У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 03 квітня 2014
року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Горелкіної Н.А.,
Євграфової Є.П.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» в особі філії
«Слобожанське РУ АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про солідарне
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 05 грудня 2012 року та
рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі по тексту - ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит») звернулося до суду з позовом, в
якому просило стягнути солідарно з
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за
кредитним договором № 41/02-Ф від 27
лютого 2007 року в розмірі 2 088 183,86 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 27
лютого 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси
та Кредит», правонаступником якого
стало ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та
ОСОБА_7 укладено кредитний договір №
41/02Ф від 27 лютого 2007 року, згідно якого
позичальнику надано кредит в розмірі 100
000 доларів США терміном користування до
27 лютого 2023 року з процентною ставкою 11
% річних.

27 лютого 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_5 укладено договір
поруки № П-41/02-Ф-1, згідно із умовами
якого поручитель зобов'язався
відповідати у повному обсязі за
виконання позичальником кредитного
договору.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_7
зобов'язань за вказаним договором
утворилася заборгованість в сумі 2 088
183,86 грн., яка складалася з: простроченої
заборгованості за кредитом, процентам
та комісії - 387 651,16 грн; пені - 1 156 830,22 грн.
та строкової заборгованості за
процентами та кредиту - 45 824,71 грн.

В подальшому у забезпечення виконання
боржником зобов'язання 01 квітня 2010 року
між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки №
П-41/02-Ф-1, відповідно до якого поручитель
зобов'язався відповідати в повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
ОСОБА_7 зобов'язань за зазначеним
кредитним договором.

Враховуючи те, що боржник та поручителі
в добровільному порядку
заборгованість не погасили, банк
просив задовольнити позовні вимоги.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 05 грудня
2012 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором № 41/02-Ф від 27
лютого 2007 року в сумі 2 088 183,86 грн.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 26 грудня 2013
року заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 05 грудня
2012 року скасовано та ухвалено нове,
яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
позивача по 2 088 183,86 грн. в рахунок
заборгованості за кредитним договором
№ 41/02-Ф від 27 лютого 2007 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє
через представника ОСОБА_6, просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій, мотивуючи свою вимогу
порушенням норм процесуального права
та неправильним застосуванням норм
матеріального права, і ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позову ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки кредитний договір був
забезпечений договорами поруки, то
поручителі несли солідарну
відповідальність перед кредитором за
невиконання боржником основного
договірного зобов'язання.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов
частково, апеляційний суд керувався
тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали з ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» два окремих
самостійних договори поруки, а тому
кожен із відповідачів був
відповідальним перед банком разом із
ОСОБА_7 як солідарні боржники.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками.

Доводи скарги про незастосування
закону, який підлягав застосуванню до
спірних правовідносин, спростовуються
матеріалами справи та не дають підстав
вважати, що апеляційним судом при
розгляді даної справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції не вправі
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішенні чи відкинуті ним, вирішувати
питання про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
а тому доводи касаційної скарги в цій
частині також не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржуване рішення суду апеляційної
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах
ОСОБА_5 відхилити, рішення апеляційного
суду Вінницької області від 09 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Журавель Судді Н.А.
Горелкіна Є.П. Євграфова