інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/3012/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Поліщука М.А.

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах
дітей Броварської міської ради
Київської області, про визначення
порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року позивач
звернувся з вказаним позовом до суду
першої інстанції посилаючись на те, що
з 16 вересня 2000 року по 25 лютого 2011 року
вони з відповідачем ОСОБА_1 перебували
в шлюбі.

Сторони мають спільну доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка відповідно до рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 1 червня 2011 року
та рішення Апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2011 року проживає
з батьком - позивачем у справі.

Рішенням Апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2011 року визнано
за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за
кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вказана квартира має дві житлові
кімнати площею 24,8 кв.м., та 14,6 кв.м,
коридор 8,2 кв.м., кухню 10,5 кв.м., ванну 4,0
кв.м.,туалет 1,1 кв.м. У кімнаті 24,8 кв.м. є
балкон 1,6 кв.м, з кухні є вихід на інший
балкон площею 1,7 кв.м.

Оскільки вказану квартиру не може бути
розділено в натурі, а необхідність у
користуванні вказаним житлом має
позивач з донькою та бажає провести
ремонт у виділеній їм кімнаті, позивач
просить визначити порядок
користування між сторонами вказаною
квартирою та виділити йому з дочкою у
користування кімнату площею 24,8 кв.м та
балкон 1,6 кв.м, а відповідачу - кімнату
14,6 кв.м та балкон 1,7 кв.м., інші
приміщення залишити у спільному
користуванні сторін.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17 березня 2014
року позов задоволено.

Встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши у
користування ОСОБА_2 з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_3 кімнату площею 24,8 кв.м. і
балкон 1,6 кв.м., та у користування ОСОБА_1
- кімнату площею14,6 кв.м і балкон 1,7 кв.м.

Місця загального користування - кухню
10,5 кв.м, ванну кімнату 4 кв.м, туалет 1,6
кв.м, коридор 8,2 кв.м. залишити у
спільному користуванні сторін.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
відповідач подала апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає,
що суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення вийшов за межі
заявлених позовних вимог, оскільки в
позові не заявлялись вимоги щодо
доньки. Крім того позивачем не надано
доказів на підтвердження того, які
права дитини були порушені.

Також суд не надав оцінку тим фактам, що
донька навчається в м. Києві та
проживає разом з позивачем за адресою:
АДРЕСА_2 протягом трьох років, а тому
позивач не потребує виділенні в
користування кімнати.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі відповідач просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Апеляційного суду Київської
області від 16 вересня 2011 року визнано
за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за
кожним на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Також рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 1 червня 2011 року, частково залишеним
без змін рішенням Апеляційного суду
Київської області від 16 вересня 2011
року, визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, із її
батьком ОСОБА_2.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін вбачається, що
спірна квартира АДРЕСА_1 має загальну
площу 63,2 кв.м., та житлову: 39,4 кв.м.,
складається з двох житлових кімнат:
площею 24,8 кв.м., та 14,6 кв.м, коридору 8,2
кв.м., кухні 10,5 кв.м., ванної 4,0
кв.м.,туалету 1,1 кв.м. У кімнаті 24,8 кв.м. є
балкон 1,6 кв.м, з кухні є вихід на інший
балкон площею 1,7 кв.м.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач проживає спільно з донькою, яка
перебуває на його утриманні, а тому
визначаючи порядок користування
спірною квартирою суд врахував
інтереси неповнолітньої доньки сторін.

Колегія суддів погоджується із
висновками суду першої інстанції про
задоволення позову, виходячи з
наступного.

За змістом ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до положень ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Також ст. 59 СК України визначено, що при
розпорядженні своїм майном, дружина та
чоловік зобов'язані враховувати
інтереси дитини, інших членів сім'ї, які
мають право користування ним.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач для уникнення спірних питань з
відповідачем, звернувся до суду з
позовом про визначення порядку
користування спільною квартирою
сторін, оскільки позивач має намір
зробити ремонт у квартирі та проживати
у ній спільно із донькою.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що проживання позивача із
донькою в м.Києві свідчить про
надуманість позову, є помилковими
виходячи із того, що позивач є
співвласником квартири, а тому не може
бути обмежений у праві на користування
своєю власністю. Проживання позивача
за іншою адресою не позбавляє його
права на виділення йому у користування
однієї кімнати у квартирі,
співвласником якої він є.

Судова колегія також не може
погодитись із доводами відповідача в
тій частині, що встановленням такого
порядку користування квартирою
порушуються її права, оскільки
позивачу виділяється більша за площею
кімната, хоча їх частки у праві
власності є рівними. Судова колегія
погоджується із висновками суду в тій
частині, що враховуючи неприязні
відносини сторін, спільне користування
квартирою без встановлення порядку
користування нею неможливе. Внаслідок
відсутності такого порядку
користування в більшій мірі
порушуються права обох сторін та їх
малолітньої дочки на користування
квартирою.

Та обставина, що відповідач має
окремий рахунок і сплачує комунальні
платежі за половину квартири також не
може бути підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки квартира
не поділена в натурі і розмір оплати в
подальшому може бути змінений в
залежності від площі, яку займають
сторони.

Разом із тим, судова колегія заходить
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги про те, що суд вийшов за межі
позовних вимог, оскільки в
резолютивній частині рішення суду
зазначив, що кімната площею 24,8 кв.м. і
балкон площе.1,6 кв.м. виділяються у
користування ОСОБА_2 з неповнолітньою
дочкою. Позивач у своєму позові просив
виділити йому особисто як
співвласнику квартири вказану кімнату
у користування, однак при цьому просив
врахувати також інтереси малолітньої
дочки, яка також має право на
користування квартирою. Тобто, та
обставина, що разом із позивачем в
кімнаті буде проживати його дочка,
мала бути зазначена судом лише у
мотивувальній частині як
обґрунтування для виділення більшої
за площею кімнати, але зазначення цієї
обставини в резолютивній частині є
зайвим, а тому підлягає виключенню.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції підлягає зміні
шляхом виключення із резолютивної
частини словосполучення «з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_3». В іншій
частині рішення не підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 17 березня 2014
року змінити, виключивши із абзацу
другого резолютивної частини рішення
словосполучення «з неповнолітньою
дочкою ОСОБА_3».

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: