Номер провадження: 22-ц/785/3872/14
Номер справи місцевого суду: 1514/1729/12
Головуючий у першій інстанції Гура А.І.
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» до ОСОБА_2 про виселення
із житлового приміщення (кордону) та за
позовом ОСОБА_2 до державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» про визнання права
користування житловим приміщенням, за
апеляційною скаргою державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» на рішення Кодимського
районного суду Одеської області від 14
лютого 2014 року,

встановила:

У серпні 2012 року державне підприємство
«Кодимське лісове господарство» (далі -
ДП «Кодимське лісове господарство»)
звернулось до суду з позовом про
виселення відповідача із житлового
приміщення (кордону), посилаючись на те,
що 04 травня 2000 року ОСОБА_2 був
прийнятий на роботу лісником обходу № 4
Слобідського лісництва ДП «Кодимське
лісове господарство».

Для проживання, згідно з Положенням про
лісову охорону, на час роботи
відповідачу було надане житлове
приміщення з надвірними спорудами
(кордон) в державному лісовому фонді
(урочище «Слобідське»).

16 липня 2012 року відповідач, згідно
наказу № 160 був звільнений з роботи та
попереджений про виселення із
займаного житла.

Проте, відповідач не звільнив і не
повернув позивачеві належне йому
житлове приміщення (кордон). Зазначене
житлове приміщення з господарськими
спорудами і урочищі «Слобідське»
відноситься до основних засобів.

На підставі наведеного позивач просив
виселити відповідача (позивача) із
займаного житлового приміщення та
стягнути понесені судові витрати.

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зустрічним позовом до
державного підприємства «Кодимське
лісове господарство» про визнання
права користування житловим
приміщенням, посилаючись на те, що 04
травня 2000 року ОСОБА_2 був прийнятий на
роботу лісником обходу № 4 ДП
«Кодимське лісове господарство».

Лісникам на час роботи в лісовій
охороні, згідно Положення про лісову
охорону, затвердженим постановою
Кабінету міністрів України № 97 від 16
вересня 2009 року, надаються в
безкоштовне користування житлові
приміщення з надвірними спорудами в
державному лісовому фонді (кордони).

У 2000 році ОСОБА_2 відповідачем був
наданий кордон в урочищі «Слобідське»,
де він мешкає разом з дружиною, сином,
дочкою по теперішній час.

Наказом директора ДП «Кодимське лісове
господарство» № 160-к від 16 липня 2012 року
ОСОБА_2 звільнено з посади лісника
обходу № 5 Слобідського лісництва у
зв'язку зі скороченням штату
працівників.

З урахуванням зазначеного, позивач
просив визнати за ним право
користування жилим приміщенням -
кордоном з надвірними спорудами в
урочищі «Слобідське» ДП «Кодимське
лісове господарство» в смт. Слобідка,
Кодимського району, та зобов'язати ДП
«Кодимське лісове господарство»
видати ордер на жиле приміщення -
кордон з надвірними спорудами, уклавши
договір найму цього жилого приміщення.

Рішенням Кодимського районного суду
Одеської області від 14 лютого 2014 року в
задоволенні позову державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» було відмовлено в
повному обсязі.

Позов ОСОБА_2 до державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» про визнання права
користування житловим приміщенням
було задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право користування
житловим приміщенням з надвірними
спорудами (кордоном) в урочищі
«Слобідське» державного підприємства
«Кодимське лісове господарство»
Одеської області, зобов'язавши ДП
«Кодимське лісове господарство»
укласти з ОСОБА_2 договір найму цього
житлового приміщення. В решті позову
відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку ДП «Кодимське
лісове господарство». В скарзі з
посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про скасування
судового рішення та ухвалення нового
рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що згідно наказу № 76-к
Кодимського держлісгоспу від 04 травня
2000 року ОСОБА_2 був прийнятий лісником
обходу № 4 Слобідського лісництва з 04
травня 2000 року з окладом згідно
штатного розпису.

Відповідно до Положення про лісову
охорону, на час роботи ОСОБА_2 надане
для проживання кордон в урочищі
«Слобідське», де він проживав разом із
сім'єю.

Згідно наказу № 160-к ДП «Кодимське
лісове господарство» від 16 липня 2012
року ОСОБА_2 звільнений з посади
лісника обходу № 5 Слобідського
лісництва у зв'язку зі скороченням
штату працівників.

Відмовляючи у задоволенні позову ДП
«Кодимське лісове господарство» суд
першої інстанції з посиланням на ст. ст.
124, 125 ЖК України виходив з того, ОСОБА_2
не підлягає виселенню із службового
жилого приміщення, без надання іншого
жилого приміщення, оскільки він
пропрацював на підприємстві, що надало
йому службове жиле приміщення, більш як
десять років.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 районний
суд виходив з того, що оскільки позивач
користується спірним службовим жилим
приміщенням, тому є необхідність
укладення договору найму спірного
жилого приміщення.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

З матеріалів справи вбачається, що
ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 31 жовтня 2012 року,
яка набрала законної сили встановлено,
що будівля кордону у встановленому
законом порядку не віднесено до
житлового фонду та службового житла.
(а.с. 79-80)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, висновок суду першої інстанції
про те, що спірна будівля кордону має
статус службового житла та віднесена
до житлового фонду є помилковим.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що ДП «Кодимське лісове
господарство» заявило позов про
виселення ОСОБА_2 із житлового
приміщення (кордону) на підставі ст. ст.
387, 391 ЦК та 169 ЖК, тобто на
взаємовиключаючі одна одну норму
матеріального права, які мають різни
предмети дослідження при розгляді
справи судом.

Проте, ухвалюючи судове рішення про
відмову позивачу у задоволенні позову
суд першої інстанції в порушенні
диспозитивності цивільного
судочинства (ст. 11 ЦПК) посилався на
статті 124, 125 ЖК України, тобто на норми
матеріального права, яки позивачем не
заявлялись, а тому не уточнивши позовні
вимоги ДП «Кодимське лісове
господарство» не визначився з правовою
нормою яка підлягає застосуванню до
виниклих спірних правовідносин.

За таких обставин вказане судове
рішення є передчасним і його не можна
визнати законним та обґрунтованим.

Суди розглядають цивільні справи
відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України,
тобто в межах заявлених вимог та на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду на
підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову ДП
«Кодимське лісове господарство»
Одеської області та ОСОБА_2 у
задоволені заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» задовольнити частково.

Рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 14 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову державного
підприємства «Кодимське лісове
господарство» до ОСОБА_2 про виселення
із житлового приміщення (кордону)
відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до
державного підприємства «Кодимське
лісове господарство» про визнання
права користування житловим
приміщенням відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець