АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 04 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Київської міської ради про
визнання права власності на 1/2 частину
квартири за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Київської міської
ради, в якому просила визнати за нею
право власності на Ѕ частину квартири
№ 74 за адресою: м. Київ, вул.
Феодосійська в порядку набувальної
давності.

В обґрунтування позову зазначала, що
спірна частина квартири належала її
тітці, ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
та заповіту не склала. Власником іншої
частини квартири є вона. Вона як до
смерті тітки, так і після смерті
проживає у цій квартирі та відкрито
користується нею, в тому числі і
частиною квартири, яка належала тітці.

Справа № 22-ц-796/7261/2014
Головуючий у суді першої інстанції:
Шевченко Т.М.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04.04.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що відповідно до
законодавства, чинного на час смерті
тітки вона не мала права на спадкування
після її смерті, але інших спадкоємців
не було і Ѕ частину кварири, що належала
тітці як безхазяйне майно на облік
взято не було, а вона добросовісно
користується цим майном більше 16 років.

Сторони в судове засідання не
з`явилися, про день та час розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку, причини неявки не
повідомили, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у їх відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
двокімнатна квартира АДРЕСА_1 належала
на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних долях на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 23.10.1996
року.

Згідно зі свідоцтвом про смерть
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, заповіту
не залишила.

Після смерті ОСОБА_2 позивач
продовжувала проживати у
вищезазначеній квартирі та проживає в
ній на час розгляду справи.

Згідно з довідкою № 1428 від 16.11.2012 року,
виданою КП «ЖЕО-110 Голосіївського
району» у спірній квартирі
зареєстровані позивач, її чоловік
ОСОБА_5, мати чоловіка - ОСОБА_6, донька
ОСОБА_7 та онук ОСОБА_8

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив, з того, що
позивач є співвласником оспорюваної
квартири та знає про те, що незаконно
володіє чужим майном після смерті
тітки ОСОБА_2, а відтак не є
добросовісним володільцем чужого
майна.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам та нормам
матеріального і процесуального права.

Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном,
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'ятнадцяти років,
набуває право власності на це майно
(набувальна давність), якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 9
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 555 ЦК, яка діяла
на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_2, якщо у спадкодавця немає
спадкоємців ні за законом, ні за
заповітом, спадкове майно за правом
спадкоємства переходить до держави.

Позивач не заперечує, що була обізнана
про те, що не мала права на спадкове
майно, оскільки за законом вона не була
спадкоємцем після смерті ОСОБА_2, а
заповіт остання не складала.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильних висновків про те, що
заволодіння чужим майном не було
добросовісним. Позивач знала про
відсутність у неї підстав для набуття
права власності на Ѕ частину квартири,
власником якої була спадкодавця.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 04 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді