р. (у
зв'язку з прибудовою для газифікації 1/3
частини будинку), що підтверджується
договором дарування від 14.02.1995р.,
договір дарування від 02.06.2012р.

Позивачка вказує, що вона відповідно до
ст.ст. 321, 328, 334 ЦК України купила 2/3
частин будинку у ОСОБА_5 (син
забудовника ) і стала власником 2/3
частин приватного житлового будинку і
користувачем 2/3 частин земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1, що
підтверджується договором
купівлі-продажу від 22.08.1979р., реєстровий
№ 3159, зареєстрованого в КП «БТІ м.
Донецька» за № 15 дк-69-7882.

Належні позивачці 2/3 частин житлового
будинку, де прописана вона і її троє
дітей, не перебудовувалися з 1979р.,
документи на 2/ 3 частин житлового
будівництва не переоформлялися з 1979 р.
по теперішній час, що підтверджується
довідкою КП «БТІ м. Донецька» від
16.09.2013р.

З 1998р. в 1/3 частини спірного будинку,
після смерті ОСОБА_4, проживає ОСОБА_3
Позивачка не давала згоди ОСОБА_3 на
перебудову 1/3 частини будинку за
адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_6 та її син
ОСОБА_3 таємно, шахрайським шляхом, з
метою привласнення чужої приватної
власності оформили юридичний документ
на 1/3 частину приватного житлового
будинку, договір дарування від 14.02.1995р .
Р № 1458, а потім у 2011-2012рр. підробили
офіційні юридичні документи на весь
будинок і всю земельну ділянку,
змінивши незаконно право власності
власника 2/3 частин житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1 без згоди та участі
позивачки. Про підробку документів на
весь будинок ОСОБА_7, що проживає тільки
в 1/3 частині приватного житлового
будинку, позивачка дізналася з його
позовної заяви від 17.12.2012р. до неї в
Кіровський районний суд м. Донецька.

Апеляційний суд Донецької області
рішенням від 29.07.2013р. скасував рішення
Кіровського районного суду від 18.06.2013р.
і відмовив ОСОБА_7 в позові до ОСОБА_1 як
незаконне, що підтверджується копією
позовної заяви ОСОБА_3 від 17.12.2012р.,
рішенням Кіровського районного суду м.
Донецька від 18.06.2012р., рішенням
Апеляційного суду Донецької області
від 29.07.2013р.

За таких обставин, позивачка просить
суд визнати недійсним договір
дарування від 14.02.1995р. ОСОБА_6 на 1/3
частину приватного житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1, як такий, що містить
завідомо неправдиві відомості, визнати
недійсним договір дарування від 02.06.2012
р. Р № 1828 а також грунтуючись на
рішенні суду про визнання недійсними
договорів дарування від 14.02.1995 р. та від
02.06.2012 р. всі наступні дії , що
випливають з них вважати незаконними, а
саме: техпаспорт на весь будинок,
кадастровий номер на весь будинок,
договір оренди, укладений ОСОБА_3 і
оплачений в 2012 р. на всю земельну
ділянку, реєстрацію нерухомого майна
за адресою АДРЕСА_1 центром
Ворошиловського районного управління
юстиції у м. Донецьку, прописку ОСОБА_3
за адресою АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала у
повному обсязі, надала пояснення
аналогічні викладеним, просила суд
задовольнити її позов у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнала, вважала що жодних підстав для
визнання недійсними договорів
дарування не існує, просила суд
відмовити у задоволенні позову з
наступних підстав.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні було
встановлено, що 14.02.1995 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_6 був укладений договір
дарування, у відповідності з яким
ОСОБА_8 подарувала а ОСОБА_6 прийняла в
дар 1/3 частину жилого будинку з
відповідною частиною надвірних
будівель розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 на земельній ділянці 910 кв.м.

02.06.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 був
укладений договір дарування, у
відповідності з яким ОСОБА_6
безоплатно передає у власність ОСОБА_3
1/3 частину житлового будинку з
надвірними побудовами АДРЕСА_1, який
розташований на земельній ділянці
площею 0,1937 гектарів з кадастровим
номером :00:020:0398.

Оскільки угоди були укладені у 1995 році
та 2012 році а спірні правовідносини
виникли у 2013 році, суд вважає за
необхідне при вирішенні даного спору
керуватися нормами Цивільного кодексу
України 1963 року та Цивільного Кодексу
України 2003 року.

У відповідності до статті 243 ЦК
України (1963р.), за договором дарування
одна сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність.

Договір дарування вважається
укладеним з моменту передачі майна
обдарованому.

Дарування громадянами майна
державним, кооперативним або іншим
громадським організаціям може бути
обумовлено використанням цього майна
для певної суспільно корисної мети.

Згідно з ч. 3 статті 244 ЦК України
(1963р.), до договорів дарування
нерухомого майна застосовуються
правила статті 227 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачка ОСОБА_1 а також
відповідач ОСОБА_3 не є сторонами
договору дарування від 14.02.1995р.

Таким чином ОСОБА_3 не є належним
відповідачем у спорі про визнання
недійсним договору дарування від
14.02.1995р.

Крім того, у своєму позові позивачка
посилається на недійсність договорів
дарування у зв?язку з підробкою
документів ОСОБА_6 та ОСОБА_3

Жодних доказів підробки документів
позивачкою не надано.

Відповідно до частини першої статті
215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК.

Стаття 203 ЦК України встановлює
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину, а
саме:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

При цьому позивачка у своєму позові
посилається на підставу недійсності
правочинів у зв?язку з порушенням її
права власності а також необхідність
витребування майна з чужого
незаконного володіння (ст.ст. 321ч.1, 387 ЦК
України).

За таких обставин, суд не вбачає
підстав для задоволення позову ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», ст.
ст. 203, 215, 229, 230 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про визнання
недійсним договору дарування» -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: