АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3585/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Рунчева О. В. Доповідач - Слоквенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

"10" квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про визнання договору
купівлі-продажу дійсним за апеляційною
скаргою Нікопольської міжрайонної
прокуратури Дніпропетровської області
в інтересах держави в особі
Нікопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області та
Управління Пенсійного фонду України в
м. Нікополі та Нікопольському районі на
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року позивач ОСОБА_6
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним. В обґрунтування позовних
вимог позивач посилався на те, що 06.03.2013
року між ним та відповідачем ОСОБА_7 був
укладений у простій письмовій формі
договір купівлі-продажу, згідно якого,
він (позивач) купив, а відповідач ОСОБА_7
продав 52/156 частин нежитлових будівель
котельні Г і теплого переходу Ч, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За
вищевказані нежитлові будівлі до
укладення договору купівлі-продажу
ОСОБА_6 було передано ОСОБА_7 60 500 грн. та
отримано ключі від вищевказаних
нежитлових приміщень. Позивач почав
робити косметичний ремонт, завіз до
приміщення свої особисті речі та до
теперішнього часу користується
зазначеними нежитловими будівлями.
Договір купівлі - продажу сторони
домовилися оформити нотаріально у
найближчий строк, але не пізніше 25.03.2013
року. Він неодноразово звертався до
відповідача щодо нотаріального
посвідчення договору купівлі - продажу
спірних нежитлових будівель від 06.03.2013
року, але відповідач ухилявся від
проведення вказаних дій, мотивуючи це
відсутністю вільного часу, у зв'язку із
чим позивач був змушений звернутися
до суду за захистом своїх прав та
законних інтересів( а.с. 3- 4).

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 квітня 2013 року позовні
вимоги були задоволені в повному
обсязі. Визнано дісним договір купівлі
- продажу від 06.03.2013 року та право
власності ОСОБА_6 на 52/156 частин
нежитлових будівель котельні Г і
теплого переходу Ч що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. ( а.с. 17-18).

В апеляційній скарзі Нікопольська
міжрайонна прокуратура
Дніпропетровської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі( а.с. 20-24).

Судом першої інстанції встановлено, що
06.03.2013 року між ОСОБА_6 та відповідачем
ОСОБА_7 у простій письмовій формі був
укладений договір купівлі-продажу,
згідно якого, ОСОБА_6 купив, а ОСОБА_7
продав 52/156 частин нежитлових будівель
котельні Г і теплого переходу Ч, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За
вищевказані нежитлові будівлі до
укладення договору купівлі-продажу
ОСОБА_6 було передано ОСОБА_7 60 500 грн. та
отримано ключі від вищевказаних
нежитлових приміщень. Договір купівлі -
продажу сторони не оформили
нотаріально. Право власності ОСОБА_7 на
зазначені спірні нежитлові будівлі
зареєстровано за договором
купівлі-продажу від 25 липня 2002 року (
а.с. 6-7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції керувався
положеннями ч. 2 ст. 220 ЦК України, та
зазначав, що позивач повністю виконав
умови договору купівлі-продажу від
06.03.2013 року та сплатив кошти за прийняті
за договором нежитлові будівлі, а
відповідач ухилявся від нотаріального
посвідчення договору.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції погодитися неможливо,
оскільки суд дійшов них через
неправильне застосування норм
матеріального права, що у
відповідності до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції і ухваленням
нового рішення.

Відповідно до статті 317 Цивільного
кодексу України власникові належать
право володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Згідно ст.319 Цивільного кодексу України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Як вбачається з апеляційної скарги,
згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно( а.с. 11)
об'єкт нерухомого майна (реєстраційний
номер 6) - нежитлові будівлі за
адресою: АДРЕСА_1, які стали предметом
договору купівлі-продажу, належать
ОСОБА_7

Відповідно до вимог діючого
законодавства, ст.ст. 203, 208, 209, 210, 657 ЦК,
договір купівлі-продажу нерухомого
майна повинен вчиняться у письмовій
формі, підлягає нотаріальному
посвідченню та державній реєстрації.

Частиною 1 ст.220 ЦК передбачена
нікчемність вказаного договору у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення.

Частина 2 вказаної статті передбачає,
що якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що відповідач ОСОБА_7 ухилявся від
нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при вирішення
спору про визнання правочину, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
дійсним, судам необхідно враховувати,
що норма частини 2 ст.220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК
пов'язується з державною реєстрацією,
тому вони не є укладеними і не
створюють прав та обов'язків для
сторін.

З наведених підстав, колегія суддів
вважає за необхідне задовольнити
апеляційну скаргу, скасувати рішення
суду першої інстанції та відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 309, 316 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу Нікопольської
міжрайонної прокуратури
Дніпропетровської області -
задовольнити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 25 квітня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: