Провадження №2/761/4508/2014
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Кравець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду м.
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики та
відшкодування моральної шкоди, -
Позивачі звернулись до суду з позовом
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за договором позики та відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
обґрунтовують тим, що 14 травня 2008 року
між ОСОБА_4 та відповідачем був
укладений Договір позики грошових
коштів, який посвідчений приватним
нотаріусом ОСОБА_5 (надалі - Договір
позики). За вказаним Договором позики
ОСОБА_4 надав відповідачу позику в сумі
15 000 доларів 00 центів США та 5 000 євро 00
євроцентів, терміном до 15 липня 2011 року.
Факт передачі грошей за Договором
позики підтверджується розпискою
відповідача про отримання останнім
Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер і
позивачі, як його спадкоємці, прийняли
після його смерті спадщину та отримали
відповідне Свідоцтво про право
власності за Договором позики.
При цьому, незважаючи на те, що позивачі
неодноразово звертались до
відповідача, останній, не зважаючи ні
на існування трагічних обставин, коли
вкрай необхідні були кошти на
поховання ОСОБА_4, ні на умови Договору
позики, грошові кошти так і не повернув.
Більш того, відповідач почав
переховуватись від позивачів та
уникати будь-якого спілкування з ними.
На підставі зазначеного та зважаючи на
те, що відповідач в добровільному
порядку грошові кошти повертати не
збирається, позивачі просили суд позов
задовольнити та стягнути з відповідача
борг за Договором позики, що в
гривневому еквіваленті становить - 249 842
грн. 85 коп., тобто, по 124 941 грн. 43 коп. на
користь кожного з позивачів.
Крім того, позивачі зазначають, що
через неповернення грошей
відповідачем, коли вони їм були так
необхідні, а також з урахуванням
безсоромного обману відповідачем
ОСОБА_4, який був тяжко хворий, про що
відповідачу було відомо, останній
завдав позивачам ще й моральну шкоду,
яку вони оцінюють у розмірі 10 000 грн., і
яку також просять стягнути з
відповідача, а саме, по 5 000 грн. 00 коп. на
користь кожного з позивачів.
Позивачі в судове засідання не
з'явилися, подали до суду заяви, в яких
просять справу розглядати у її
відсутність, позовні вимоги
підтримують в повному обсязі,
зазначили, що проти заочного розгляду
справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи, в розумінні положень ч. 5 ст. 74, ч.
8 ст. 76 Цивільного процесуального
кодексу України (надалі - ЦПК України)
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи наявність в справі
достатніх матеріалів про права та
обов'язки сторін та те, що позивачі
проти заочного розгляду справи не
заперечують, суд на підставі ч. 1 ст. 224
та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України
постановив ухвалу про заочний розгляд
справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані по справі докази, судом
встановлено наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу
України (надалі - ЦК України) за
договором позики позикодавець передає
позичальникові у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду і якості. Договір позики
вважається укладеним у момент передачі
грошей або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Як встановлено в судовому засіданні, 14
травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено Договір позики,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 (а.с. 5). Згідно умов даного
Договору позики ОСОБА_4 надав
відповідачу позику в розмірі 15 000
доларів 00 центів США та 5 000 євро 00
євроцентів, а відповідач прийняв на
себе зобов'язання повернути суму
позики до 15 липня 2011 року.

Також, на виконання п. 2 Договору позики
факт отримання відповідної суми позики
підтверджується розписками
відповідача від 20 липня та від 15 серпня
2008 року (а.с. 6, 7).

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер,
що підтверджується копією Свідоцтва
про смерть Серії НОМЕР_1 від 25 лютого 2009
року (а.с. 8).

Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у ст.ст.
1261-1265 цього Кодексу.

На підставі зазначеного, позивачами -
ОСОБА_1, як дружиною ОСОБА_4 (а.с.13), та
ОСОБА_2, як донькою ОСОБА_4 (а.с. 16), в
рівних частинах було прийнято спадкове
майно, яке залишилось після смерті
ОСОБА_4 У тому числі позивачами були
успадковані і права та зобов'язання,
які випливають з Договору позики, про
що свідчить Свідоцтво про право
власності від 08 грудня 2011 року,
складене та засвідчене Талліннським
нотаріусом ОСОБА_8, реєстраційний номер
за книгою службових дій нотаріуса № 5857
(а.с. 9-12).

При цьому, ст. 1216 ЦК України
передбачено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків (спадщини) від
фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, у встановлений в Договорі
позики строк та по теперішній час
відповідач не виконав своїх
зобов'язань та грошових коштів
позивачам, як спадкоємцям, після смерті
ОСОБА_4 не повернув.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

При цьому, відповідно до ст. 533 ЦК
України грошове зобов'язання має бути
виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Згідно п. 3 Договору позики сума позики
має бути повернута одноразово, її
розмір розраховується як еквівалент
визначеної в п. 1 суми доларів США
згідно з курсом НБУ, що діятиме на день
повернення.

Таким чином, оскільки в судовому
засіданні знайшла своє підтвердження
та обставина, що відповідач не виконав
своїх зобов'язань за Договором позики
від 14 травня 2008 року щодо повернення
позивачам суми позики, суд вважає, що
заявлені позивачами вимоги, щодо
стягнення боргу за Договором позики в
порядку спадкування, що в гривневому
еквіваленті становить - 249 842 грн. 85 коп.,
тобто, по 124 921 грн. 42 коп. на користь
кожного з позивачів, є обґрунтованими і
такими, що ґрунтуються на вимогах
закону.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивачів моральної шкоди у
розмірі 10 000 грн. 00 коп., то суд не
знаходить підстав для задоволення цієї
вимоги виходячи з наступного.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин.

Судом встановлено, що між сторонами
виникли договірні правовідносини, що
регулюються, зокрема, Книгою п'ятою
«Зобов'язальне право» Цивільного
кодексу України, зокрема параграфом 1
«Позика» глави 71 розділу ІІІ даної
Книги, нормами якого стягнення
моральної шкоди за порушення умов
договору не передбачено. Не
передбачено відшкодування моральної
шкоди і договором, укладеним між
сторонами.

За викладених обставин, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь кожного з позивачів судові
витрати по сплаті судового збору в
розмірі по 1 249 грн. 41 коп., які сплачені
позивачами за подання позову до суду,
виходячи із суми позовних вимог, які
задоволено судом.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.
525, 526, 530, 533, 1046, 1047, 1049, 1216, 1223 ЦК України
та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 74, 76, 88, 169,
179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму боргу у розмірі 124 921 грн. 42 коп. та
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 249 грн. 21 коп., а всього
загальною сумою 126 170 (сто двадцять
шість тисяч сто сімдесят) грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
суму боргу у розмірі 124 921 грн. 42 коп. та
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1 249 грн. 21 коп., а всього
загальною сумою 126 170 (сто двадцять
шість тисяч сто сімдесят) грн. 63 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в
разі закінчення вищезазначених
строків або після розгляду справи
апеляційним судом, якщо його не
скасовано.

С у д д я: