АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4666/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновськой Г. В. Доповідач -
Кочкова Н.О. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м. Дніпропетровськ

15 травня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді
Кочкової Н.О.,

суддів - Чубукова
А.П., Максюти Ж.І.,

при секретарі -
Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_3
звернулися до суду з вищезазначеним
позовом, в обґрунтування якого
посилались на те, що 01 серпня 2013 року
відповідач, керуючи автомобілем
«Вольво 740», д/н НОМЕР_1, скоїв
дорожньо-транспортну пригоду,
внаслідок якої був пошкоджений
належний позивачу ОСОБА_2 автомобіль
«Форд Фокус», д/н НОМЕР_2. ПрАТ «СК
«Провідна», якою була застрахована
цивільно-правова відповідальність
відповідача, виплатила ОСОБА_2 50 000 грн.
страхового відшкодування (у межах
страхового ліміту), проте дана сума
грошових коштів не покрила вартість
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля. Крім того, у момент скоєння
ДТП, в автомобілі «Форд Фокус», д/н
НОМЕР_2, знаходилась пасажирка - ОСОБА_3,
якій, як і позивачу ОСОБА_2, спричинені
пошкодження здоров'я та моральна шкода.
З урахуванням уточнень позову,
позивачі просили стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_2 47 422,43
грн. на відшкодування матеріальної
шкоди, 10 000 грн. - моральної шкоди; і на
користь ОСОБА_3 моральну шкоду у сумі 10
000 грн. (а. с. 1-5, 127-128).

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 28 березня 2014 року
позов задоволено частково: стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди 47
422грн. 43 коп., в рахунок відшкодування
моральної шкоди - 2 000 грн., а всього 49
422грн. 43 коп., та на повернення судового
збору 494 грн.; у задоволенні решти вимог
ОСОБА_2 та у задоволенні вимог ОСОБА_3 -
відмовлено (а.с.130-135).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить змінити
рішення суду, стягнувши на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди 11996,22 грн., та 500 грн.
моральної шкоди, пропорційно зменшивши
суму судового збору; в іншій частині
рішення суду залишити без змін
(а.с.139-142).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 серпня 2013 року о 17:30 год. водій ОСОБА_5,
керуючи автомобілем «Вольво 740» д/н
НОМЕР_1, рухався по пр. Правди в м.
Дніпропетровську з боку вул.
Новоселівської в напрямку пр.
Воронцова в районі е/о 439, у потоці
виїхав на зустрічну смугу руху, в
результаті чого здійснив зіткнення з
автомобілем «Форд Фокус», д/н НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_2, який
рухався у зустрічному напрямку,
внаслідок чого автомобілі отримали
механічні пошкодження, а водій ОСОБА_2
та пасажир ОСОБА_3 - тілесні ушкодження,
чим скоїв адміністративне
правопорушення, передбачене ст. 124
КУпАП. У зв'язку із закінченням строку
притягнення до адміністративної
відповідальності, адміністративне
провадження у відношенні ОСОБА_5 було
закрито (а.с. 43, 49-50).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 застрахована ПрАТ «Страхова
компанія «Провідна» на підставі
страхового полісу № АВ 8860580 від 22 січня
2013 року (а.с.44). ПрАТ «СК «Провідна» було
виплачено ОСОБА_2 страхове
відшкодування у розмірі 50 000 грн. (а. с.44,
45, 46).

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди позивач
ОСОБА_2 зазнав фізичних травм, вартість
його лікування коштувало 505,43 грн., що
підтверджується матеріалами справи (а.
с. 48).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2 та стягуючи 47 422 грн. 43 коп., суд
першої інстанції посилався на ч. 1 ст.
1166, ч.1 ст. 1188 ЦК України і виходив із
того, що позивачу спричинена
матеріальна шкода внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини відповідача ОСОБА_4,
цивільна відповідальність якого була
застрахована, але завдана шкода
перевищує суму страхового ліміту, і
тому для повного відшкодування шкоди з
відповідача на користь позивача ОСОБА_2
підлягає стягненню різниця між сумою
шкоди та сумою страхового
відшкодування.

Вказані висновки суду роблені без
порушення норм матеріального та
процесуального права, оскільки згідно
із ст.. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) зобов'язана сплатити
потерпілому різницю між фактичним
розміром шкоди і страховою виплатою
(страховим відшкодуванням), відповідно
до ч.1, 2 ст.. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування. Збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку із знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до ч.4 ст. 22 ЦК України, на
вимогу особи, якій завдано шкоди, та
відповідно до обставин справи, шкода,
завдана майну, може відшкодовуватись в
натурі (передання речі того ж роду і
тієї ж якості, полагодження
пошкодженої речі, тощо). А згідно із ч.1
ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин
справи суд за вибором потерпілого може
зобов'язати особу, яка завдала шкоди
майну, відшкодувати її в натурі
(передати річ того ж роду і такої ж
якості, полагодити пошкоджену річ тощо)
або відшкодувати завдані збитки. Таким
чином, позивач скористався своїм
правом, уточнивши свої позовні вимоги,
та просив відшкодувати ринкову
вартості автомобіля до ДТП з
урахування сплаченого страхового
відшкодування.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
статтею 30 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» № 1961-IV, який згідно зі статтею
8 ЦК (аналогія закону) може
застосовуватись не лише страховиком, а
й іншими особами, які здійснюють
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, та відповідають за завдану
шкоду. Згідно звіту про проведення
оцінки вартості збитку, спричиненого
власнику автомобіля «Форд Фокус», д/н
НОМЕР_2, № 06/08/13-2 від 06 серпня 2013 року,
вартість матеріального збитку на час
оцінки 06 серпня 2013 року становить 96 917
грн., яка дорівнює ринковій вартості
автомобіля на момент його пошкодження
(а.с. 107-116).

Висновки суду у частині стягнення
моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у
сумі 2000гр. відповідають вимогам ст. 23,
1167 ЦК України і підтверджені
матеріалами справи, оскільки суд
визначив суму нематеріальних втрат,
зазнаних позивачем, зокрема, душевних
страждань внаслідок пошкодження
здоров'я та автомобіля, неможливість
ним користуватись, та зміну звичного
способу життя, - виходячи із засад
розумності та справедливості.

Позивачі рішення суду не оскаржують.

Посилання в апеляційній скарзі на
необхідність зменшення суми
матеріальної шкоди у зв'язку з
урахуванням вини потерпілого (водій
автомобіля «Форд Фокус» рухався на
червоний сигнал світлофора) не може
бути прийнято до уваги, оскільки факт
порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього
руху не підтверджений належними і
допустимими доказами, а посилання на
те, що у рішенні суду не вказано, який
пункт Правил дорожнього руху був
порушений відповідачем, - не являються
підставою для скасування рішення суду,
оскільки із Постанови старшого
слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в
Дніпропетровській області майора
міліції Патлаха Ю.Г. про закриття
кримінального провадження відносно
ОСОБА_4 від 13 серпня 2013 року, вбачається,
що дорожньо-транспортна пригода
сталась внаслідок порушення водієм
автомобіля «Вольво 740» ОСОБА_4 - п. 10.1
Правил дорожнього руху України».
Вказана постанова відповідачем не
оспорювались, як і постанова
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 1 жовтня 2013 року
(а.с.43, 89-90).

Доводи апеляційної скарги щодо
невирішення судом питання про передачу
запасних частин, які підлягають заміні,
відповідачу, - не являються підставою
для скасування чи зміни рішення,
оскільки відповідно до абзацу 2 п.14
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 4 від
01.03.2013 року «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки", ухвалюючи рішення про
стягнення на користь потерпілого
відшкодування вартості майна, що не
може використовуватись за
призначенням, але має певну цінність,
суд з урахуванням принципу
диспозитивності, тобто за заявою
заподіювача шкоди, одночасно повинен
обговорити питання про передачу цього
майна після відшкодування збитків
особі, відповідальній за шкоду.

Із матеріалів справі вбачається, що
відповідач заяву про передачу
пошкоджених деталей у суді 1 інстанції
не робив, тому така заява не може бути
прийнята до уваги в суді апеляційної
інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо
завеликого розміру моральної шкоди, не
можуть бути прийняті апеляційним судом
до уваги, оскільки зводяться до
переоцінки доказів, а згідно із ст. 212
ЦПК України виключне право оцінки
доказів належить суду першої
інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, який у досить повному
обсязі з'ясував права та обов'язки
сторін, обставини справи, дав належну
правову оцінку наданим сторонами
доказам. Неправильного застосування
норм матеріального права або порушень
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення - не встановлено, підстав для
виходу за межі апеляційної скарги - не
вбачається, тому рішення слід залишити
без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України,
апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 28 березня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: