№2/336/193/2014
Пр. №336/9072/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.
Запоріжжя у складі: головуючого судді
Артемової Л.Г., при секретарі Бутенко
О.В., за участі учасників процесу,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Запорізька міська рада, про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернувшись до суду 22 жовтня
2013 року, просить суд встановити порядок
користування земельною ділянкою, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши їй у користування земельну
ділянку розміром 384 кв.м. в межах
зазначених у схемі - плані розподілу,
підписаному 14.12.2009 року. Крім того,
просить визнати за нею право на
приватизацію цієї земельної ділянки
без погодження її меж із відповідачами
та дозволити її подальше здійснення. На
обґрунтування позову пояснила, що
28.04.2005 року придбала у власність 12
частину житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
розташована на земельній ділянці
розміром 384 кв.м. із відповідною
частиною надвірних споруд за договором
купівлі - продажу. У 2009 році позивачка
подала до Запорізької міської ради
документи на приватизацію земельної
ділянки, перед тим погодивши із
співвласниками межі
землекористування. Проте, у 2013 році
відповідачка звернулася до районної
адміністрації із заявою про самовільне
встановлення членами родини позивачки
сараю. За завою була проведена
перевірка та складений акт обстеження
земельної ділянки, яким було
рекомендовано звернутися до суду з
питань погодження меж земельної
ділянки.

В судовому засіданні відповідачка
наполягала на задоволенні позову, при
цьому надала пояснення, зауваживши, що
відповідачки своїми подальшими діями
можуть перешкодити у приватизації
земельної ділянки, і тому просить суд
дозволити приватизацію без погодження
із відповідачкою.

Відповідачка у судовому засіданні
проти задоволення позову заперечувала,
пояснила, що відповідачка побудувала
самовільні споруди, незаконно
збільшила земельну ділянку, самовільні
споруди заважають відповідача у
користуванні власністю.

Третя особа - Запорізька міська рада,
яка була залучена у справу у якості
третьої особи, повідомлена про час та
місце розгляду справи свого
представника у судове засідання не
направила і тому суд ухвалив
розглядати справу без участі
представника третьої особи.

Всебічно вивчивши обставини справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу та їхніх представників,
дослідивши надані письмові докази у
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов, не підлягає задоволенню на
підставі встановлених фактичних
обставин справи та відповідних їм
правовідносин.

Судом встановлено, що 28 квітня 2005 року
ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 у приватну
власність 1/2 частину житлового будинку
з відповідною частиною побутових і
господарських будівель та споруд, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 384 кв.м. На земельній ділянці
розташовано: житловий будинок «А»,
житловою площею 38,6 кв.м., сарай «Б,Г»,
душ «В», паркани №1,3, водопровід №2,
замощення №1, Що випливає з договору
купівлі - продажу, укладеного 28,04.2005
року та посвідчений приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстрованого у реєстрі за номером
370.

25.11.2009 року позивачка підписала акт
узгодження меж земельної ділянки
площею 384 кв.м. що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 із сумісними
землекористувачами, отримавши дозвіл
на виготовлення документації із
землеустрою щодо встановлення меж
земельної ділянки в натурі на
місцевості. Технічна документація
виготовлена лише у березні 2014 року,
тобто вже після звернення позивачки до
суду із зазначеним позовом. Згідно
технічної документації площа
земельної ділянки складає 0,0391 га.,
тобто 391 кв.м., що не відповідає розміру
земельної ділянки, яка була закріплена
договором купівлі - продажу.

Крім того згідно акту обстеження
земельної ділянки від 25.09.2013 року, який
був складений у результаті розгляду
звернення ОСОБА_2 про порушення ОСОБА_1
правил землекористування, у сторін по
справі вже після позитивного та
безспірного підписання акту
узгодження меж земельних ділянок,
виник спір щодо землекористування. Цим
актом встановлено, що земельна ділянка
не розділена, межі землекористування
не встановлені, ОСОБА_1 побудовано
паркан на земельній ділянці загального
користування, та продовжено паркан на
міську територію без дозволу. Цим актом
ОСОБА_1 рекомендовано негайно
звільнити землі загального
користування та землі міста.

Позивач посилається на норми
Земельного Кодексу України, які
врегульовують обов'язки співвласників
дотримуватися правил добросусідства,
за логікою позивачки, її право порушено
тим, що саме відповідачки можуть у
майбутньому не погодити межі
землекористування, чим перешкодити
приватизації земельної ділянки.

Проте з матеріалів справи вбачається,
що відповідачі у свій час, у 2009 році,
добровільно погодили межі
землекористування. У подальшому,
позивачка самовільно, без відповідного
дозволу, збільшила розмір своєї
земельної ділянки за рахунок земель
міста, що на цей час може бути
перешкодою у передачі у власність
земельної ділянки, утім, припущення не
можуть бути підставою для
постановлення судового рішення.

Відповідачка не заперечує проти права
позивачки на приватизацію земельної
ділянки, проте, правомірно вимагає
поваги до правил добросусідства від
неї та дотримання Державних
будівельних норм, порушення яких
встановлено при обстеженні земельної
ділянки.

Суд при розгляді справи виходить з норм
ч. 1 ст. 3 ЦПК України, якою закріплено
право на судовий захист у разі
порушення або невизнання прав осіб.
Встановивши правовідносини, суд
встановив, що позивається з метою
убезпечити порушення свого права на
майбутнє.

У відповідності до змісту ст. 118 ЗК
України, громадянин, який зацікавлений
у приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідного органу
виконавчої влади, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до своїх повноважень,
визначених ст. 122 ЗК України, відтак
повноваження передачі земельних
ділянок належать відповідним органам
владних повноважень і не є
компетенцією суду.

Не оспорюється та визнається
сторонами, що до позивачки у
відповідності до вимог ст. 120 ЗК України
від попереднього власника частини
будинку перейшло право користування
земельною ділянкою саме тою площею, що
зазначена у договорі купівлі - продажу.

Згідно технічної документації, площа
земельної ділянки на місцевості (в
натурі) більша ніж та, що зазначена у
договорі.

Спір між користувачами земельних
ділянок у суді не може бути вирішений
без відповідної експертизи, яка є
єдиним засобом доказування у спорі про
межі земельних ділянок. Сторонам у
відповідності до правил ст. 10 ЦПК
України, роз'яснений їх обов'язок
доказування та спосіб, яким вони можуть
скористатися для його належної
реалізації, проте вони не скористалися
ним і не довели належними доказами
обставини, які впливають на порядок
землекористування.

Ставлячи питання про дозвіл на
приватизацію без відповідного дозволу
власників суміжних ділянок позивачка
зазіхає на право Запорізької міської
ради, яка є власником сумісних
земельних ділянок, оскільки позивачка
захопила саме землі міста, а не землю,
якою користується відповідачка, що
неприпустимо, оскільки у відповідності
до правил ст. 88 ЗК України користування
земельною ділянкою здійснюється за
згодою усіх співвласників.

Системний аналіз вищезазначених норм
дає змогу зробити висновок про те, що
позивачка не довела вимогу про
встановлення порядку користування
ділянкою, а спір про надання права на
приватизацію без дозволу відповідачки
відсутній.

Керуючись, ст. ст. 88,118,120,122,158 ЗК
України, ст. ст. 10-11, 57-61, 88, 208-209, 212, 214-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
шляхом подання через Шевченківський
районний суд м.Запоріжжя протягом
десяти днів після проголошення рішення
суду апеляційної скарги.

Суддя
Л.Г. Артемова