Справа №2-218/11 03.04.2014 03.04.2014 03.04.2014
Провадження №22-ц/784/1084/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/784/1084/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

3 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Козаченка В.І.,

суддів - Мурлигіної О.Я., Царюк Л.М.,

при секретарі судового засідання -
Романенко Ю.О.

за участю:

прокурора Добрікової І.В.

представника позивачки ОСОБА_3 та
третіх осіб ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5, ОСОБА_6,

відповідачки ОСОБА_7 та її
представника - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами

ОСОБА_7,

ОСОБА_9,

ОСОБА_6,

ОСОБА_5,

підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області

(далі - підрозділ примусового виконання
рішень)

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 18 травня 2011 року по
справі за позовом

ОСОБА_10,

ОСОБА_3

до

спеціалізованого державного
підприємства (СПД) «Укрспецюст»,

Головного управління юстиції у
Миколаївській області,

підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області,

товариства з обмеженою
відповідальністю
«Ніконджитбудсервіс»

(далі - ТОВ «Ніконджитбудсервіс»),

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_9,

ОСОБА_7

про визнання прилюдних торгів
незаконними, визнання угод з продажу
приміщень гуртожитку на прилюдних
торгах нікчемними, визнання протоколів
та актів проведення прилюдних торгів
недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2006 року ОСОБА_10 та ОСОБА_3
звернулися з позовами, які
неодноразово уточнювали.

Остаточно вони пред'явили позов до
СПД «Укрспец'юст», Головного
управління юстиції у Миколаївській
області, Підрозділу примусового
виконання рішень, ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_7, та просили визнати
недійсними прилюдні торги від 7
жовтня 2005 року з реалізації приміщень
гуртожитку, розташованого по
АДРЕСА_1, визнати угоди з продажу цих
приміщень гуртожитку на прилюдних
торгах від 7 жовтня 2005 року нікчемними,
визнати протоколи та акти проведення
прилюдних торгів, проведених 7 жовтня
2005 року недійсними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги
позивачі зазначали, що проживають в
будинку АДРЕСА_1, який має статус
гуртожитку та належить на праві
власності ТОВ «Ніконджитбудсервіс». В
цей гуртожиток вони вселились у зв'язку
з трудовими відносинами з
Миколаївським заводом конденсаторів.

7 жовтня 2005 року в порядку виконання
рішення господарського суду
Миколаївської області про стягнення з
ТОВ «Ніконджитбудсервіс» боргу на
користь інших юридичних осіб, СПД
«Укрспец'юст» та Підрозділом
примусового виконання рішень були
проведені прилюдні торги з реалізації
належного ТОВ «Ніконджитбудсервіс»
майна - житлових та нежитлових
приміщень гуртожитку, в яких вони
проживають.

Посилаючись на те, що організація та
порядок проведення торгів здійснені з
порушенням діючого законодавства, при
цьому порушені їх житлові права, як
мешканців гуртожитку, позивачі просили
їх позовні вимоги задовольнити.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 18
травня 2011 року позов задоволено
частково. Ухвалено визнати недійсними
прилюдні торги з продажу частин
приміщення гуртожитку, розташованого
по АДРЕСА_1, які відбулися 7 жовтня 2005
року. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 22 листопада
2011 року рішення в частині визнання
протоколів та актів про проведення
прилюдних торгів було скасовано та
ухвалене нове про задоволення
відповідних позовних вимог. Рішення в
частині визнання торгів недійсними
залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 3 жовтня 2012 року
рішення апеляційного суду скасовано, а
справа направлена на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 21 лютого 2013
року скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалене нове, про відмову
в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 вересня 2013
року касаційні скарги позивачів
відхилені, а рішення апеляційного суду
залишено без змін.

Однак постановою Верховного суду
України від 15 січня 2014 року остання
ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ скасована, та
справа направлена на новий розгляд до
суду касаційної інстанції.

Після чого ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 лютого 2014 року касаційні
скарги позивачів були задоволені.
Останнє рішення апеляційного суду
Миколаївської області скасовано, а
справа передана на новий розгляд
апеляційного суду.

Рішення суду першої інстанції
оскаржено. Всі вказані вище апелянти
просять скасувати рішення суду першої
інстанції. Рішення оскаржував і
прокурор, але відмовився від
апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі підрозділ
примусового виконання рішень
посилаючись на те, що суд не взяв до
уваги, що відповідачі, які придбали
спірне майно з прилюдних торгів, є
добросовісними набувачами і в силу ч.2
ст. 388 ЦК України це майно не може бути у
них витребуване. Крім того, позивачі не
довели, в чому полягає недійсність
торгів та вони не є учасниками
виконавчого провадження, а тому не
мають право вимоги в порядку
цивільного судочинства. Посилаючись на
викладені обставини, просили рішення
суду скасувати і ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт ОСОБА_7, інтереси якої
представляє ОСОБА_8, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду в частині визнання недійсними
прилюдних торгів скасувати і ухвалити
нове рішення.

Відповідач ОСОБА_9, інтереси якої
представляє ОСОБА_11, в апеляційній
скарзі вказує на незаконність рішення
суду, невідповідність його нормам
матеріального та процесуального права
та просить рішення в частині визнання
недійсними прилюдних торгів скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову в цій частині
відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та
ОСОБА_5, інтереси яких представляє
ОСОБА_12, зазначають про порушення судом
норм матеріального права та просять
рішення в частині визнання недійсними
прилюдних торгів скасувати та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
в цій частині відмовити.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підрозділу примусового виконання
рішень, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6 та ОСОБА_5
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконавчого комітету
Миколаївської міської ради від 28
грудня 1972 року гуртожиток по
АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію
та передано на баланс Миколаївського
заводу конденсаторів, на базі якого на
підставі наказу Мінмашпрому України
від 24 лютого 1994 року було створено ВАТ
«Ніконд».

24 січня 2000 року на добровільних
засадах, шляхом об'єднання вкладів
засновників ВАТ «Ніконд» та фізичних
осіб ОСОБА_13, ОСОБА_14 і ОСОБА_15 було
створено ТОВ «Ніконджитбудсервіс», до
статутного фонду якого передано
указаний гуртожиток.

На підставі рішення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
від 23 червня 2001 року ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» отримало
свідоцтво на право колективної
власності на будинок гуртожитку літ.
А-9, загальною площею 6575,5 кв. м,
розташований по АДРЕСА_1.

24 березня 2003 року ОСОБА_16 за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу купила 2/100 частки
нежитлових приміщень цього гуртожитку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 11 квітня 2005 року та двома
додатковими рішеннями того ж суду від 18
квітня 2005 року,
ухваленими в цивільній справі № 2-2173/05,
визначені частки власників у праві
власності на вказаний гуртожиток: за
ТОВ «Ніконджитбудсервіс» - 9068/10000,
ОСОБА_17 - 53/10000, ОСОБА_18 - 53/10000, ОСОБА_19 -
329/10000, ТОВ «Дар`я» - 336/10000, ОСОБА_20 - 25/10000,
приватним підприємством
Виробничо-комерційною фірмою «Дизайн
Студія» - 64/10000, ОСОБА_21 - 72/10000.

Позивач ОСОБА_10 був поселений у
вказаний гуртожиток відповідно до
правил ст. 128 ЖК України та Примірного
положення про гуртожитки,
затвердженого постановою Ради
Міністрів Української РСР від 3 червня
1986 року (далі - Примірне положення про
гуртожитки), у зв'язку з трудовими
відносинами з Миколаївським заводом
конденсаторів з 18 червня 1996 року ( а.с. 190
т. 1).

В подальшому, 21 червня 2003 року між його
дружиною ОСОБА_22 та власником
гуртожитку ТОВ «Ніконджитбудсервіс»
був укладений договір найму приміщень
кімнати № 630.

8 серпня 2003 року такий же договір було
укладено з ОСОБА_3 щодо кімнати АДРЕСА_1.

Під час примусового виконання
зведеного виконавчого провадження
щодо стягнення боргів з ТОВ
«Ніконджитбудсервіс» державними
виконавцями були описані приміщення
зазначеного гуртожитку та накладено на
них арешт для подальшої реалізації (акт
опису та арешту майна від 2 лютого 2004
року). У процесі проведення виконавчих
дій, зведене виконавче провадження
передано на виконання до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби ГУЮ у
Миколаївській області.

7 жовтня 2005 року відбулися прилюдні
торги з продажу по блоках частин
приміщення зазначеного гуртожитку, за
наслідками чого було складено
протоколи про проведення торгів та
відповідні акти про придбання майна з
прилюдних торгів, які були видані їх
переможцям: ОСОБА_7 на жиле приміщення
блоку 629-630, ОСОБА_6 на жиле приміщення
блок 920-921, 922, 923-924, 927-928, 929-930, ОСОБА_9 на
жиле приміщення блоку 803-804, 710-711,ОСОБА_5
на жиле приміщення блоку 925-926.

Спірні прилюдні торги були проведені
на підставі договорів про надання
послуг по організації проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
боржника, укладених між органом
державної виконавчої служби та СДП
«Укрспец'юст», що передбачено ч. 1 ст. 61
Закону України «Про виконавче
провадження» (у редакції, чинній на час
проведення прилюдних торгів).

Акти про проведення прилюдних торгів
були складені і погоджені начальником
органу державної виконавчої служби. У
протоколах проведення прилюдних
торгів відображені події, які
відбулись при цій процедурі
(визначення переможця, призначення
платежу та інше).

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що при
проведенні прилюдних торгів державним
виконавцем було допущено порушення
діючого законодавства щодо порядку
проведення торгів.

Висновки щодо незаконності торгів є
обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 Закону
України «Про виконавче провадження»
реалізація арештованого майна, за
винятком майна, вилученого за законом з
обігу, здійснюється спеціалізованими
організаціями, які залучаються на
тендерній (конкурсній) основі, на
підставі договорів між Державною
виконавчою службою та
спеціалізованими організаціями шляхом
його продажу на прилюдних торгах,
аукціонах та комісійних засадах.

Прилюдні торги - це продаж майна, на
яке звернено стягнення і яке підлягає
реалізації. Під час проведення
прилюдних торгів укладається угода про
передачу

майна у власність, сторонами якої, з
одного боку, є покупець - учасник
прилюдних торгів, котрим може бути
фізична чи юридична особа, а з другого -
продавець - відділ ДВС в особі
спеціалізованої організації, яка
організовує та провадить ці прилюдні
торги за договором з Державною
виконавчою службою. Власником цього
майна стає покупець, котрий
запропонував за нього у ході торгів
найвищу ціну.

Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 27
жовтня 1999 року № 68/59 (далі - Тимчасове
положення) передбачені певні правила
проведення торгів, а саме: визначення
процедури підготовки проведення
торгів (опублікування інформаційного
повідомлення в неналежному виданні або
порушення строків його опублікування;
невідповідність змісту цього
повідомлення вимогам, встановленим п.
3.6 цього положення); регулювання
порядку їх проведення (відмову в
допуску до участі в торгах учасників,
які виконали умови допуску до торгів;
допуск до участі учасників, які не
виконали умови допуску до торгів;
порушення процедури проведення торгів)
та правила, які стосуються оформлення
кінцевих результатів торгів
(підписання протоколу про проведення
прилюдних торгів особою, яка не є їх
переможцем, або його підписання на
інших умовах, ніж це було запропоновано
переможцем торгів).

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернуто стягнення до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а отже, є правочином.

Враховуючи, що відчуження майна з
прилюдних торгів відноситься до угод
купівлі-продажу, така угода може
визнаватись недійсною в судовому
порядку з підстав недодержання в
момент її вчинення вимог, які
встановлені ч. ч. 1-3, 6 ст. 203 ЦК
України.

Відповідно змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладання, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
державним виконавцем, під час
примусового виконання судових рішень
про стягнення боргу з ТОВ
«Ніконджитбудсервіс», описано всю
дев'ятиповерхову будівлю гуртожитку
загальною площею 6575,5 кв.м і накладено
арешт для подальшої її реалізації.

Тимчасове положення визначає поняття
лота як одиниці майна, що виставляється
для продажу на публічних торгах (п. п.
2.1; 2.5;.3.7; 3.10). Тобто, цим лотом повинна
бути будівля гуртожитку як одиниця
нерухомого майна, загальною площею 6575,5
кв.м.

При цьому, відділом ДВС було передано
СДП «Укрспец'юст» на реалізацію не
будівля гуртожитку, як об'єкт
нерухомості, а окремі приміщення
гуртожитку (окремі кімнати, приміщення
загального користування, коридорів,
душових), які в установленому законом
порядку не набували статусу об'єктів
права власності.

Згідно актів проведення прилюдних
торгів, з торгів були реалізовані саме
окремі кімнати, приміщення загального
користування.

Проте, об'єктом реалізації з прилюдних
торгів може бути нерухоме майно, яке є
об'єктом цивільних прав (будівля,
споруда, інші приміщення, земельні
ділянка, підприємство як цілісний
майновий комплекс (або його частина,
виділена у встановленому законом
порядку в окремий самостійний об'єкт
власності), а не його частина, яка не
набула статусу об'єкта нерухомості в
передбаченому законом порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
реалізація з прилюдних торгів окремими
об'єктами кімнат гуртожитку та
приміщень загального користування,
без виділення їх в окремий об'єкт
власності здійснено всупереч вимогам
закону. У зв'язку із чим торги
підлягають визнанню недійсними.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з рішенням суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про визнання недійсними актів та
протоколу прилюдних торгів.

Відмовляючи в задоволенні вимог про
визнання недійсними протоколів і актів
з проведення прилюдних торгів, які
відбулися 7 жовтня 2005 року, суд виходив
з того, що вони є лише засобами фіксації
процесу та результатів прилюдних
торгів, а тому не потребують визнання
їх окремо.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитися з наступних підстав.

Відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 6.1, 6.4, 6.5
Тимчасового положення під час
проведення прилюдних торгів ведеться
протокол, в який заносяться дані щодо
предмета торгів, стартова та продажна
ціна, відомості про покупця, сума
сплаченого гарантійного внеску, сума,
яку належить сплатити для повного
розрахунку та номери рахунків, на які
необхідно зачислити різницю. Після
повного розрахунку на підставі
протоколу державний виконавець
складає акт про проведення прилюдних
торгів, в якому має міститися
інформація, яка характеризує
реалізоване майно, ціна реалізації,
дані про боржника, покупця, дані, які
підтверджують право власності
боржника на реалізоване майно. На
підставі цього акта нотаріус видає
покупцеві свідоцтво про придбання
нерухомого майна з прилюдних торгів в
порядку, передбаченому розділом 25
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України.

Таким чином, протоколи та акти з
проведення прилюдних торгів фактично є
юридичними угодами щодо нерухомого
майна, на підставі них нотаріусом
видається правовстановлюючий
документ. Тому визнаючи недійсними
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна, необхідно визнавати недійсними
протоколи і акти з проведення
прилюдних торгів.

З врахуванням наведеного рішення суду
в частині відмови в задоволенні вимог
щодо визнання недійсними протоколів і
актів з проведення прилюдних торгів на
підставі п.4 ст. 309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення.

В іншій частині рішення суду
постановлене відповідно до норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених ЗУ
«Про виконавче провадження», до
призначення прилюдних торгів, у тому
числі щодо відкриття виконавчого
провадження, накладання арешту на
майно, визначення вартості чи оцінки
майна тощо, то такі дії (бездіяльність)
державного виконавця підлягають
оскарженню в порядку, передбаченому
цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4
ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст.
55, 85 Закону у редакції, яка була чинною
на момент виконання державним
виконавцем дій).

Так, ЗУ «Про виконавче провадження»
визначено загальні правові основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби, її завдання та
компетенцію, а також визначено
учасників виконавчого провадження,
закріплено їхнє права та обов'язки, у
тому числі право стягувачів і
боржників та інших учасників
виконавчого провадження на оскарження
дій (бездіяльності) державного
виконавця та порядок цього оскарження.

Зміст цього Закону не встановлює
порядок та правила проведення
публічних торгів, а лише закріплює
такий спосіб реалізації майна, як його
продаж на прилюдних торгах.

Тобто, державний виконавець здійснює
лише підготовчі дії з метою проведення
прилюдних торгів, а самі прилюдні торги
з реалізації нерухомого майна
організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір.

Доводи, викладені в апеляційних
скаргах щодо законності торгів
суперечать викладеному, а тому не
можуть бути прийнятими до уваги.

Правила ст. 388 ЦК України, на яку
посилається апелянт - Підрозділ
примусового виконання рішень, не
можуть бути застосовані до даних
правовідносин, оскільки спірне майно,
відповідно до чинного законодавства,
не підлягало реалізації з прилюдних
торгів. Оскільки цим самим порушені
права та інтереси позивачів, то вони,
хоч і не є учасниками виконавчого
провадження, вправі відповідно до
положень ст.ст. 15, 16 ЦК України
звернутися в суд за захистом своїх
цивільних прав та інтересів.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України колегія суддів

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_7, ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Миколаївській
області задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 18 травня 2011 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання недійсними
протоколів та актів про проведення
прилюдних торгів скасувати і в цій
частині ухвалити нове рішення, про
задоволення цих позовних вимог.

Визнати протоколи прилюдних торгів та
Акти проведення прилюдних торгів з
продажу частин гуртожитку по АДРЕСА_1,
які відбулися 7 жовтня 2005 року по
продажу частини приміщень ОСОБА_7,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5 недійсними.

В іншій частині вказане рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: