АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №673/1459/13-ц
Провадження №22-ц/792/110/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Варвус Ю.Д.,

суддів - Купельського А.В., Федорової
Н.О.

при секретарі - Рудому В.К.,

з участю:
позивача - ОСОБА_1,

представників відповідачів - ОСОБА_2,
ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу
Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року про виділення в окреме
провадження частини позовних вимог та
направлення справи для визначення
підсудності, на ухвалу Деражнянського
районного суду Хмельницької області
від 24 жовтня 2013 року про повернення
позивачеві заяви про зміну та
доповнення позовних вимог та на
рішення Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 30 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
структурної одиниці «Барські
електричні мережі» ПАТ
«Вінницяобленерго», Публічного
акціонерного товариства
«Вінницяобленерго», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Генеральної прокуратури України,
держави України в особі Кабінету
Міністрів України, ОСОБА_4, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про відшкодування шкоди
здоров'ю, заподіяної протиправними
діями,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до структурної одиниці
«Барські електричні мережі» ПАТ
«Вінницяобленерго», Публічного
акціонерного товариства
«Вінницяобленерго», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди здоров'ю,
заподіяної протиправними діями.

В обґрунтування позову зазначив, що він
є власником домоволодіння АДРЕСА_1. Над
територією його будинку проходять
лінії електропередач Структурної
одиниці «Барські електричні мережі».
Вважаючи, що останній користується
територією його домоволодіння
незаконно, 17 січня 2006 року, направивши
йому листа, запропонував укласти
договір на користування територією
його домоволодіння для експлуатації
двох ліній електропередач, тобто
встановити сервітут.

Оскільки лінії електропередач
демонтовані не були, вважає, що
відповідач прийняв вказані в листі
умови договору, а отже він є укладеним.

Чинним, на його думку, договором
сервітуту від 21.02.2006 року повноваження
працівників відповідача проникати на
територію його домоволодіння чи в
повітряний простір над нею не
передбачені.

Однак, ігноруючи це, а також обов'язок
по оплаті договору сервітуту,
відповідачами йому було нанесено
моральну шкоду, пов'язану з ушкодженням
здоров'я.

Через важкий стан здоров'я, який у нього
виник у зв'язку з перенесенням у 1996 році
та у 1998 році інсультів, йому потрібно
періодично проходити курс лікування.
На нього потрібні кошти. Єдиним
джерелом доходів, за рахунок яких він
міг би лікуватися, є територія його
домоволодіння, яку використовують
відповідачі у своїх комерційних цілях.
Проте, починаючи з 1 січня 2004 року, тобто
з моменту набуття чинності ЦК України
2003 року, відповідачі не виконують умови
договору сервітуту, оскільки його не
оплачують. Окрім того, вчиняють щодо
нього протиправні дії, якими створюють
стресові ситуації, через які
погіршується стан його здоров'я.

Так, 16 лютого 2010 року група працівників
відповідача під керівництвом ОСОБА_5
проникли на територію його
будинковолодіння та, із застосуванням
до нього фізичної сили, припинили
електропостачання будинку. Після цього
він переніс стрес, у зв'язку з чим,
потрапив до Барської районної лікарні.

Оскільки його стан здоров'я не
покращився, йому було рекомендовано
санаторне лікування в Хмільнику. Однак,
через відсутність коштів на вказане
лікування поїхати не зміг.

Його вимога від 25.02.2010 року до
відповідачів про оплату договору
сервітуту від 21.02.2006 року у розмірі 12
000 грн. останніми була проігнорована.

В травні 2010 року та в лютому-травні 2011
року відповідачі періодично
створювали проти нього протиправні
дії, які задокументовані у відмовних
матеріалах Барського РВ УМВС.

Негативні наслідки вищезгаданих дій,
неможливість поїхати на санаторне
лікування, несплата йому коштів за
договором сервітуту, призвело до того,
що в нього значно погіршився стан
здоров'я. Вказане призвело до того, що в
липні 2011 року він був госпіталізований
до Барської районної лікарні.

Через вказане він був позбавлений
фізичної можливості здійснювати
поїздки до Києва та переносити фізичні
та психологічні навантаження для
використання інформації, яка є об'єктом
його інтелектуальної власності. На
його думку, зібрана ним інформація
доводить, що збитки, в розмірі сотень
мільярдів гривень, які несе Українська
держава, є прямим наслідком злочинів,
спланованих та скоєних особами, які
значаться в межах відповідної
кримінальної справи організаторами
вбивства ОСОБА_9. Вказану інформацію
він міг би реалізувати та отримати за
неї відповідну грошову винагороду або
інші моральні вигоди.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 448 ЦК України
та керуючись принципом аналогії
закону, вважає, що має право на грошову
винагороду за використання його
інтелектуальної власності в розмірі 5
% від розміру вигоди, отриманої за
рахунок його інтелектуальної
власності. 5% від суми відвернутого
збитку, нанесеного державі в розмірі 10
мільярдів гривень, який можна було б
відвернути за рахунок його інформації,
складають суму 500 мільйонів гривень,
яка є ціною його позову. А тому,
збільшивши позовні вимоги, просив
стягнути на його користь з усіх
зазначених вище відповідачів 500
мільйонів гривень моральної шкоди.

Ухвалою Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року виділено в окреме провадження
позовні вимоги ОСОБА_1 до судді
Деражнянського районного суду
Лукіянець Т.В., секретаря судового
засідання Ясінської М.О.,
Деражнянського районного суду
Хмельницької області про
відшкодування заподіяної шкоди
здоров'ю. Виділені вимоги позову
направлено до апеляційного суду
Хмельницької області для визначення
підсудності.

Ухвалою Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року повернуто ОСОБА_1 заяву про зміну
та доповнення позовних вимог в частині
до апеляційного суду Вінницької
області, держави Україна, апеляційного
суду Хмельницької області, ОСОБА_10,
Летичівського районного суду
Хмельницької області, Верховного суду
України, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, про відшкодування шкоди
здоров'ю, заподіяними протиправними
діями в розмірі 64 мільярди 720 мільйонів
гривень. Роз'яснено ОСОБА_1 право на
звернення до суду із заявленими новими
позовними вимогами в загальному
порядку, визначеному нормами ЦПК
України.

Рішенням Деражнянського районного
суду Хмельницької області від 30 жовтня
2013 року у позові відмовлено.

Непогоджуючись з вищевказаними
ухвалами та рішенням ОСОБА_1 оскаржив
їх до апеляційного суду та просить їх
скасувати, залишивши позов без
розгляду, направивши дане провадження
до Вищого Спеціалізованого суду
України для вирішення питання про
направлення його до тієї судової
інстанції, яка наділена повноваженнями
здійснювати відповідне судове
провадження.

Зазначає, що провадження в даній
цивільній справі було відкрито
безпідставно, оскільки у ній відсутня
його письмова позовна заява. Приводом
для реєстрації та здійснення
цивільного провадження були
ксерокопії позовних заяв з іншої
цивільної справи, яка не знаходиться в
провадженні Деражнянського районного
суду. Наявні в матеріалах цивільної
справи доповнення до позовних заяв є
матеріалами іншої цивільної справи,
яка знаходиться на розгляді Барського
районного суду.

Вважає, що рішення було постановлено
неповноважним судом, оскільки в
матеріалах справи відсутня ухвала
Жмеринського районного суду про
передачу справи для розгляду по суті до
Деражнянського районного суду.

Окрім того вказує, що рішення є
незаконним, оскільки підписане не тим
суддею, в провадженні якого
знаходилась справа, так як ухвали про
задоволення відводу судді Дворнику О.С.
у справі відсутні.

Вважає, що рішення постановлено з
порушенням правил підсудності,
оскільки відповідачами у справі є
Деражнянський районний суд, судді
даного суду. А тому вона підлягала
передачі до вищестоящого суду для
зміни підсудності.

