Справа №486/2911/13-ц 12.05.2014 12.05.2014 12.05.2014
Провадження №22-ц/784/1371/14 Головуючий у
першій інстанції - Бобровський І.М.
Доповідач апеляційної інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї
Н И

12 травня 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів:Буренової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Яценко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за

апеляційними скаргами

ОСОБА_5 та ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 26
березня 2014 року по справі за позовом

ОСОБА_5 до

ОСОБА_6, ОСОБА_7

про

визнання угоди купівлі-продажу
автомобіля недійсною та поділ сумісно

нажитого у шлюбі
майна-

в с т а н о в и л
а :

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася з
позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
угоди купівлі-продажу автомобіля
недійсною та поділ сумісно нажитого у
шлюбі майна.

Позивачка зазначала, що з 1995
року по січень 2013 року перебувала з
відповідачем у зареєстрованому шлюбі.
За період шлюбу було придбано
автомобіль НОМЕР_1. В період шлюбу
ОСОБА_6 продав вказаний автомобіль
своїй матері ОСОБА_7 без згоді
позивачки.

Посилаючись на те, що вказаний
автомобіль є їх спільною сумісною
власністю, в добровільному порядку
відповідач його ділити не бажає,
позивачка просила, визнати договір
купівлі-продажу автомобіля між ОСОБА_6
та ОСОБА_7 недійсним, поділити сумісно
нажите у шлюбі майно-автомобіль,
залишивши його у володінні
відповідача, а на її користь стягнути з
останнього грошову компенсацію
вартості ? частки у розмірі 25000 грн.,
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Рішенням Южноукраїнського
міського суду Миколаївської області
від 26 березня 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено частково. Визнано договір
купівлі-продажу автомобіля НОМЕР_1 між
відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7
недійсним. Визнано право власності по ?
за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Розподілено судові
витрати.

В апеляційній скарзі позивачка,
просила рішення суду змінити та
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі, а саме поділивши майно
їй компенсувати частку вартості
автомобіля.

В своїй апеляційній скарзі
відповідачі, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального права просили повністю
скасувати рішення місцевого суду та
відмовити позивачці в задоволенні її
позовних вимог.

ОСОБА_5 заперечуючи проти апеляційної
скарги відповідачів, спростовувала
їхні доводи стосовно погодження з
нею укладання оспорюваної угоди та
передачю батьками грошей на
придбання спірного автомобіля

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
справі, дослідивши докази по справі в
межах доводів апеляційних скарг та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційні скарги не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст.60, 69,70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 1995 року по 2013 року .

В період шлюбу ОСОБА_6
придбав автомобіль «GEELY»
реєстраційний номер НОМЕР_1 , який
відповідно до довідки органу
Державної автоінспекції від 22
листопада 2013 року значився
зареєстрованим за відповідачем з 27
березня 2008 року (а.с. 8).

Вказаний автомобіль придбано за
кошти отриманні за кредитним
договором з ПАТ «УкрСиббанк»,
зобов'язання за яким виконано в
період шлюбу (а.с. 33).

Відповідно до довідки-рахунку
від 25 квітня 2012 року спірний автомобіль
було продано відповідачем ОСОБА_6
ОСОБА_7 (а.с. 44).

Положеннями ст. 65 СК України
встановлено, що для укладення одним
із подружжя договорів, які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

В матеріалах справи відсутні
докази згоди позивачки на продаж
вказаного автомобіля наданої
відповідно до наведених вимог закону.

Враховуючи наведене, районний
суд обґрунтовано, відповідно до
положень п. 1ст. 203, п. 1 ст. 215 ЦК України,
визнав договір купівлі продажу
спірного автомобіля укладений між
відповідачами недійсним, оскільки
його укладено з порушенням наведених
вимог закону.

Частиною 5 ст. 71 СК України
визначено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації
можливе за умови попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Оскільки, згода відповідача на
розподіл спільного автомобіля
шляхом присудження позивачці
компенсації вартості належної їй
частини цього автомобіля відсутня,
відповідна грошова сума не внесена на
депозитний рахунок, суд правомірно
задовольнив позовні вимоги про
поділ майна частково та визнав право
власності позивачки на ? часину
автомобіля НОМЕР_1. Вказане відповідає
роз'ясненням, які містяться в п. 25
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та
поділ спільного майна подружжя». При
цьому позивачка не позбавлена права
вимоги на поділ спільного майна в
порядку ст. 365 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги
позивачки про те, що для присудження
їй компенсації частки вартості
спільного майна в порядку його
розподілу, достатньо наявності її
згоди на таке не відповідає наведеним
вище вимогам закону та ґрунтується
на невірному їх сприйнятті.

Доводи відповідачів в
апеляційній скарзі про те, що
позивачка отримала кошти в сумі 32000
грн. в якості компенсації вартості
автомобіля, а також що кошти на
придбання вказаного автомобіля не є
спільними коштами подружжя, також
не можна прийняти до уваги, оскільки
вказані обставини підлягають
доведенню відповідно до вимог ст. 58, 59
ЦПК України належними та допустимими
доказами, якими відповідно до
положень ст. 218 ЦК України, не можуть
бути свідчення свідків. Тобто Мають
бути надані письмові докази, які
відсутні в матеріалах справи.

За вказаних обставин, рішення
районного суду, як таке, що відповідає
вимогам норм матеріального та
процесуального права, підлягає
залишенню без змін, відповідно до
положень ст. 308 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 і
ОСОБА_7-відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського
суду Миколаївської області від 26
березня 2014 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуюча:

Судді: