Справа № 461/7332/13
Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/2832/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, її
представника ОСОБА_4, представника
відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та
його адвоката ОСОБА_5 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
25 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про
визнання особи такою, яка втратила
право користування житловим
приміщенням та позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_7 звернулись в суд з
позовом до ОСОБА_6 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням. Просили визнати
ОСОБА_6 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням.
Просив зобов'язати відповідачів не
чинити перешкод в користуванні
квартирою АДРЕСА_1 та вселити його у це
приміщення.

Ухвалою Галицького районного
суду м. Львова від 19 липня 2013 року
вказані позови об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Галицького районного
суду м. Львова від 25 лютого 2014 року
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 задоволено
повністю. Визнано ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням у АДРЕСА_1.

У задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено за безпідставністю вимог.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6 та
його адвокат ОСОБА_5 Вважають рішення
незаконним та необґрунтованим,
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
матеріалам справи.

Просять рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 відмовити
та задоволити позов ОСОБА_6

В апеляційних скаргах, які є
аналогічні за змістом зазначають, що
суд не застосував закон, який необхідно
було застосувати, зокрема ст. 71 ЖК
України, яка передбачає, що за особами,
які тимчасово перебувають за кордоном,
зберігається житлове приміщення.
Позивачі не заперечували того факту, що
ОСОБА_6 тимчасово перебуває в Італії на
заробітках і в матеріалах справи
наявні докази того, що ОСОБА_6 надано
дозвіл на перебування в Італії, який
обмежений по часових рамках. Не
врахував квитанції переказу коштів з
Італії до України з метою витрат по
оплаті за житло та вказує, що іншого
постійного місця проживання немає. Не
враховано поважну причину відсутності
особи за місцем постійного проживання,
яким є спірна квартира у користуванні
якої при приїзді ОСОБА_6 позивачі по
первісному позову чинять перешкоди.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції апелянт ОСОБА_5 доводи
апеляційних скарг підтримала.

Присутні позивачі та їх
представник заперечила проти
апеляційної скарги, просять рішення
районного суду залишити без змін,
апеляційні скарги без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення
суду першої інстанції таким вимогам не
відповідає.

Матеріалами справи встановлено,
що квартира АДРЕСА_1 складається з двох
житлових кімнат, кухні, з комунальними
вигодами та знаходиться у державній
власності. Загальною площею 57, 2 м кв ,
житлова 42,6 м кв.

Довідкою з місця проживання про
склад сім»ї і прописки №627, виданої
24.03.2011 року ЛКП «Каменяр-Центр»
встановлено, що основним
квартиронаймачем АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 В
квартирі також зареєстровані ОСОБА_3
/дружина/, її син та ОСОБА_6 та ОСОБА_7
/а.с.4/.

Актами, складеними комісією ЛКП
«Каменяр Центр» 24.03.2011 року, 28.04.2011 року,
24.10.2011 року встановлено, що ОСОБА_6, який
є зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 не
проживає з 1997 року /в одному акті/ з 2002
року у двох інших актах та по даний час
проживає за кордоном.

З наданої ОСОБА_9 копії контракту,
укладеного між ним та роботодавцем -
громадянином Італії вбачається, що в
період з 31.05.2005 року по 31.05.2010 року він
перебував на роботі по найму вдома. Дію
контракту продовжено до 19.04.2020 року.
09.11.2011 року Єдиною Службою Еміграції-53
ОСОБА_9 видано свідоцтво про присвоєння
номера фіскального коду та внесено до
податкового реєстру.

Звертаючись з позовом, позивачі
посилався на ст. ст. 71 та 72 ЖК України,
якими також керувався суд при
вирішенні спору.

Однак з висновками суду погодитись не
можна, оскільки вони зроблені у
порушення норм матеріального права.

Відповідно до ч.1ст.71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім»ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, виходячи з аналізу
зазначених правових норм, наймача може
бути визнаний таким, що втратив право
користування жилим приміщенням з
підстав відсутності понад шість
місяців у цьому жилому приміщенні до
часу звернення з позовом, якщо він був
відсутній протягом цього строку підряд
без поважних причин і саме ці факти
повинні бути встановлені судом при
вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214
ЦПК України.

Згідно положень ст.ст.57, 64 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.10, 11 постанови «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12.04.1985 року № 2 У справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

Отже перелік причин відсутності
наймача або членів сім»ї у житловому
приміщенні понад встановлені законом
строки, які можуть бути визнані судом
поважними не є вичерпним.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7,
суд мотивував своє рішення
встановленням факту відсутності
відповідача ОСОБА_6 у спірному
приміщенні понад встановлені законом
строки, про що навів достатньо
доказів, які надані позивачами. Однак
і сам відповідач не заперечив факту
відсутності у квартирі тривалий час. В
заяві до суду про перегляд заочного
рішення зазначав про відсутність
постійного місця проживання за
кордоном та перебування там на
заробітках, в зв»язку із запереченням
позивачів пустити у квартиру -
проживання у друзів. В поясненнях на
позов ОСОБА_7 вказав про виникнення між
ним та матір»ю тривалий час неприязних
стосунків, що вважає причиною подачі
нею позову про визнання його
втратившим право на житло.

Виходячи із змісту рішення, в такому
відсутнє обгрунтування висновків суду
про відсутність поважної причини не
проживання відповідача у спірній
квартирі тривалий час.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що будучи зареєстрованим
у спірній квартирі на час набуття
права на користування сторонами у
справі, ОСОБА_6 виписано по причині
призову до лав Радянської Армії. В
подальшому в 2001 році його реєстрація у
кватирі мала місце з дотримання
встановленого порядку за згодою інших
осіб, що підтвердила в судовому
засіданні позивач ОСОБА_3 і
підтверджено довідкою ЛКП. / а.с. 4/.

Виходячи із змісту позовної заяви
позивачів - не проживання відповідача
у спірній квартирі мало місце по
причині виїзду за кордон. Позивачі не
заперечили, що перебування за кордоном
ОСОБА_6 є з метою заробітку.

Не встановлено наявність у ОСОБА_6
іншого місця проживання, що в судовому
засіданні не заперечили позивачі.
Немає даних про наявність постійного
місця проживання ОСОБА_9 як в Україні
так і за її межами.

Позивач ОСОБА_3 / мати ОСОБА_6/ визнала
наявність між нею та сином протягом
тривалого часу поганих стосунків, які
не налагодились і по даний час, що
впливає на заперечення її сім»ї проти
спільного проживання з відповідачем у
кватирі, а отже таким чином
підтвердила чинення перешкод ОСОБА_6 у
користуванні спірним житлом, в зв»язку
з чим мало місце його звернення до суду
про вселення та усунення перешкод у
користуванні квартирою.

За даними долученого до справи копії
виписки з Єдиної Служби Еміграції в м.
Рим / Італія/ - ОСОБА_6 має тимчасову
роботу, дані про наявність постійного
місця проживання немає. / а.с. 77/. Такий
документ свідчить лише про
легалізацію тимчасового перебування
особи на території іноземної держави і
не свідчить про наявність у нього
постійного житла.

При вирішенні справи, колегія суддів
враховує, що відповідно до Конституції
України - громадяни мають право на
житло. Вказана норма регламентована ст.
1 ЖК України. Таке право відповідача за
первісним позовом порушено та підлягає
захисту у судовому порядку у спосіб
передбачений законом.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що у суду першої
інстанції не було достатніх доказів
для визнання позову ОСОБА_3
обгрунтованим і його задоволення.

Оскільки ОСОБА_3 не заперечила
факту існування між сторонами
неприязних стосунків та позивачі за
первісним позовом заперечують проти
проживання ОСОБА_6 у спірній квартирі -
колегія суддів вважає, що такі
пояснення свідчать про наявність
перешкод ОСОБА_6 у користуванні
спірною квартирою, а тому є підстави
для їх усунення в судовому порядку та
вселення особи у спірну житло із
зобов»язанням ОСОБА_3 не чинити
перешкод у користуванні цим житлом.

За таких обставин, колегія суддів
знаходить апеляційні скарги
обгрунтованими, тому рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням у
справі нового рішення про відмову у
позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 та
задоволення позову ОСОБА_9

Керуючись ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,п.3 ч.1 ст.
309,313,ч.2 ст. 314 ,316, 317 ЦПК колегія суддів

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та
його представника - адвоката ОСОБА_5
задовольнити.

Рішення Галицького районного
суду м. Львова від 25 лютого 2014 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення, яким у позові ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи
такою, яка втратила право користування
житловим приміщенням відмовити.

Позов ОСОБА_6 задовольнити. Вселити
ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 та
зобов»язати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 не
чинити перешкод ОСОБА_6 у користуванні
цим житлом.

Стягнути на користь ОСОБА_6
судові витрати по сплаті судового
збору з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7 по 38
гривен 23 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної
сили з моменту її проголошення, може
бути оскарженим у касаційному порядку
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили .

Головуючий

Судді