У Х В А Л А

Іменем України

16 травня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Боднар О.В., Джуги С.Д.

при секретарі: Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 05 листопада 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фірма
«Магістраль ЛТД» до ФОП ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, третя особа - Ужгородська
міська рада про визнання недійсним
договору купівлі-продажу та Державного
акту на право приватної власності на
землю, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржив в апеляційному порядку
заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 05 листопада 2013
року, яким позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фірма «Магістраль
ЛТД» (далі по тексту - ТОВ «Фірма
«Магістраль ЛТД») задоволено. В
апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову. Зокрема зазначає, що суд
неправильно застосував ч.3 ст. 61 ЦПК
України. Вказує, що позивач обрав
неналежний спосіб захисту. Вважає, що
позивач не є суб'єктом прав чи законних
інтересів на предмет спору, а тому в
нього відсутні підстави для звернення
до суду. Звертає увагу на те, що на
момент укладення оспорюваного
договору ОСОБА_2 мав право продавати
земельну ділянку як власник такого
майна. Посилається на те, що згідно ст.
658 ЦК України ОСОБА_3 набув права
власності на дану земельну ділянку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст. 1 ЦПК України завданнями
цивільного судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право
продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Судом встановлено, що за результатами
земельних торгів від 07.10.2010 року, між
Ужгородською міською радою та
переможцем аукціону ФОП ОСОБА_2
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки від 08.10.2010 року №104.
Предметом даного договору була
земельна ділянка
несільськогосподарського призначення
площею 0,09 га, яка знаходиться за
адресою м.Ужгород, вул.
Підградська-Добрянського-Фединця.

16.12.2010 року укладено договір
купівлі-продажу даної земельної
ідялнки, згідно якого ОСОБА_2 продав її
ФОП ОСОБА_3 (а.с.7).

На підставі даного договору ОСОБА_3
виготовив відповідний державний акт на
право приватної власності на земельну
ділянку (а.с.24).

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 28.11.2011 року
задоволено позов ТОВ «Фірма
«Магістраль ЛТД» та визнано недійсними
результати земельних торгів щодо
продажу вищезазначеної земельної
ділянки (а.с.73-76). Постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 26.01.2012 року
дане рішення залишено в силі, а відтак
воно набрало законної сили (а.с.77-79).

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 26.03.2012 року
задоволено позов ТОВ «Фірма
«Магістраль ЛТД». Визнано недійсним
договір купівлі-продажу спірної
земельної ділянки від 08.10.2010 року №104
(а.с.40-43). Вказане рішення також набрало
законної сили (а.с.53, 54).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
договір купівлі-продажу №104 від 08.10.2010
року, на підставі якого ОСОБА_2 являвся
власником спірної земельної ділянки,
визнано судом недійсним, то останній не
мав права відчужувати дану земельну
ділянку ОСОБА_3

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки такий
ґрунтується на нормах матеріального
права та підтверджується відповідними
доказами.

Колегія суддів не може взяти до уваги
посилання апелянта на те, що у позивача
відсутні підстави на звернення до суду,
оскільки вищезазначеними рішеннями
господарських судів встановлена
наявність у позивача законного
інтересу, що дає йому право на захист
такого в судовому порядку (ст. 3 ЦПК
України). Вказані обставини, згідно ч.3
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доведенню, а тому суд правильно
послався на вказану норму у своєму
рішенні і доводи апеляції в цій частині
є безпідставними.

Також не можуть бути взяті до уваги
доводи апеляційної скарги щодо обрання
позивачем неналежного способу захисту
з посиланням на п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та ст. 388 ЦК
України, оскільки позивач не
вважається власником спірного майна, а
тому не вправі пред'являти
віндикаційний позов. Єдиним способом
для позивача захистити свій законний
інтерес щодо земельної ділянки є саме
пред'явлення способу про визнання
недійсним договору-купівлі продажу,
який порушує цей інтерес. Тобто спосіб
судового захисту позивачем обрано
правильно.

Помилковим є і посилання апелянта на
те, що на момент укладення оспорюваного
договору ОСОБА_2 мав право продавати
земельну ділянку як власник такого
майна, так як згідно ст. 236 ЦК України
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.
Таким чином. Зважаючи на рішення
господарського суду Закарпатської
області від 26.03.2012 року, на момент
укладення оспорюваного правочину
ОСОБА_2 не вважався власником
відчужуваної земельної ділянки.

Тобто висновок суду про те. що ОСОБА_2 не
мав права відчужувати спірну земельну
ділянку ОСОБА_3, внаслідок чого
оспорюваний договір купівлі-продажу
суперечить ст. 658 ЦК України та підлягає
визнанню недійсним є правильним.

Що стосується посилання апелянта на
друге речення ст. 658 ЦК України колегія
суддів констатує наступне.

Згідно даної норми якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Тобто, ОСОБА_3 може вважатися таким, що
набув право власності на спірну
земельну ділянку лише в тому випадку,
якщо власник - Ужгородська міська рада
(а не ОСОБА_2 як про це вказано в
апеляційній скарзі) не матиме права
вимагати її повернення.

Разом з тим, зважаючи на рішення
господарського суду Закарпатської
області від 26.03.2012 року, Ужгородська
міська рада має право вимагати
повернення їй спірної земельної
ділянки на підставі ч.1 ст. 216 ЦПК
України.

Вказане є підставою для відхилення
даних доводів апеляційної скарги.

За таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 05 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді