Єдиний унікальний номер 231/576/14-ц
Провадження № 2/231/164/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Жданівський міський суд Донецької
області

у складі:

головуючого судді:
Макаганчук В.І.

при
секретарі:
Александрович Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Жданівського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, спричиненої злочином,
-

ВСТАНОВИВ:

28 березня 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої злочином.

В обґрунтування позову позивач
посилається на наступні обставини:

Вироком Жданівського міського суду
Донецької області від 29.07.2013 року
ОСОБА_2 була визнана винною у скоєнні
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та
засуджена до покарання у вигляді 240
годин громадських робіт.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області вказаний вирок був залишений
без змін.

Суть кримінального правопорушення
полягала в тому, що 28.05.2013 року ОСОБА_2,
узявши з землі камінь, з помсти, нанесла
сину позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
удар в область голови, тим самим
спричинила йому тілесні ушкодження у
вигляді забитої рани, підшкірної
гематоми, садни волосяної частини
голови, струс головного мозку.

В результаті дій відповідачки довелося
неодноразово звертатися за медичною
допомогою у лікарню, їздити на
консультації до ОДКБ м.Донецька, в якій
син позивача був поставлений на облік у
лікаря невролога.

Крім того дитина стала підвержена
емоційному шоку та нервовому зриву,
стала замкнутою, боязкою.

Діями відповідачки позивачу нанесена
моральна шкоди, яку він оцінює у 25000
грн., та матеріальна шкода у сумі 428,95
грн. Також позивач просить стягнути зі
ОСОБА_2 витрати за надання адвокатом
правової допомоги у розмірі 6000 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, пославшись в обґрунтування
позову на підстави, викладені ним у
заяві. Просив суд позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явилась, надала суду
заяву з проханням розглядати справу в
її відсутність за участю її
представника.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_5 в судовому засіданні проти
позову заперечував, оскільки вважає що
вимоги позивача не знайшли свого
підтвердження в судових засіданнях з
огляду на наступне:

Надані позивачем підтвердження
матеріальної шкоди, а саме чеки на суму
428,95 грн. не дають змоги ідентифікувати
кому саме вони належать та хто поніс
вказані витрати.

Вважає, що вказані позивачем діагнози
ОСОБА_3 не співпадають з медичним
висновком експерта № 85 від 03.06.2013 року
(який було враховано судом при
постановленні вироку 29.07.2013 року), яким
було встановлено, що виявлені
ушкодження ОСОБА_3 відносяться до
легких тілесних ушкоджень, які
спричинили короткочасний розлад
здоров'я, та є голослівними, оскільки
згідно виписки з медичної картки
останній огляд лікарями ОСОБА_3 було
проведено 19.11.2013 р., що співпадає з
вказаним медичним висновком.

Позовні вимоги про стягнення моральної
шкоди визнав частково на суму 1500 грн.

У задоволенні вимог про відшкодування
витрат у розмірі 6000 грн. на надання
правової допомоги просив відмовити,
посилаючись на ті підстави, що
позивачем не вказані норми права на
підставі яких заявлені вказані вимоги
та відсутні документи, підтверджуючі
надання правової допомоги адвокатом з
вказаним об'ємом виконаної роботи та
обліку затраченого часу.

На підставі наданих пояснень та
доказів, судом встановлені такі
фактичні обставини та відповідні до
них правовідносини:

Відповідно до вироку Жданівського
міського суду Донецької області від
29.07.2013 р. (а.с. 4-5) ОСОБА_2 визнана винною у
скоєнні кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а
саме за дії, які виразились в умисному
заподіянні легкого тілесного
ушкодження потерпілому ОСОБА_3, що
спричинило короткочасний розлад
здоров'я, за яке їй було призначене
покарання у виді 240 годин громадських
робіт.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 04.10.2013 р. вирок Жданівського
міського суду Донецької області від
29.07.2013 р. було залишено без змін.

Згідно виписки з медичної картки
хворого ОСОБА_3 він знаходився на
амбулаторному лікуванні 31.05.2013 р., 03.06.2013
р., 14.11.2013 р., 19.11.2013 р. з діагнозом
цефалгія, церебрастинічний синдром,
струс головного мозку (а.с. 2).

Статтею 22 ЦК України встановлено що
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Через протиправні дії ОСОБА_2
потерпілому ОСОБА_3 було спричинено
короткочасний розлад здоров'я. Даний
факт встановлено вироком Жданівського
міського суду Донецької області від
29.07.2013 р.

Витрати на лікування ОСОБА_3 були
понесені позивачем, що підтверджується
наявними в матеріалах справи чеками
(а.с. 3), а тому позов в цій частині
підлягає задоволенню.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
передбачено, що під моральною шкодою
слід розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Суд погоджується з доводами позивача
стосовного, що в результаті
вищевказаних злочинних дій
відповідачки йому завдана моральна
шкода, яка полягає у душевних
стражданнях, які він зазнав у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо члена
своєї сім'ї, а саме його сина - ОСОБА_3

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Враховуючи тяжкість і тривалість
моральних страждань, які зазнав
позивач, ступінь вини відповідача у
спричиненні моральної шкоди, суд
вважає, що сума, яку просить стягнути
позивач надмірна, а тому позов в
частині відшкодування моральної шкоди
є таким, що підлягає частковому
задоволенню у вигляді стягнення суми
достатньої і необхідної для
відшкодування спричиненої моральної
шкоди у розмірі 6000 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача витрат на правову допомогу
у розмірі 60000 грн. суд прийшов до
наступних висновків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011 р.
№ 4191-VI (зі змінами та доповненнями),
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується стороні,
на користь якої ухвалено судове
рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

З огляду на визначення законодавцем
граничного розміру витрат, що
підлягають відшкодуванню, виходячи з
часу, протягом якого правова допомога
надавалась, для вирішення цього
питання у справі мають міститися
відповідні розрахунки, наведені або у
договорі, або у акті приймання наданої
послуги, квитанції, платіжні доручення
тощо.

Позивачем не надано документального
підтвердження того, що ним були
понесені витрати на правову допомогу, а
тому заявлені вимоги є
необґрунтованими та такими що
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
на підставі ст.ст.22, 23, ст.1166 ч.1, 1167 ч.1 ЦК
України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» від 20.12.2011 р.
№ 4191-VI (зі змінами та доповненнями),
суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, спричиненої злочином,
задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену
злочином в розмірі 428,95 грн. (чотириста
двадцять вісім гривень 95 копійок).

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди
грошову компенсацію в розмірі 6000 грн.
(шість тисяч гривень).

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнуті суми вказані без
стягнення податку з доходів фізичних
осіб та інших обов'язкових платежів.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Донецької області через Жданівський
міський суд Донецької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Макаганчук В.І.