Справа № 442/4575/13
Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/1825/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

за участі відповідача ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
що діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, третя
особа Орган опіки і піклування
Дрогобицької міської ради про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 10 грудня 2013
року позов ОСОБА_5 - задоволено. Визнано
ОСОБА_2 та її доньку ОСОБА_6, 2000 року
народження, такими, що втратили право
користування жилим приміщенням, а саме
квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2, що діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
відмовити. Так, на її думку, судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для справи, обставини, які суд
вважав встановленими - не доведені,
висновки суду не відповідають
обставинам справи. Зазначає, що суд
помилково врахував те, що їй на праві
приватної власності належить
однокімнатна квартира в м.Трускавці та
що вона з малолітньою донькою
забезпечена благоустроєним жилим
приміщенням, а тому не проживає у
спірній квартирі понад 6 міс без
поважних причин, а натомість не
врахував того, що вона була вимушена
залишити спірну квартиру в м. Стебнику,
оскільки позивач створював нестерпні,
неможливі умови для спільного
проживання. Крім цього, суд не взяв до
уваги, що у квартирі є її речі і вона
особисто оплачувала комунальні
послуги. Також суд не врахував, що мати,
з якою батько розлучився заперечує
проти позбавлення її з дитиною
користування спірною квартирою, а тому
позову не подала. Також суд взяв до
уваги акт у яком вказаною що вона не
живе у спірній квартирі з 1980 року, що не
відповідає дійсності, так як їй тоді
було 2 роки. Допитаний же свідок
пояснив, що вона у квартирі не проживає,
однак причини відсутності не
повідомив. Також суд не взяв до уваги і
доказу поважності її відсутності та її
дитини у квартирі, а саме постанови про
притягнення батька за насильство
стосовно неї до адміністративної
відповідальності. Також, суд не взяв до
уваги позицію відділу у справах дітей
виконкому Дрогобицької міської ради,
який з метою захисту житлових і
майнових прав малолітньої ОСОБА_3
заперечив проти визнання її такою, що
втратила право користування спірною
квартирою.

В судове засідання позивач та
представник третьої особи не з'явилися,
до суду надійшла телеграма від
позивача з проханням про розгляд
справи у його відсутності та лист від
третьої особи з проханням про розгляд
справи у відсутності їх представника.
Враховуючи наведене суд вважав за
можливе проводити розгляд справи у
відсутності осіб, що беруть участь у
справі (їх представників) та у судове
засідання не з'явились, враховуючи, що
такі повідомлялись про час та місце
судового розгляду належним чином,
клопотань про відкладення розгляду
справи не надіслали, навпаки надіслали
клопотання про розгляд справи у їх
відсутності (відсутності їх
представників) та зважаючи на вимоги
ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача та її представника на
підтримання скарги, дослідивши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного
рішення, суд задовольняючи позовні
вимоги виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2 та її неповнолітня донька
ОСОБА_3, 2000 р.н., що зареєстровані у
спірній квартирі у такій з 1999 року не
проживають, а натомість проживають у
іншій квартирі, що належить
відповідачу на праві власності. Відтак,
враховуючи, що відповідач з донькою
понад строки встановлені ст. 71 ЖК
України у спірній квартирі не
проживають, крім цього жодних доказів
поважності причин їх не проживання у
спірній квартирі - немає, вважав за
можливе задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду першої інстанції обґрунтованими
та такими, що відповідають матеріалам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадках:
1) призову на строкову військову
службу або направлення на
альтернативну (невійськову) службу, а
також призову офіцерів із запасу на
військову службу на строк до трьох
років - протягом усього періоду
проходження зазначеної військової
служби; перебування на військовій
службі прапорщиків, мічманів і
військовослужбовців надстрокової
служби - протягом перших п'яти років
перебування на дійсній військовій
службі; 2) тимчасового виїзду з
постійного місця проживання за умовами
і характером роботи або у зв'язку з
навчанням (учні, студенти, стажисти,
аспіранти тощо), у тому числі за
кордоном, - протягом усього часу
виконання цієї роботи або навчання; 3)
влаштування дитини (дітей) на виховання
до родичів, опікуна чи піклувальника, у
прийомну сім'ю, дитячий будинок
сімейного типу, заклад для дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, - протягом усього часу їх
перебування у родичів, опікуна чи
піклувальника, прийомній сім'ї,
дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.
Якщо з будинку, квартири (їх частини)
вибула дитина (діти) і членів її (їх)
сім'ї не залишилося, це житло може бути
надано за договором оренди іншому
громадянину до закінчення строку
перебування дитини (дітей) у дитячому
закладі або до досягнення нею (ними)
повноліття і повернення від родичів,
опікуна чи піклувальника, в окремих
випадках - до закінчення навчання в
загальноосвітніх навчальних закладах
усіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, а також в
професійно-технічних чи вищих
навчальних закладах або до закінчення
строку служби у Збройних Силах України
та інших військових формуваннях; 4)
виїзду у зв'язку з виконанням
обов'язків опікуна чи піклувальника,
наданням батькам-вихователям
житлового будинку або багатокімнатної
квартири для створення дитячого
будинку сімейного типу - протягом
усього часу виконання таких обов'язків;
5) влаштування непрацездатних осіб, у
тому числі дітей-інвалідів, у
будинку-інтернаті та іншій установі
соціальної допомоги - протягом усього
часу перебування в них; 6) виїзду для
лікування в
лікувально-профілактичному закладі -
протягом усього часу перебування в
ньому; 7) взяття під варту або
засудження до арешту, обмеження волі,
позбавлення волі на певний строк чи
довічне позбавлення волі - протягом
усього часу перебування під вартою або
відбування покарання, якщо в цьому
будинку, квартирі (їх частині)
залишилися проживати інші члени сім'ї.
Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не
залишилися проживати інші члени сім'ї
наймача, це житло може бути надано за
договором оренди (найму) у
встановленому законом порядку іншому
громадянину до звільнення таких осіб
з-під варти або до відбуття ними
покарання. У випадках, передбачених
пунктами 1 - 7 цієї статті, право
користування жилим приміщенням
зберігається за відсутнім протягом
шести місяців з дня закінчення строку,
зазначеного у відповідному пункті.
Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік законодавством Союзу РСР і
Української РСР може бути встановлено
й інші умови і випадки збереження
жилого приміщення за тимчасово
відсутніми громадянами на більш
тривалий строк.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.04.1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» У справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк. Коли
відсутній повернувся на жилу площу за
згодою членів сім'ї, його не можна
вважати таким, що втратив право на жилу
площу. Якщо ж він вселився в жиле
приміщення всупереч волі членів сім'ї і
був відсутнім понад встановлені строки
без поважних причин, то суд вправі
визнати його таким, що втратив право на
жилу площу. Коли в жилому приміщенні не
залишалися члени сім'ї особи, яка була
відсутня, його повернення в це
приміщення до часу розгляду спору в
суді є істотною обставиною, але вона не
може бути безспірною підставою до
відмови в позові, а повинна оцінюватись
у сукупності з іншими обставинами.
Наявність рішення суду про право
громадянина користуватися жилим
приміщенням не є перешкодою до
розгляду і задоволення позову про
визнання його таким, що втратив це
право з мотивів, що після набрання
рішенням законної сили або після його
виконання він був відсутнім понад
шість місяців, у тому числі і в тих
випадках, коли строк для виконання
рішення не скінчився. Наймачеві або
членові його сім'ї, який був відсутнім
понад встановлений законом строк без
поважних причин, суд вправі з цих
мотивів відмовити в позові про захист
порушеного права (вселення, обмін,
поділ жилого приміщення тощо).

Як вбачається із матеріалів справи та
сторонами не оспорюється ОСОБА_5, член
сім'ї наймача ОСОБА_7 (якій видано ордер
на спірну квартиру на сім'ю в складі 3
чоловік (вона, чоловік ОСОБА_5 та донька
ОСОБА_8) та з якою 21.02.1979 року укладено
договір найму спірної квартири
АДРЕСА_1) звернувся до суду з даним
позовом. У позові посилаючись на ст.ст.
71, 72 ЖК України просив визнати такими,
що втратили право користування спірною
квартирою доньку ОСОБА_2 та її доньку
неповнолітню ОСОБА_3, які зареєстровані
у спірній квартирі, однак у такій понад
6 місяців не проживають без поважних
причин.

Судом, також, встановлено, вбачається
із матеріалів справи та сторонами
знову ж не оспорюється, що відповідач
та її неповнолітня донька дійсно у
спірній квартирі понад 6 місяців не
проживають так як проживають у іншому
населеному пункті, а саме у м.Трускавці.
У вказаному населеному пункті
відповідачу на праві власності з 2009
року належить квартира АДРЕСА_2 у якій
вони і проживають. Крім цього, донька
відповідача навчається у восьмому
класі НВК «СЗШ№2-гімназія»
м.Трускавець де навчається з першого
класу, відповідач же працює
продавцем-консультантом у магазині
«ІНФОРМАЦІЯ_1» м.Трускавець у ПП
«ОСОБА_10».

Не оспорюючи факту не проживання у
спірній квартирі відповідач
посилаючись на те, що у квартирі наявні
її та доньки речі, вона оплачувала
комунальні послуги, тобто не втрачала
зв'язку з квартирою протягом останніх
років та те, що позивачем, її батьком, їй
чинились перешкоди у проживанні у
квартирі (зокрема батька навіть було
притягнуто до адміністративної
відповідальності за вчинення
насильства в сім'ї по відношенню до неї)
заперечує проти позову та через це і
просить скасувати рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів вважає такі доводи
відповідача необґрунтованими та
такими, що доводів позовної заяви та
висновків суду не спростовують.

Так, жодних доказів того, що відповідач
чи її донька проживають у квартирі, чи у
такій є їх речі, чи відповідачем
оплачувались комунальні послуги у
квартирі суду не представлено, на такі
не вказано та клопотань про
витребування таких не заявлено ні у
суді першої інстанції, ні у суді
апеляційної інстанції.

Натомість факт не проживання
відповідача та її доньки стверджується
її поясненнями, актом уповноваженої
комісії КП «МВУЖКГ» м.Стебник від 25.06.2013
року, а також було підтверджено у
судовому засіданні суду першої
інстанції показами свідка ОСОБА_11

Щодо наявності у відповідача будь-яких
поважних причин, через які вона та
донька у квартирі не проживають понад 6
місяців, зокрема, і щодо перешкод у
проживанні у квартирі, то доказів на
підтвердження таких відповідачем
знову ж не представлено, про такі не
вказано та клопотань про витребування
таких не заявлено.

Єдиний доказ, який, на думку
відповідача, свідчить про те, що
позивачем чиняться їй перешкоди у
користуванні квартирою, а саме факт
притягнення батька до
адміністративної відповідальності
(постанова від 21.05.2013 року у справі
№457/693/13-п Трускавецького міського суду)
навпаки свідчить лише про те, що 30.04.2013
року о 14 год. в АДРЕСА_2, де проживає
відповідач із донькою, позивач вчинив
психологічне насильство в сім'ї
відносно своєї доньки, а саме ображав
її нецензурними словами та погрожував
фізичною розправою та жодним чином не
свідчить про створення їй перешкод у
користуванні спірною квартирою, що у
м.Стебнику.

Крім цього, жодних доказів, що свідчили
б про: виникнення чи існування
будь-яких конфліктів у спірній
квартирі між сторонами, зокрема, і на
ґрунті питання проживання у такій
відповідача чи її доньки; намагання
відповідача з донькою вселитись у
квартиру та заперечення чи перешкоди у
цьому створювані відповідачем;
наявність позовів у судах чи рішень про
вселення відповідача разом із
неповнолітньою донькою у спірну
квартиру, тощо у матеріалах справи -
немає.

Враховуючи вказане доводи апеляційної
скарги в цілому слід визнати
необґрунтованими та таку - відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
в силі, як таке що прийняте з
дотриманням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2, що діє в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітньої ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 10 грудня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я. Бакус

Т.А. Гірник