Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова м.В.
Справа № 428/7360/13
Провадження № 22ц/782/5660/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів
Лісіциної А.І., Фарятьєва С.О.

при секретарі
Щуровій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітітель»

на рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сітітель» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И
Л А :

У вересні 2013 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом,
в якому просила поновити її на посаді
завідуючого господарством готелю
«Центральний»; стягнути з ТОВ
«Сітітель» на її користь за час
вимушеного прогулу 592,62 грн.; стягнути з
останнього у якості відшкодування
моральної шкоди 10000 грн. та судові
витрати покласти на відповідача.
Підставами позову зазначала те, що
Наказом ТОВ «Сітітель» № 29-к від 19.08.2013
року її було звільнено на підставі п. 1
ст. 40 КЗпП України у зв'язку із
скороченням штату. Вважає, що жодних
змін в організації готелю «Центральний
не відбулося, і причин для звільнення
не існувало, тому звільнення є
незаконним. Про попереднє звільнення
її ніхто не попереджав, а також не було
запропоновано іншу роботу.

Оскаржуваним рішенням суду
першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково: поновлено ОСОБА_2
на посаді завідуючого господарством
готелю «Центральний» ТОВ «Сітітель»;
стягнуто з ТОВ «Сітітель» на користь
ОСОБА_2 середню заробітну плату за час
вимушеного прогулу у розмірі 2092,91 грн.;
стягнуто з ТОВ «Сітітель» на користь
ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 1000 грн.;
в іншій частині позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено; стягнуто з ТОВ «Сітітель»
на користь держави судовий збір у
розмірі 344 грн.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ТОВ «Сітітель» про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди
відмовити в повному обсязі, оскільки
судом порушені норми матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення
суд у числі інших вирішує також
питання, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1,ч. 3
ст. 303 ЦПК України під час розгляду
справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, але апеляційний суд
не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Згідно з ст.0 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на

які вона посилається.

Як вбачається з
матеріалів справи, спірні
правовідносини виникли між сторонами з
приводу звільнення позивачки, тому до
них підлягають застосуванню норми
Кодексу законів про працю України.

Так, відповідно до ст. 36
КЗпП України підставами припинення
трудового договору є, зокрема,
розірвання трудового договору з
ініціативи працівника (статті 38, 39), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу (статті 40, 41)
або на вимогу профспілкового чи іншого
уповноваженого на представництво
трудовим колективом органу (стаття 45);
переведення працівника, за його згодою,
на інше підприємство, в установу,
організацію або перехід на виборну
посаду; відмова працівника від
переведення на роботу в іншу
місцевість разом з підприємством,
установою, організацією, а також
відмова від продовження роботи у
зв'язку із зміною істотних умов праці.

Зміна підпорядкованості
підприємства, установи, організації не
припиняє дії трудового договору. У разі
зміни власника підприємства, а також у
разі його реорганізації (злиття,
приєднання, поділу, виділення,
перетворення) дія трудового договору
працівника продовжується. Припинення
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
можливе лише у разі скорочення
чисельності або штату працівників
(пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч. 2 ст. 40
КЗпП України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно з абзацами другим
та восьмим частини першої статті 43-1
зазначеного Кодексу розірвання
трудового договору з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
без згоди виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника)
допускається у випадках: ліквідації
підприємства, установи, організації;
звільнення керівника підприємства,
установи, організації (філіалу,
представництва, відділення та іншого
відокремленого підрозділу), його
заступників, головного бухгалтера
підприємства, установи, організації,
його заступників, а також службових
осіб митних органів, державних
податкових інспекцій, яким присвоєно
персональні звання, і службових осіб
державної контрольно-ревізійної
служби та органів державного контролю
за цінами; керівних працівників, які
обираються, затверджуються або
призначаються на посади державними
органами, органами місцевого та
регіонального самоврядування, а також
громадськими організаціями та іншими
об'єднаннями громадян.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП
України про наступне вивільнення
працівників персонально попереджають
не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 12.04.2012 року ОСОБА_2 працювала у готелі
«Центральний» на посаді завідуючого
господарством, про що свідчить копія
трудової книжки /а.с. 3/.

Відповідно до копії наказу № 20К від
05.06.2013 року про заходи, пов'язані із
скороченням штату, з метою скорочення
штату підприємства для збереження
стабільності роботи та недопущення
шкоди, у зв'язку зі зміною в організації
праці, на виконання наказу про зміни в
штатному розкладі ТОВ «Сітітель», а
також у зв'язку із відсутністю інших
вакантних місць на підприємстві,
наказано керуючому готелю
«Центральний» /Чумак А.І./ особисто
попередити ОСОБА_2 /завгоспа/ про
наступне її звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату
з 05.08.2013 року; роз'яснено вказаним
працівникам порядок та умови
звільнення, передбачені діючим
законодавством; надати у встановлений
строк відомості до служби зайнятості
населення про наступне звільнення
працівника ТОВ «Сітітель».

Від підпису вказаного наказу
позивачка, будучи ознайомленою з ним,
відмовилася у присутності двох
свідків, про що свідчить запис у наказі
/а.с. 6/.

Також 05.06.2013 року працівниками готелю
було складено акт /а.с. 22/.

З урахуванням викладеного суд дійшов
правильного висновку, що відповідачем
при звільненні ОСОБА_2 на підставі п. 1 ч.
1 ст. 40 КЗпП України було виконано
вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо
попередження позивача про звільнення
не пізніше ніж за два місяці.

Рішенням суду першої інстанції також
встановлено факт відсутності
вакантних посад готелі «Центральний»
ТОВ «Сітітель».

В цій частині рішення ніким не
оскаржується.

Задовольняючи позовні вимоги про
поновлення ОСОБА_2 на роботі, суд першої
інстанції вважав доведеним порушення
відповідачем встановленого порядку,
передбаченого ст. 49-2 КЗпП України, з
огляду на те, що позивачу не було
запропоновано іншу роботу на тому ж
підприємстві, а саме - у ТОВ «Сітітель»,
до складу якого входив готель
«Центральний» як структурний
підрозділ.

Проте, такий висновок не ґрунтується на
вимогах закону та матеріалах справи.

Так, матеріалами справи підтверджено,
що до складу ТОВ «Сітітель» крім готелю
«Центральний» також входять такі
структурні підрозділі як готель
«Антрацит» - 10 штатних одиниць, готель
«Красний Луч» - 11 штатних одиниць,
готель м. Сєвєродонецьк» - 15 штатних
одиниць, а також адміністрація м.
Луганськ - 7 одиниць /а.с. 20/.

Згідно штатного розкладу та відомостей
про наявність /відсутність/ як у
вказаних структурних підрозділах, так
і в готелі «Центральний» /м.
Сєвєродонецьк Луганської області/
станом на час попередження позивача
про наступне вивільнення і до часу її
звільнення були відсутні вакантні
посади, будь-якого руху кадрів не
спостерігалося.

Суд першої інстанції не звернув уваги
на зазначення про це в наказі № 20-к від
05.06.2013 року, не перевірив цих заперечень
відповідача, які фактично є доводами
апеляційної скарги, та дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість позовних вимог з
підстав порушення порядку,
передбаченого ст. 49-2 КЗпП України.

Відповідно до п. 19 Постанови
пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів, розглядаючи
трудові спори, пов'язані із звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані понад з іншими з'ясувати
зокрема, що власник або уповноважений
ним орган не мав можливості перевести
працівника з його згоди на іншу роботу
на тому ж підприємстві, установі,
організації.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3/ невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4/ порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сітітель»
задовольнити.

Рішення Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 28
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сітітель» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: