Старобешівський районний
суд Донецької області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2014 року

смт.Старобешево

. Старобешівський районний суд
Донецької області у складі: головуючої
- судді Сазонової М.Г., при секретарі
Євсєй Ю.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до відповідача
Товариства із обмеженою
відповідальністю «Донецька
будівельна компанія», третя особа на
боці відповідача - ОСОБА_3, про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, за участі позивачки та
представника відповідача - Головіна
О.В,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивачка 06.03.2014 року звернулась
до суду із позовом до відповідача про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, яка спричинена
автотранспортною пригодою посилаючись
на те, що 06.10.2006 року о 08 годині 30 хвилин
ОСОБА_3, керуючи автомобілем Mersedes Benz Actros
3314, реєстраційний номер НОМЕР_1, на 50-му
кілометрі автошляху
Донецьк-Новоазовськ-Седово у
Старобешівському районі Донецької
області, діючи необережно, у порушення
п.1.5,11.3 Правил дорожнього руху України,
не впевнився у безпеці свого маневру та
об"їжджаючи огорожі, виїхав на
зустрічну смугу руху, де сталося
зіткнення керованого ним автомобілю з
автомобілем FIAT DUKATO, реєстраційний
номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5,
який рухався у зустрічному напрямку. В
результаті дорожньо-транспортної
пригоди з вини ОСОБА_3, ОСОБА_1 було
спричинено «струс головного
мозгу,закритий перелом верхньої
третьої правої плечової кості»,що за
ступенем тяжкості відносяться до
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості та підтверджується висновком
судово - медичної експертизи № 635 від
06.10.2006 року. Згідно висновку
авто-технічної експертизи №256 від
25.05.2009 року дії ОСОБА_3 перебували у
причинно-наслідковому зв*зку із
настанням даної дорожньо-транспортної
пригоди. 02.12.2009 р. було винесено
постанову по кримінальній справі за
обвинуваченням ОСОБА_3, в котрій справу
було закрито, згідно до ст..ст. 7-1,11-1 КПК
України. Згідно наказам №38 від 03.08.2005 р.,
№17/1к від 15.05.2009 р. працював водієм на
ТОВ «Донецька будівельна компанія». На
час ДТП ОСОБА_3 перебував на роботі,
зідно табелю відпрацьованого часу.
Внаслідок ДТП ОСОБА_1 були причинені
тілесні ушкодження, остання витратила
на лікування загалом 3213,18 грн., що є
майновими збитками. Травмування
супроводжувалось спричиненням
значного фізичного болю та зміною
звичайних життєвих умов, що спричинило
ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 20000
грн. ОСОБА_1 сплачено 350 грн. за
підготовку позовної заяви та судовий
збір у розмірі 229,40 грн., ці кошти
просить стягнути з відповідача.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
збільшила позовні вимоги щодо розміру
моральної шкоди до 50000 гривень.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить
стягнути з відповідача майнову шкоду у
розмірі 3213,18 гривень, моральну шкоду у
розмірі 20000 гривень та понесені судові
витрати.

06.03.2014 року провадження у справі було
відкрито та справу призначено до
судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні на
заявлених вимогах наполягала та
просила позов задовольнити з мотивів
що наведені.

Представник відповідача ТОВ «Донецька
будівельна компанія» у судовому
засіданні заперечував проти позовних
вимог ОСОБА_1, посилаючись на те, що
ОСОБА_3 не визнав свою провину у скоєнні
ДТП, постанова про закриття
кримінальної справи за ст..49 КК України
не є належним доказом провини, оскільки
в ній відсутні будь-які посилання на
винуватість ОСОБА_3. З стягненням
матеріальної шкоди з відповідача на
користь ОСОБА_1 не визнав, оскільки в
ДТП приймали участь три транспортних
засоби, та саме з контактуванням
трактора «МТЗ -82» т/н НОМЕР_3 під
керуванням ОСОБА_6 з автомобілем
позивача було заподіяно останньому
матеріальну шкоду. Внаслідок дій
ОСОБА_6 ОСОБА_3 був змушений змінити
напрямок руху та скоїти зіткнення з
автомобілем «Mersedes-Benz», д/н НОМЕР_1, який
на той момент не рухався. ОСОБА_5 не
відреагував на сигнали жезлу
працівника ДАІ та продовжив рух,
внаслідок чого скоїв зіткнення. Дії
ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.11.3 ПДР
України та перебували у
причинно-наслідковому зв*язку із
настанням ДТП, згідно висновкам
автотехнічної експертизи №256 від 25.05.2009
р. Таким чином, володільці джерел
підвищеної небезпеки відповідають
солідарно за шкоду, заподіяну
взаємодією кількох джерел підвищеної
небезпеки іншим особам. Згідно з актом
товарознавчого дослідження №21 від
21.03.2007 р. автомобіль «FIAT DUKAТО»» було
визнано неприродним к експлуатації,
таким чином у разі стягнення судом
вартості автомобіля на користь ОСОБА_1,
просить передати остатки автомобіля
відповідальній за шкоду особі. Просив
застосувати наслідки спливу позовної
давності надав письмове
клопотання.(а.с 30-31)

ОСОБА_3, у судове засідання не прибув.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, вважає заявлений позов
ОСОБА_1 такий що не підлягає
задоволенню тому що на момент подачі
позову сплив строк позовної давності.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 06.10.2006 року о 08
годині 30 хвилин ОСОБА_3, керуючи
автомобілем Mersedes Benz Actros 3314,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на 50-му
кілометрі автошляху
Донецьк-Новоазовськ-Седово у
Старобешівському районі Донецької
області, діючи необережно, у порушення
п.1.5,11.3 Правил дорожнього руху України,
виїхав на зустрічну смугу руху, де
сталося зіткнення керованого ним
автомобілю з автомобілем FIAT DUKATO,
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належить ОСОБА_5, який рухався у
зустрічному напрямку

За загальним правилом цивільна
відповідальність за завдану майнову
та моральну шкоду настає за наявності
чотирьох складових: неправомірності
дій заподіювача шкоди, негативного
наслідку таких дій (шкоди), причинного
зв»язку між діями заподіювача шкоди та
завданою шкодою, а також вини особи, яка
завдала шкоду.

Постановою Старобешівського районного
суду Донецької області від 02.12.2009 року
кримінальну справу за обвинуваченням
ОСОБА_3 у вчиненні злочину,
передбаченого ст.. 286 ч.1 КК України
закрито на підставі ст. 49 КК України по
строкам з нереабілітуючих підстав.
Третя особа ОСОБА_3, як обвинувачений у
кримінальній справі погодився на її
закриття на підставі вищезазначеної
норми і повідомив суд, що правові
наслідки такого звільнення від
кримінальної відповідальності він
розуміє (а.с.7-9).

Отже, у судовому засіданні встановлено
та не підлягає доказуванню, відповідно
до ст.61 ЦПК України, що
дорожньо-транспортна пригода сталась
з вини ОСОБА_3

Автомобіль «Mersedes Benz Actros» д/нНОМЕР_1,
яким керував водій ОСОБА_3 було
передано в оренду до ТОВ «Донецька
будівельна компанія».

Із наданого договору оренди від 07
серпня 2006 року №08/04А, а також акту
прийому передачі від 07 серпня 2006 року
видно, що ТОВ «ДАЕМ» передало, а ТОВ
«Донецька будівельна компанія»
прийняло в орендне користування
зокрема автомобілем «Mersedes Benz Actros»
д/нНОМЕР_1.

Відповідно до копії подорожнього листа
від 06 жовтня 2006 року № 417757, що виписаний
ТОВ «ДАЕМ» на ім"я ОСОБА_3, автомобіль
«Mersedes Benz Actros» д/н НОМЕР_1 передавався у
розпорядження «ДС», що означає
«Донецкая строительная компания», яке
використовують механіки по випуску.
Оскільки усі автомобілі підприємства
утримуються на території гаражу
орендодавця, то подорожні листи на них
виписуються з кутовим штампом ТОВ
«ДАЕМ» і випуск їх здійснюється
механіками цього підприємства.

Випискою з табелю відпрацьованого
робочого часу за жовтень 2006 року ТОВ
«Донецька будівельна компанія»
підтверджує той факт, що ОСОБА_3 06
жовтня 2006 року відпрацював на
підприємстві повний робочий день.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Відповідно до Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07
вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила),
власники транспортних засобів
зобов'язані зареєструвати їх в органах
Державної автоінспекції Міністерства
внутрішніх справ України. При цьому
прізвище, ім'я, по батькові або
найменування юридичної особи -
власника (співвласника) транспортного
засобу вказуються у свідоцтві про
реєстрацію такого транспортного
засобу. Експлуатація транспортних
засобів, не зареєстрованих у
підрозділах Державної автоінспекції,
забороняється.

Доказами, що підтверджують правову
підставу володіння автомобілем, можуть
бути свідоцтво про реєстрацію
автомобіля або документ, що
підтверджує право користування та (або)
розпорядження вказаним автомобілем, і
виданий на період дії такого документа
тимчасовий реєстраційний талон.

