Номер провадження: 22-ц/785/4599/14
Номер справи місцевого суду: 2-1473/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Виноградова Л. Є.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Виноградової Л.Є.

суддів
Гайворонського С.П.,

Сегеди С.М.,

при секретарі
Жус І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційні
скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
06 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою,
стягнення збитків та судових витрат та
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про відновлення меж земельної
ділянки, встановлення паркану,
визнання недійсним державного акту на
землю, відшкодування моральної шкоди
та судових витрат, -

встановила:

25 січня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, вказуючи, що з
17 серпня 2005 року він є власником
земельної ділянки та житлового будинку
за вказаною адресою. До грудня 2009 року
позивач та його родина безперешкодно
мали можливість обслуговувати будинок
з боку відповідача з урахуванням
відстані 1 м. до межі землекористування,
однак 12 грудня 2009 року відповідач
самовільно за участю найнятих
працівників зробив демонтаж вимощення
біля будинку позивача та встановив
загороджувальний забір, після чого
позивач втратив можливість
обслуговувати власний будинок, в
зв'язку з чим змушений звертатись до
суду.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_3
просив суд усунути перешкоди в праві
користування ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4
земельною ділянкою й житловим будинком
за адресою: АДРЕСА_1; зробити демонтаж
загороджувального забору,
встановленого відповідачем з боку
будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, що
перешкоджає позивачу обслуговувати
будинок; відновити межі
землекористування земельною ділянкою
площею 0,0282 га за вказаною адресою
згідно з державним актом на земельну
ділянку серії ЯЕ №655850 від 01 жовтня 2007
року; стягнути з відповідача
матеріальний збиток у розмірі 4405,65 грн.,
моральний збиток у розмірі 2 000,00 грн.,
судові витрати та витрати на правову
допомогу - 2500,00 грн.

ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним
позовом, вказуючи, що між земельними
ділянками, належними сторонам у справі,
відсутній паркан. З урахуванням
накладення земельних ділянок та
невизначеності меж відповідач ОСОБА_4
вважає, що державний акт ОСОБА_3 виданий
на підставі недостовірної та недійсної
документації. Крім того ОСОБА_4
посилається на те, що в зв'язку з
виниклим конфліктом стосовно меж
земельних ділянок він зазнав з боку
відповідачів за зустрічним позовом
протиправних нападів, що спричинило
завдання йому моральної шкоди.

Посилаючись на ці обставини та
уточнивши вимоги, ОСОБА_4 просив суд
запобігти порушенню прав власника
землі ОСОБА_4 з боку відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_5 шляхом відновлення межі
між земельними ділянками ОСОБА_4 за
адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_3 за адресою:
АДРЕСА_1, по лінії В-Г кордону земельної
ділянки ОСОБА_4 відповідно до
технічного звіту інженера-геодезиста
ОСОБА_6; зобов'язати відповідачів
облаштувати межу між ділянками
цілісним непрозорим до висоти 2,5 м.
парканом за власний рахунок; визнати
недійсним державний акт серії ЯЕ №655850
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0282 га, за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_3;
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 солідарно 8000,00 грн. як
компенсацію моральної шкоди,
спричиненої протиправними діями
відповідачів, а також судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм процесуального та
матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить
питання про скасування рішення,
оскільки суд не дав оцінку всім доказам
по справі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційних скарг, вважає за
необхідне їх відхилити.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 90 ЗК України
порушені права власників земельних
ділянок підлягають відновленню в
порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 212 ЗК України
самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.

З вимог ст. 386 ЦК України та ст. 152 ЗК
України власник земельної ділянки має
право використовувати її на свій
розсуд за її цільовим призначенням та
зводити на ній будівлі та споруди, а
також може вимагати усунення яких -
небудь порушень свого права на землю.

Згідно ст.ст.10, 11, 59, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог, або заперечень; суд
розглядає цивільні справи в межах
вимог, заявлених сторонами і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі; обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відмовляючи в позовах ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
суд обґрунтовано виходив з того, що
сторони не зверталися до
землевпорядних органів із заявами про
відновлення чи визначення меж
земельних ділянок в натурі.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції кожна із сторін має
державний акт на право власності на
земельну ділянку (а.с. 55 т.1, а.с. 14 т.1), але
є накладка земельних ділянок сторін на
схематичному плані (а.с. 161 - 163, а.с. 184 - 185
т.1).

З висновку судової будівельно -
технічної експертизи від 22.01.2014 року
вбачається, що порушення користування
земельними ділянками полягає у
відсутності межових знаків та кордонів
між ділянками за адресами: АДРЕСА_1;
накладки земельних ділянок камерально,
тому встановити порушення межи між
земельними ділянками сторін не є
можливим (а.с. 52 - 57 т.2).

Крім того, геодезист ФОП ОСОБА_7
вказував про необхідність проведення
інвентаризації земельних ділянок,
оскільки виникла їх накладка, але
сторонами клопотання про проведення
інвентаризації земельних ділянок в
зв'язку з накладенням земельних
ділянок та причинами накладення
земельних ділянок на схематичному
плані та в натурі на місцевості, не
заявлялися.

З таких обставин суд прийшов до
правильного висновку про відмову в
позовах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
те, що ОСОБА_4 самовільно користується 1
м. земельної ділянки вдовж житлового
будинку ОСОБА_3, тому в будинку
з'явилася сирість не можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки ОСОБА_3 достовірних доказів
цим обставинам не надав як до районного
суду, так і до апеляційного суду.

Посилання на те, що земельна ділянка,
яка належить ОСОБА_3 приватизована
раніш ніж земельна ділянка ОСОБА_4 не
може бути підставою для задоволення
вимог ОСОБА_3, тому що зараз кожен із
сторін має державний акт на земельну
ділянку, а позов про визнання
державного акту на право користування
земельною ділянкою недійсним ОСОБА_3 не
пред'являвся.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_4
про те, що суд залишив без вирішення
земельний спір, не може бути підставою
для скасування рішення суду, оскільки
ОСОБА_4 відмовився забезпечити доступ
інженеру - геодезисту ОСОБА_8 для
проведення вимірів своєї земельної
ділянки, тому технічний звіт по
кадастрової зйомки не був виконаний в
повному обсязі ( а.с. 55 т.2), до того ж
питання про проведення інвентаризації
земельних ділянок ОСОБА_4 не заявляв, з
клопотанням про призначення
експертизи до ліцензованої
землевпорядної організації стосовно
накладення земельних ділянок не
звертався.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про
те, що державний акт про приватну
власність на земельну ділянку ОСОБА_3
суд повинен був визнати недійсним не
відповідають матеріалам справи, тому
що доказів, в підтвердження
недійсності цього документу, згідно
вимог ст. 215 - ст. 235 ЦК України ОСОБА_4 не
надав.

Судова колегія вважає, що підстав для
скасування рішення суду не вбачається,
доводи апеляційної скарги не
спростовують рішення суду, до того ж
згідно ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, ст.ст.
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 06 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді
Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський

С.М. Сегеда