22-ц/775/379/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Овчиннікова
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого -
суддів - Сороки
Г.П., Ткаченко Т.Б.,
при секретарі -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 13 грудня 2013 року,-

В С Т А Н
О В И Л А :

15 жовтня 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі за текстом ПАТ
КБ «Приватбанк») звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№DOКНRX00360164 від 10.05.2006 року у розмірі 28
609,49 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що 10.05.2006 року між ним
та ОСОБА_3 було укладено даний
кредитний договір, відповідно до умов
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 2064,69 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом. Відповідач своїм підписом
підтвердив свою згоду на те, що
підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
складає між ним та банком договір та
зобов'язався погашати кредит і
сплачувати відсотки за користування
кредитом щомісячними платежами. У
порушення умов кредитного договору та
положень цивільного законодавства
відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав, у
зв'язку з чим станом на 26.09.2013 року має
заборгованість за кредитним договором
в сумі 28 609,49 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 445,81 грн.,
заборгованості за відсотками за
користування кредитом - 8953,53 грн., пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 17371,60 грн. та
штрафів в розмірі 500 грн. і 1338,55 грн. У
зв'язку з тим, що відповідач ухиляється
від виконання своїх зобов'язань і борг
у добровільному порядку не погашає,
просив суд стягнути з нього вказану
заборгованість та судові витрати.

Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 13 грудня 2013 року
в задоволенні позову ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк»
в апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі. При цьому посилається на
необґрунтованість і незаконність
рішення, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про час та місце судового
засідання був повідомлений своєчасно у
встановленому законом порядку, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення судового
виклику до суду. Про причини неявки
суду не повідомив, заяву про
відкладення розгляду справи та
заперечень на апеляційну скаргу не
подав. Тому, з урахуванням положень
ст.305 ЦПК України колегія суддів дійшла
до висновку про можливість розгляду
справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»
Шишелової Н.В., яка доводи апеляційної
скарги підтримала, просила апеляційну
скаргу задовольнити, рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором та
має заборгованість, але позивач
звернувся до суду з позовом за
перебігом строку позовної давності,
про застосування якого просив
відповідач, тому позов визнав
необґрунтованим.

Проте, з такими висновками колегія
суддів погодитись не може.

Відповідно до вимог ст.ст.213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні.

При вирішенні спору суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
не відповідає.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати належних йому процентів.

Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний
договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або декількох
документах.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлено строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно ст.536 ЦК України за користування
чужими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст.610,611,625 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання грошового
зобов'язання. У разі неналежного
виконання зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором.

Згідно ст.549 ЦК України боржник у разі
порушення ним зобов'язань повинен
сплатити кредитору неустойку (штраф,
пеню), розмір якої згідно ст.551 ЦК
України може бути встановлений
договором.

Судом встановлено, що відповідно до
кредитного договору №DOKHRX00360164 від 10
травня 2006 року, укладеного між ПАТ КБ
«Приватбанк» та фізичною особою
ОСОБА_3, банк надав останньому кредит в
сумі 2064,69 грн. на придбання товару
строком на 12 місяців по 10.05.2007 року з
умовами сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 2% у
місяць на суму залишку заборгованості
по кредиту, щомісячної винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 33,04грн. та єдиноразової
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 187,70грн. в обмін
на зобов'язання позичальника по
поверненню кредиту, сплаті відсотків,
винагороди, комісії в оговорені в заяві
та Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам строки (а.с.4-8).

Згідно заяви позичальника відповідач
зобов'язався здійснювати погашення
заборгованості щомісяця шляхом
внесення платежів в період з 5 по 10
число кожного місяця у сумі 228,61грн. на
погашення кредиту, відсотків,
винагороди, комісії та інших витрат
згідно Умов.

Сторони домовились, що згідно п.4.2 Умов
при порушенні позичальником
зобов'язань по погашенню кредиту,
позичальник сплачує відсотки за
користування кредитом у розмірі 11,83% в
місяць від суми залишку непогашеної
заборгованості по кредиту.

Своїм підписом в заяві про надання
кредиту ОСОБА_3 підтвердив, що його
заява разом з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») та Тарифами складає між
ним та Банком кредитно-заставний
договір, а також те, що йому надана
повна інформація щодо умов
кредитування.

Відповідно до п.5.1 Умов надання кредиту
при порушенні позичальником будь-якого
із зобов'язань за кредитним договором
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше
1грн. за кожний день прострочки.

Пунктом 5.3 Умов надання кредиту
визначено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500грн. та
5% від суми заборгованості.

Свої зобов'язання за кредитним
договором позивач виконав та надав
відповідачу кредитні кошти в
обумовленій в договорі сумі.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором належним чином не
виконав.

Згідно розрахунку станом на 11.05.2007 року,
тобто на момент закінчення строку дії
договору, у відповідача перед банком
утворилась заборгованість по кредиту у
розмірі 2064,70грн., по відсоткам за
користування кредитом у розмірі
1246,26грн., по комісії у розмірі 264,32грн.,
сума нарахованої та несплаченої пені
складала 261,83грн.

Останній платіж на погашення
заборгованості за кредитним договором
відповідач вніс 09.04.2012 року в розмірі
700грн.

Станом на 26.09.2013 року у відповідача
перед позивачем утворилась
заборгованість в сумі 28609 гривень 49
копійок, яка не погашена та складається
із заборгованості за кредитом - 445
гривень 81 копійки, заборгованості по
відсоткам за користування кредитом -
8953 гривень 53 копійок, пені за порушення
строків проведення платежів - 17371
гривень 60 копійок, штрафу (фіксована
складова) - 500 гривень, штрафу
(відсоткова складова) - 1338 гривень 55
копійок (а.с.3). Даний розрахунок
проведений відповідно до умов
кредитного договору та не оспорювався
відповідачем, тому правильність
проведення розрахунку у колегії суддів
сумніву не викликає.

З урахуванням наведеного позовні
вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є
обґрунтованими.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлена тривалістю у три
роки.

Згідно ч.1 ст.258 ЦК України для окремих
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність. Позовна
давність тривалістю в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 259 ЦК України передбачено, що
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дій, що
свідчать про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, який минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

Як вбачається зі справи, сторони
домовились про збільшення позовної
давності, визначивши строк нарахування
неустойки в три роки (п.5.4 Умов надання
споживчого кредиту) та передбачили в
п.5.5 Умов термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
договором тривалістю у 5 років. Дані
умови договору відповідачем не
оспорені та недійсними не визнані.

З розрахунку заборгованості та
наданого апеляційному суду витягу з
особового рахунку відповідача (а.с.3,33)
вбачається, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
допускає з червня 2006 року. Разом з тим,
періодично проводив платежі на
погашення заборгованості за кредитним
договором, зокрема в червні, вересні,
жовтні та грудні 2007 року. Останній
платіж на погашення заборгованості за
кредитним договором відповідач провів
09.04.2012 року у розмірі 700грн.

З огляду на викладене та положення
ст.264 ЦК України у зв'язку з вчиненням
таких дій строк позовної давності
перервався.

За таких обставин, з урахуванням умов
кредитного договору щодо збільшення
строку позовної давності, а також того,
що позов до суду пред'явлено 15.10.2013 року,
колегія суддів вважає, що строк
позовної давності для звернення до
суду з вимогами позивачем не пропущено,
а тому позов є обґрунтованим.

Однак, вирішуючи справу, суд першої
інстанції на наведене уваги не звернув
та помилково дійшов до висновку про
відмову в задоволенні позову із-за
пропуску строку позовної давності.
Тому таке рішення суду не може бути
визнане законним та підлягає
скасуванню.

Судом встановлено, що відповідач
порушив свої зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим станом на
26.09.2013 року у нього перед позивачем
утворилась заборгованість в сумі
28609,49грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 445,81грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 8953,53грн., тому
дана заборгованість підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

За весь період прострочки сума
нарахованої та несплаченої пені за
порушення строків проведення платежів
складає 17371,60грн., а в межах річного
строку позовної давності, виходячи з
встановленого договором розміру пені
0,15% від суми заборгованості за кожний
день прострочення (п.5.1 Умов), сума пені
за рік до звернення до суду становить
5075,64грн., що не заперечувалось в
судовому засіданні апеляційного суду
представником позивача. Тому, з
урахуванням заяви відповідача про
застосування строків позовної
давності, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня у
розмірі 5075,64грн.

При зверненні до суду з позовом
відповідно до п.5.3 Умов за порушення
строків платежів більш ніж на 30 днів,
позивачем обґрунтовано нарахований
штраф (фіксована складова) - 500грн.,
штраф (відсоткова складова) - 1338,55грн.
Разом з тим, виходячи з того, що колегія
суддів дійшла до висновку про часткове
задоволення позову про стягнення з
відповідача суми пені, сума
заборгованості за кредитним договором,
яка підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача, складає 14474,98грн.
(445,81грн.+8953,53грн+5075,64грн.). Тому штраф
(відсоткова складова) у розмірі 5% від
суми заборгованості складає 723,75грн.

Таким чином, виходячи з того, що
відповідач належним чином не виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим станом на
26.09.2013 року у нього утворилась
заборгованість за кредитним договором
за кредитом у розмірі 445,81грн., по
відсоткам за користування кредитом у
розмірі 8953,53грн., по пені за порушення
строків проведення платежів у розмірі
5075,64грн., штрафу (фіксована складова) у
розмірі 500грн., штрафу (відсоткова
складова) у розмірі 723,75грн., а всього
заборгованість у розмірі 15698,73грн.
Оскільки строк позовної давності
перервався і позивачем не пропущений,
то дана сума заборгованості підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача, у зв'язку з чим позов підлягає
задоволенню частково.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, у
зв'язку із скасуванням рішення суду
першої інстанції та частковим
задоволенням позову, пропорційно
задоволеним вимогам з відповідача на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору за подачу позову у розмірі
156,98грн. та за подачу апеляційної скарги
78,49грн., а всього 235,47грн.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та в межах
апеляційного оскарження на підставі
доказів наданих сторонами, які
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню як таке, що не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення
позову, у зв'язку з чим апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І
Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 13 грудня 2013 року
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
проживає за адресою: АДРЕСА_1 ІПН -
НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №DOKHRX00360164 від 10
травня 2006 року, що утворилась станом на
26 вересня 2013 року, яка складається із
заборгованості по кредиту у розмірі 445
гривень 81 копійок, заборгованості по
відсоткам за користування кредитом у
розмірі 8953 гривень 53 копійок, пені у
розмірі 5075 гривень 64 копійок, штрафу
(фіксована складова) у розмірі 500
гривень 00 копійок, штрафу (відсоткова
складова) у розмірі 723 гривень 75
копійок, а всього заборгованість на
загальну суму 15698 (п'ятнадцять тисяч
шістсот дев'яносто вісім) гривень 73
копійок, та у відшкодування витрат по
оплаті судового збору 235 гривень 47
копійок.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Песоцька Л.І.

Судді :
Сорока Г.П.

Ткаченко Т.Б.