АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Котули Л.Г., Волошиної В.М.

при секретарі: Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» на ухвалу Оболонського районного
суду м. Києва від 21 березня 2014 року

в справі за позовом публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 р. публічне акціонерне
товариство «ПроКредит Банк» (надалі -
ПАТ «ПроКредитБанк») звернулося у суд з
позовом до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 21 березня 2014 р. провадження у
справі за вказаним позовом закрито на
підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить ухвалу
суду першої інстанції скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до того ж суду.

Колегія суддів, заслухавши
представника позивача, який підтримав
апеляційну скаргу, представника
відповідача, який заперечував проти
задоволення апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивачем заявлено, зокрема, вимогу до
ОСОБА_1 про звернення стягнення
предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1,
яка належить відповідачу на праві
приватної власності.

Закриваючи провадження у справі,
районний суд виходив з того, що є таке,
яке набрало законної сили рішення суду,
ухвалене з-приводу спору між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав.

Між тим, з такими висновками суду
першої інстанції погодитися неможливо.

Положеннями ч.1 ст.1 ЦПК України
встановлено, що завданнями цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно керівних роз'яснень, які
містяться у п. 2 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
р. №2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства» при
розгляді справ у суді першої
інстанції» відповідно до статей 55, 124
Конституції України та статті 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Висновки суду першої інстанції про
тотожність даного спору і спору, за
яким було ухвалено судове рішення та
яке давало підстави до закриття
провадження у справі, суперечать
долученим до справи доказам.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо: набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у зв'язку
з відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Зокрема, важливим моментом є те, що у
поданій позовній заяві мають бути
тотожними сторони, предмет та підстави
позову з тією справою, по якій судом
приймалося рішення.

Так, не вважаються тотожними спори, які
співпадають за предметом і підставою,
але пред'явлені із зміненим
суб'єктивним складом. Також не
вважаються тотожними спори між тими
самими сторонами, якщо змінилися
предмет або підстава позову. При цьому
питання тотожності вирішується не лише
за загальними ознаками предмета
позову, але й за його конкретним
змістом.

Не буде тотожності тоді, коли ні
сторони, ні загальний предмет, ні
підстави позову не змінилися, але
змінився конкретний предмет позову.

Так, відповідно до рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 28 квітня 2012р. в справі за
позовом ПАТ «ПроКредитБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1 та інш. про стягнення
заборгованості, звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення
постановлено стягнути, в тому числі й з
ОСОБА_1, у солідарному порядку
кредитну заборгованість та в рахунок
погашення заборгованості звернуто
стягнення на предмет іпотеки - АДРЕСА_1,
яка належить ОСОБА_1 /а.с.66-77/.

Разом з тим, рішенням колегії суддів з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва від 16 серпня 2012р. рішення
районного суду в частині вирішення
вимог до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
скасовано з підстав одночасного
вирішення судом питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
стягнення кредитної заборгованості,
що не узгоджується з нормами
матеріального права, а також виключено
вказівку про солідарне стягнення з
ОСОБА_1 грошових коштів з підстав
прийняття такого рішення поза межами
позову /а.с.78-81/.

Отже, вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки по суті спору не
розглядалися, що залишилося поза
увагою суду.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів вважає поспішними
висновки суду першої інстанції про
наявність правових підстав до закриття
провадження у справі.

За таких обставин, ухвала суду першої
інстанції, як постановлена з
порушенням норм процесуального права,
підлягає скасуванню, а справа -
направленню до того ж суду для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м.
Києва від 21 березня 2014 року скасувати, а
справу передати для продовження
розгляду до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа №2/756/2100/14

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/5881/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Андрейчук Т.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Слюсар Т.А.