На його думку, суд безпідставно
впродовж розгляду справи відхиляв його
клопотання про витребування доказів, в
тому числі і клопотання проти
призначення експертизи щодо стану його
здоров'я, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Вказує, що суд помилково в рішенні
навів обґрунтування, які стосуються
спору щодо укладення договору
сервітуту. Насправді підставою його
позову є зобов'язання, що виникають
внаслідок заподіяння шкоди.

Зазначає, що суд безпідставно
застосував до виниклих правовідносин
постанову Кабінету Міністрів України
№ 209 від 04.03.1997 року, оскільки, окрім
того, що вона є лише підзаконним
нормативним актом та суперечить
положенням діючого ЦК України, вона
регулює лише відносини, які виникли між
громадянами та державними
електропостачальними організаціями.

Вважає, що суд необґрунтовано відмовив
у позовних вимогах до Генеральної
прокуратури України, оскільки ним було
надано достатньо доказів, які
підтверджують нанесення йому шкоди у
зв'язку з невиконанням обов'язку
розглянути його заяви про злочини від
06.07.2004 року та від 22.11.2004 року.

Також, в апеляційній скарзі позивач
вказує про те, що суд безпідставно
допустив до участі в справі в якості
представника Генеральної прокуратури
ОСОБА_7 на підстав довіреності,
оскільки така не відповідає вимогам
ст.42 ЦПК України. Зокрема, видана на
підставі внутрішньовідомчого
документу - регламенту Генеральної
прокуратури.

Окрім того, зазначає, що суд допустився
процесуальних порушень під час
винесення рішення, оскільки про час та
місце розгляду справи не повідомив
одного з відповідачів - державу
Україна, яку на його думку, має право
представляти лише Президент України. У
зв'язку з цим, останній не зміг
скористатись своїми правами як
учасника процесу, в тому числі і
визнання його вимог, укладення мирової
угоди тощо.

Вважає, що оскаржувані ухвали
постановлені неправосудним судовим
органом та винесені з порушенням норм
матеріального та конституційного
права.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, ознайомившись з
матеріалами справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги підлягають відхиленню з
наступних підстав.

Згідно з п.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач звернувся до суду з позовом до
зазначених вище відповідачів про
відшкодування заподіяної шкоди
здоров'ю. В процесі розгляду справи він
неодноразово змінював та доповнював
позовну заяву. 24.10.2013 року останній
визначив в якості відповідачів по
даній справі суддю Лукіянець Т.В.,
секретаря судового засідання Ясінську
М.О. та Деражнянський районний суд
Хмельницької області.

Відповідно до ч.1 ст. 108 ЦПК України
підсудність цивільних справ, у яких
однією із сторін є суд або суддя цього
суду, визначається ухвалою судді суду
вищої інстанції без виклику сторін.

Суд першої інстанції правильно,
враховуючи вищевикладені вимоги ЦПК
України, виділив своєю ухвалою від
24.10.2013 року в окреме провадження
позовні вимоги ОСОБА_1 до судді
Лукіянець Т.В., секретаря судового
засідання Ясінської М.О. та
Деражнянського районного суду
Хмельницької області про
відшкодування заподіяної шкоди
здоров'ю та направив їх до апеляційного
суду Хмельницької області для
визначення підсудності (т.2, а.с. 95).

Доводи апеляційної скарги про те, що
дана ухвала винесена з порушенням
правил підсудності, неповноважним
складом суду, а також підписана не тим
суддею, в провадженні якого
знаходиться справа, не заслуговують на
увагу з огляду на таке.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 травня 2012 року
(т.2, а.с. 1е, 1д) визначено підсудність
позовної заяви ОСОБА_1 до структурної
одиниці «Барські електричні мережі»
ПАТ «Вінницяобленерго», Публічного
акціонерного товариства
«Вінницяобленерго», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_15, Барського районного суду
Вінницької області, ОСОБА_16,
апеляційного суду Вінницької області,
ОСОБА_17, третя особа - Генеральна
прокуратура України про відшкодування
шкоди здоров'ю, заподіяної
протиправними діями, Деражнянському
районному суду Хмельницької області.

Ухвалою судді Деражнянського
районного суду Хмельницької області
від 24 травня 2012 року ОСОБА_18 відкрито
провадження у даній справі (т.2, а.с. 1).

Розпорядженням № 40 від 27 червня 2013 року
по Деражнянському районному суду
Хмельницької області рішенням Вищої
кваліфікаційної комісії суддів
України від 29 травня 2013 року суддю
Дворніка О.О. відсторонено від посади
судді Деражнянського районного суду
Хмельницької області терміном на 2
місяці. Відповідно до п.3.1.11. Положення
про автоматизовану систему
документообігу суду, рішення зборів
суддів № 1 від 27 червня 2013 року,
призначено повторний автоматичний
розподіл справи № 673/1153/13-ц (номер
провадження 2/673/253/13) (т.2, а.с.188).

Ухвалою судді Деражнянського
районного суду Хмельницької області
Лукіянець Т.В. від 04.07.2013 року дана
справа прийнята до її провадження та
призначена до розгляду (т.2, а.с.190).

Враховуючи вищевикладене, зокрема те,
що підсудність даної справи було
визначено Вищим спеціалізованим судом
з розгляду цивільних і кримінальних
справ Деражнянському районному суду
Хмельницької області, а також те, що
вона була передана для розгляду судді
Лукіянець Т.В. відповідно до Положення
про автоматизовану систему
документообігу суду, колегія суду
прийшла до висновку, що дана справа
розглянута, а ухвала підписана
повноважним судом з дотриманням правил
підсудності.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах закону, а тому
підстави для скасування ухвали від 24
жовтня 2013 року про виділення в окреме
провадження частини позовних вимог та
направлення справи для визначення
підсудності, в межах доводів
апеляційної скарги, відсутні.

Також, судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що
позивач, подаючи заяву про збільшення
позовних вимог, фактично змінив
предмет та підстави позову одночасно,
оскільки виклав нові вимоги та інші
обставини в обґрунтування даних вимог.
Окрім того, зазначив в заяві
відповідачів, які не проживають на
території Деражнянського району.

Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України
позивач має право до початку розгляду
справи по суті шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову.

Згідно з п.4 ч.3 ст. 121 ЦПК України заява
повертається у випадках, коли: справа
не підсудна цьому суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 108 ЦПК України
підсудність цивільних справ, у яких
однією із сторін є суд або суддя цього
суду, визначається ухвалою судді суду
вищої інстанції без виклику сторін.
Підсудність справ, у яких однією із
сторін є Верховний Суд України або
суддя цього суду, визначається за
загальними правилами підсудності.

Враховуючи вимоги приписів даних норм
ЦПК України, суд першої інстанції
правильно повернув ОСОБА_1 заяву про
зміну та доповнення позовних вимог в
частині до апеляційного суду
Вінницької області, держави Україна,
апеляційного суду Хмельницької
області, ОСОБА_10, Летичівського
районного суду Хмельницької області,
Верховного Суду України, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про
відшкодування шкоди здоров'ю,
заподіяної протиправними діями в
розмірі 64 мільярди 720 мільйонів гривень
та роз'яснив йому право на звернення до
суду із заявленими новими позовними
вимогами в загальному порядку,
визначеними нормами ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що в
заяві про збільшення позовних вимог не
було змінено ні підставу, ні предмет
позову не заслуговують на увагу,
оскільки вони не підтверджені
належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Давши належну оцінку доказам у справі,
суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив у позові.

Судом встановлено, що позивач на правах
спадкоємця, після смерті ОСОБА_19,
користується домоволодінням АДРЕСА_1

На територію вказаного
будинковолодіння прокладенні дві
лінії електропередач, які обслуговує
СО «Барські електричні мережі».

17.01.2006 року позивач звернувся до даного
відповідача з пропозицією укласти
договір сервітуту. На зазначений лист
СО «Барські електричні мережі» вказав
позивачу на обов'язок вживати належних
заходів для збереження об'єктів
електричних мереж.

Так, за зазначеною адресою знаходяться
дві точки обліку та два особові рахунки
споживання електричної енергії, оплата
по яким не проводиться з жовтня 2005 року.
Договори про користування електричною
енергією по вказаних особових рахунках
відсутні. Мешканці будинку не
допускають працівників СО «Барські
електричні мережі» до приладів та
обстеження точок обліку, а також не
бажають укладати договір про
користування електроенергією, у
зв'язку з чим споживачів було
відключено від електропостачання.

Крім того, рішенням Печерського
районного суду м.Києва від 08.02.2005 року
визнано дії та бездіяльність
Генеральної прокуратури України
протиправними, зобов'язано відповідача
прийняти рішення в порядку ст. 97 КПК
України по заяві ОСОБА_1 від 06.07.2004 року
про порушення кримінальної справи
відносно начальника управління
Генеральної прокуратури України
Чернікова В.Ю., а також по заяві ОСОБА_1
від 22.11.2004 року про порушення
кримінальної справи за ч.3 ст. 364, ч.2 ст.
367 КК України відносно осіб, вказаних у
скарзі, поданій до суду. Однак, ОСОБА_1 у
зв'язку з невиконанням даного рішення,
не звертався до суду, який його виніс, з
заявою про видачу виконавчого листа, а
отже не пред'являв його до виконання.

Вищевказане об'єктивно
підтверджується: даними листа від
17.01.2006 року, адресованого позивачем
директору СО «Барський РЕМ» (т.1, а.с.7);
даними листа від 21.02.2006 року за № 71,
адресованого структурною одиницею
«Барські електричні мережі» ВАТ «АК
Вінницяобленерго» ОСОБА_1 (т.1, а.с.8);
даними рішення Печерського районного
суду м.Києва від 08.02.2005 року (т.1, а.с. 51-53);
даними листа директора СО «Барські ЕМ»,
адресованого заступнику голови
Барської райдержадміністрації від
02.06.2011 р. за № 356 (т.2, а.с. 78).

Одночасно з цим, позивач, вважаючи, що
йому вищевказаними діями відповідачів
нанесена моральна шкода, просив таку
стягнути з останніх в солідарному
порядку на його користь.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові від 31.03.1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" роз'яснив, що оскільки питання
відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з'ясовувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин, коли набрав
чинності законодавчий акт, що визначає
умови і порядок відшкодування
моральної шкоди в цих випадках, та коли
були вчинені дії, якими заподіяно цю
шкоду.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З огляду на зазначені вище норми, суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки позивачем не доведено
жодним належним та допустимим доказом
наявності заподіяної йому шкоди з вини
відповідачів.

Наявні у справі медичні довідки, видані
позивачу, також не підтверджують
заподіяння йому шкоди відповідачами,
оскільки суду не доведено причинний
зв'язок настання хвороб, зазначених в
них, з протиправними діями останніх.

Доводи апеляційної скарги про те, що
провадження в даній цивільній справі
було відкрито безпідставно, оскільки у
ній відсутня його письмова позовна
заява не заслуговують на увагу та
спростовуються матеріалами справи (т. 1,
а.с. 1 - 6).

Не заслуговують на увагу і інші доводи
апеляційної скарги, оскільки вони не
ґрунтуються на вимогах закону.

Судом першої інстанції дотримані
вимоги процесуального закону,
всебічно, повно і об'єктивно з'ясовані
обставини справи та надана їм належна
оцінка, тому підстав для скасування
його рішення в межах доводів
апеляційної скарги та заявленого
позову не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324
колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року про виділення в окреме
провадження частини позовних вимог та
направлення справи для визначення
підсудності залишити без змін.

Ухвалу Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 24 жовтня 2013
року про повернення позивачеві заяви
про зміну та доповнення позовних вимог
залишити без змін.

Рішення Деражнянського районного суду
Хмельницької області від 30 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
Н.О. Федорова