Справа №2/714/133/14, 714/288/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"19" травня 2014 р. Герцаївський
районний суд Чернівецької області в
головуючого-судді: Костишин
при секретарі: Конецькій Д.Г.
за участі: представника позивачки
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 про визнання права власності на
нерухоме майно в порядку спадкування, -
Позивачка звернулась до суду із
позовом до відповідачів з вимогою про
визнання за нею в порядку спадкування
права власності на житловий будинок з
господарськими спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1. Свої вимоги
мотивувала тим, що вказаний житловий
будинок було побудовано в 1961-1962 роках
її батьками ОСОБА_7 та ОСОБА_8
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_8, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_7,
залишивши після смерті заповіт, яким
все своє майно заповів їй, ОСОБА_2 Після
смерті батьків відкрилася спадщина на
все їх майно, в тому числі й на
вищевказане нерухоме майно. Через те,
що спадкодавцями не було отримано за
життя свідоцтво про право власності на
вищевказане нерухоме майно, вона не
може оформити на себе спадщину.
В судовому засіданні представник
позивачки підтримав позовні вимоги
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві та просив їх
Відповідачі у судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи. Зі згоди представника
позивачки, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК
України, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Суд, вислухавши пояснення представника
позивачки, дослідивши письмові
матеріали по справі, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
виходячи з наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається і
це встановлено судом, що по АДРЕСА_1
розташоване домоволодіння, яке
складається з житлового будинку та
господарських споруд.

Згідно даних погосподарської книги
Байраківської сільської ради
Герцаївського району, житловий будинок
з господарськими спорудами який
розташований по АДРЕСА_1
зареєстрований у сільській раді за
ОСОБА_7 з 1961 року.

Судом встановлено, що вказаний
житловий будинок у встановленому
порядку в Бюро технічної
інвентаризації не зареєстрований.

Відповідно до ст.86 ЦК Української РСР
1922 року, який був чинним на час побудови
спірного жилого будинку, право
власності - це врегульовані законом
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження майном.

У 1961 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948
року «Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Указ) і прийнятою
відповідно до Указу постановою Ради
Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» (далі - Постанова), які,
зокрема, визначали умови та правові
наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу кожен
громадянин і кожна громадянка мали
право купити або збудувати для себе на
праві особистої власності жилий
будинок на один або два поверхи з
числом кімнат від однієї до п'яти як у
місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні
ділянки для будівництва
індивідуальних жилих будинків
відводяться за рахунок земель міст,
селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом та Постановою підставою
виникнення у громадянина права
власності на жилий будинок був сам факт
збудування ним його з додержанням
вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Згідно з п.п.6, 7 Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, затвердженої
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31.01.1966
року, підлягали реєстрації всі будинки
і домоволодіння, у тому числі належні
громадянам на праві особистої
власності, і здійснювалась вона на
підставі документів, що встановлюють
право власності (правовстановлюючих
документів, перелік яких додано до
вказаної Інструкції). Зокрема, за
пунктом 10 цього Переліку таким
правовстановлюючим документом про
право власності на жилий будинок,
збудований після видання Указу від
26.08.1948 року, є затверджений виконавчим
комітетом місцевої ради народних
депутатів акт державної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року №7 «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», право
власності на жилий будинок, збудований
громадянином на відведеній в
установленому порядку земельній
ділянці і прийнятий в експлуатацію,
виникає з часу його реєстрації у
виконкомі місцевої ради.

Нормою ст.60 СК України, передбачено, що
майно набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Аналогічна норма
закону містилася у ст.22 КпШС України.

За змістом вказаних норм закону, кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Відтак, зважаючи на те, що житловий
будинок в АДРЕСА_1 побудований на
відведеній в установленому порядку
земельній ділянці та зареєстрований в
сільській раді з 1961 року за ОСОБА_7 на
час коли останній перебував у шлюбі із
ОСОБА_8, то з того часу останні є його
співвласниками в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим виконкомом Байраківської
сільської ради 02.04.2003 року серії НОМЕР_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
виданим виконкомом Байраківської
сільської ради 08.12.2010 року серії
НОМЕР_1.

Таким чином, після смерті ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 відкрилась спадщина в т.ч. і на
їхній житловий будинок з
господарськими спорудами.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Право на спадкування
мають особи, визначені в заповіті, а у
випадку відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від неї, право на
спадкування одержують спадкоємці за
законом (ст.1223 ЦК України). Аналогічна
норма закону містилася у ст.524 ЦК
Української РСР.

Судом встановлено, що спадкодавець
ОСОБА_8 все своє майно яке належало їй
на день смерті на випадок своєї смерті
заповіла ОСОБА_2 згідно заповіту від
12.02.2003 року.

Частинами 1 ст.548, ч.1, 2 ст.549 ЦК
Української РСР передбачено, що для
прийняття спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину якщо він
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном. Зазначені
дії повинні бути вчинені протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.

Оскільки ОСОБА_2 (спадкоємець за
заповітом) та ОСОБА_7 як особа, що мала
право на обов'язкову частку в спадщині
(непрацездатний вдівець), в
установлений законом шестимісячний
термін вступили в управління та
володіння спадковим майном ОСОБА_8, що
становить ? (6/12) частку вищезазначеного
житлового будинку, то вважаються
такими, що вчасно прийняли спадщину.

Інших спадкоємців які б мали право на
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_8 судом не встановлено.

Згідно ст.22 КпШС України, майно нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Відповідно до ст.28 КпШтС
України в разі поділу майна, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
їх частки визначаються рівними.

ОСОБА_7, як другий з подружжя, набув
право власності на ? (6/12) частку
згаданого будинку, а також після смерті
ОСОБА_8 успадкував в порядку ст.1241 ЦК
України 1/12 (6/12:2=3/12:2=1/12) частку спірного
будинку та ще за життя - 02.03.2009 року
розпорядився своїм майном, а саме 7/12
частками будинку, заповівши його
ОСОБА_2

Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК
передбачено, що спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Оскільки ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7
залишилася проживати в згаданому
будинку, то вважається такою, що вчасно
прийняла спадщину.

Інших спадкоємців які б мали право на і
обов'язкову частку у спадщині після
смерті ОСОБА_7 судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_2 набула права власності на 7/12
частки вищезазначеного житлового
будинку, господарських будівель та
споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті батька ОСОБА_7 і 5/12 частки
будинку в порядку спадкування за
заповітом після смерті матері ОСОБА_8

Постановою нотаріуса від 24.02.2014 року
позивачці було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
житловий будинок з належними до нього
господарськими будівлями і спорудами,
що розташований по АДРЕСА_1 з підстав
відсутності правовстановлюючих
документів на спірний житловий
будинок.

З урахуванням наведеного, вимоги
позивачки є обґрунтованими і такими що
підлягають задоволенню, так як
спадкодавцям, належав вищезазначений
житловий будинок, позивачка як
спадкоємець за заповітом в свою чергу
своєчасно прийняла спадщину після
смерті останніх, однак з тих підстав, що
реєстрація права власності на житловий
будинок відсутня, остання не може
оформити на себе право власності на
належне їй за законом і заповітом
спадкове майно.

На підставі ст.ст.1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК
України, ст.ст.524, 548, 549 ЦК Української
РСР, ст.60 СК України, ст.ст.22, 28 КпШС
України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214, 215,
224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 7/12
частки дворогосподарства, що
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку
літ.«А» загальною площею 72,70 кв.м, у т.ч.
житловою 49,20 кв.м, літньої кухні літер
«В», сараїв літ. «Б, Г», криниці №1, воріт
№2, огорожі №3, вигрібної ями №4, як за
спадкоємцем по заповіту по смерті
спадкодавця-батька ОСОБА_7, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/12
частки дворогосподарства, що
розташоване по АДРЕСА_1, яке
складається з: житлового будинку
літ.«А» загальною площею 72,70 кв.м, у т.ч.
житловою 49,20 кв.м, літньої кухні літер
«В», сараїв літ. «Б, Г», криниці №1, воріт
№2, огорожі №3, вигрібної ями №4, як за
спадкоємцем по заповіту по смерті
спадкодавця-матері ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка подається
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернівецької області через
Герцаївський районний суд
Чернівецької області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10-ти днів з
дня його проголошення.

Суддя