АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

14 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Росік Т.В.

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Подільського районного
суду м.Києва від 27 січня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, приватний
нотаріус Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5, Головне
управління юстиції в м.Києві, ОСОБА_6
про визнання недійсним заповіту,
усунення від права на спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Подільського районного суду
м.Києва від 27 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 за договором про
надання правової допомоги, ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт посилається на незаконність та
необґрунтованість судового рішення,
неповноту з'ясування обставин, що мають
значення для справи. Зазначає, що суд не
звернув уваги на те, що відповідачка
незаконно утримувала паспорт
спадкодавця чим позбавила останню
можливості змінити заповіт. Крім того,
заповіт не містить точного часу його
укладання та в ньому указана невірна
адреса реєстрації спадкодавця, що дає
підстави вважати заповіт нікчемним.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримав з підстав,
наведених в ній.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, вважала, що спір
судом вирішений правильно.

Треті особи : ОСОБА_4,приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, представник Головного
управління юстиції в м.Києві,ОСОБА_6 в
судове засідання, будучи належним
чином повідомленими, про що свідчать
долучені до справи зворотні поштові
повідомлення, не з'явилися.

Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
надіслала до суду заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Виходячи з положень ч.2 ст.305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу за відсутності осіб,
що не з'явилися.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в цій частині, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як встановлено судом та убачається з
матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 76
років померла тітка позивачки по
справі - ОСОБА_8

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за законом
або за заповітом.

Заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

За життя, а саме 18.06.10 року, ОСОБА_8
склала заповіт, за яким вона заповіла
належні їй на праві приватної
власності житловий будинок АДРЕСА_2,
відповідну земельну ділянку та
квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_3 Оспорюваний
заповіт посвідчено приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 1533.

Заповіт підписано ОСОБА_8 особисто та
здійснено у ньому запис про те, що «цей
документ підписаний мною власноруч та
прочитано мною вголос». Нотаріусом
встановлено особу заповідача та
перевірено її дієздатність (т.1 а.с.209).

Згідно позовної заяви, вимоги про
визнання заповіту недійсним
обґрунтовувались тим, що на час
складання заповіту ОСОБА_8 не розуміла
своїх дій та не могла керувати ними в
силу свого психічного стану. Позивачка
також зазначала, що відповідачка має
бути усунена від спадкування, оскільки
перешкоджала ОСОБА_8 переукласти або
змінити заповіт утримуючи в себе
паспорт спадкодавця.

Згідно ст. 203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких необхідно
для чинності правочину є те, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Приписами, передбаченими ч. 1 ст. 215 ЦК
України, визначено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 225 ЦК України,
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 1234 ЦК України,
право на заповіт має фізична особа з
повною цивільною дієздатністю.

Згідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК
України, заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним. За
позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними" роз'яснено,що правила ст. 225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним із цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України. При розгляді справ за позовами
про визнання недійсними заповітів на
підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України за
клопотанням хоча б однієї із сторін
зобов'язаний призначити посмертну
судово-психіатричну експертизу.
Висновок такої експертизи має
стосуватися стану особи саме на момент
вчинення правочину.

Судом першої інстанції було задоволено
клопотання позивача та призначено
судово - психіатричну експертизу для
визначення психічного стану ОСОБА_8 на
час складення оспорюваного заповіту.

У висновку комісійної посмертної
судово-психіатричної експертизи, що
зроблений в Акті № 551 від 27.06.2013 року
зазначено, що виявити ступінь наявних
психічних порушень та їх вплив на
здатність ОСОБА_8 усвідомлювати
значення своїх дій та керувати ними не
є можливим (т. 2, а.с. 223-228).

Доказів тому, що за життя ОСОБА_8
перебувала на обліку в
психоневралогичному закладі,
проходила лікування з приводу
психічного захворювання позивачем не
подано.

ОСОБА_8 в установленому законом порядку
не визнавалася недієздатною та
обмежено дієздатною і таки питання за
її життя позивачкою або іншими особами
не порушувалися.

З урахуванням такого, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції про те, що подані позивачем
докази щодо стану здоров'я ОСОБА_8 не
дають підстав для висновку про
абсолютну неспроможність спадкодавця
в момент складення нею заповіту
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, а лише стверджують про
наявність в неї певних хвороб, що саме
по собі не є підставою для визнання
складеного заповіту недійсним з
підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК
України.

При посвідченні заповіту нотаріусом
дотримано вимоги ст.1247,1248 ЦК України, а
тому доводи апеляційної скарги в цій
частині не можуть бути прийняті до
уваги.

Посилання апелянта на те,що
відповідачка вчиняла дії які
перешкоджали укладенню іншого
заповіту ґрунтуються лише на його
припущеннях, спадкодавець не був
позбавлений можливості при бажанні
скасувати або змінити оспорюваний
заповіт, проте за життя вона цього не
зробила.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають.

Встановивши факти та зумовлені ними
правовідносини, суд першої інстанції
правильно застосував правові норми та
ухвалив правильне по суті рішення,
підстав для скасування якого колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного
суду м.Києва від 27 січня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 2607/755/2012

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4587/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.