Разом із цим п. 16 зазначених Правил
встановлено, що отримання власником
транспортного засобу, який передав
право користування і (або)
розпорядження належним йому
транспортним засобом, тимчасового
реєстраційного талону не є
обов'язковим і здійснюється за
бажанням.

Отже, якщо у особи, яка керує
транспортним засобом, але не є його
власником, відсутній тимчасовий
реєстраційний талон, проте є,
наприклад, дійсний договір оренди, вона
вважається такою, що володіє цим
транспортним засобом на відповідній
правовій підставі.

Згідно з роз'ясненнями п. 5 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди», під
час розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди за ст.
1172 ЦК України суди повинні мати на
увазі, що крім загальних підстав,
передбачених ст. 1166 ЦК України,
відповідальність юридичної особи
настає лише у випадках, коли особа, з
вини якої заподіяно шкоду, перебуває у
трудових відносинах із цією
організацією, і шкоду було заподіяно
нею у зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків незалежно від
того, яким саме працівником цієї
організації (постійним, сезонним,
тимчасовим, за трудовим договором чи на
інших умовах) вона булла заподіяна.

Факт наявності між володільцем та
особою, яка управляє джерелом
підвищеної небезпеки, трудових
відносин має бути підтверджений
належними доказами (первинними
документами, довідкою Фонду
соціального страхування на випадок
безробіття, довідкою органу Державної
податкової служби України тощо).

Як видно з матеріалів справи,
транспортний засіб, керуючи яким
ОСОБА_3 вчинив злочин, на підставі
договору оренди перебував у володінні
ТОВ «Донецька будівельна компанія» і
подорожнім листом в день ДТП
автомобіль був переданий у
розпорядження саме цього підприємства.

За таких умов, шкоду належить стягувати
саме з ТОВ «Донецька будівельна
компанія».

У судовому засіданні з матеріалів
справи та пояснень сторін встановлено,
що під час зіткнення, ОСОБА_1 було
спричинено струс головного
мозгу,закритий перелом верхньої
третьої правої плечової кості що за
ступенем тяжкості відносяться до
тілесних ушкоджень середнього ступеня
тяжкості та підтверджується висновком
судово - медичної експертизи № 635 від
06.10.2006 року. З причин даної травми вона
знаходилась на лікуванні. Позивачем до
позовної заяви надані копії товарних
чеків на придбання ліків у сумі 3213
гривень, тому суд вважає в цій частині
позов підлягає задоволенню.

Згідно вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою яка її завдала
за наявності її вини, а відповідно ч.2
ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я

Згідно п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від
31.03.1995 року за моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну працівником під час
виконання трудових обов'язків,
відповідальність несе організація з
якою цей працівник перебуває у
трудових відносинах, а останній
відповідає перед нею в порядку регресу
(статті 130, 132-134 КЗпП ), якщо спеціальною
нормою закону не встановлено іншого.

Таким чином, суд, приходить до
висновку, що відповідальність за
завдану моральну (немайнову) шкоду
повинно нести ТОВ «Донецька будівельна
компанія».

Суд вважає, що позивачем доведено
заподіяння їм відповідачем моральної
шкоди.

Відповідно до вимог ст.257 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Заявлені позивачем вимоги є
цивільно-правового характеру, до них не
передбачено спеціальної позовної
давності відповідно до вимог ст.258 ЦК
України.

Так у суд з позовом до відповідача
ОСОБА_1 звернулась 06.03.2014 року про
захист порушеного відповідачем.

За правилами ст.ст.253-255 ЦК України,
строк позовної давності передбачений
ст.2457 ЦК України за заявленими
позовними вимогами, відраховується з
06.03.2014 року.

Відтак, при звернені 06.03.2014 року в
суд з позовом порушила строки
звернення з позовом до суду
встановлені ст.257 ЦК України.

Відповідач під час судового
розгляду справи заявив клопотання про
застосування строків позовної
давності при вирішенні заявленого
позову що за правилами ст.267 ЦК України
є підставою для відмови у позові.

При цьому суд враховує що рішення
Старобешівського районного суду від
28.11.2012 року не є підставою для зупинення
або переривання позовної давності.

За таких умов враховуючи вище
викладене суд не вбачає підстав для
відновлення строку позовної давності.

З огляду на викладене, позовні
вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Донецька
будівельна компанія» третя особа:
ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди,завданої злочином підлягає
залишенню без задоволення з причин
пропуску строків позовної давності
позивачем при зверненні з позовом до
суду.

Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 10, 57, 58-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ТОВ «Донецька Будівельна Компанія»
третя особа:ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої злочином - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області шляхом подачі
у 10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:

07.05.2014