Номер провадження: 22-ц/785/1686/14
Номер справи місцевого суду: 2-26/11
Головуючий у першій інстанції Рідник
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Оверіної О.В., Кравця Ю.І.,

при секретарі Счастлівцевої Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
розподіл майна подружжя, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 06 вересня 2013 року,

встановила:

У 2001 році ОСОБА_3 звернулася до суду з
вказаним позовом.

Ухвалою суду від 14.06.2004 року
провадження у справі зупинено до
розгляду іншої справи, що розглядалася
у порядку цивільного судочинства за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про
визнання угоди купівлі-продажу будинку
дійсною та визнання права власності на
будинок в рівних частках.

Ухвалою суду від 11.04.2013 року відновлено
провадження у справі.

При розгляді справи позивач вимоги
уточнила та зазначила, що житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, розташований по АДРЕСА_1,
відповідно до рішення суду від 23.04.2009
року є спільним сумісним майном сторін,
однак позивач використовувати цей
будинок для житла не має можливості,
оскільки відповідач перешкоджає неї у
користуванні спільним сумісним майном.

На грошову компенсацію вартості її
частки у спільній сумісній власності
позивачка не погоджується, оскільки
власного житла не має, зареєстрована в
будинку брата, та відповідно до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 98/2002 від 16.02.2002 року,
спірний будинок підлягає розподілу.

Враховуючи зазначене, позивач просила
провести розподіл по другому варіанту
запропонованому експертом у висновку
№ 98/2002 від 16.02.2002 року судової
будівельно-технічної експертизи, та
згодна та меншу частину будинку, яка
складає 49/100 реальних часток, вартістю
19169,50 грн., а саме: поділити придбаний у
шлюбі житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1 та виділити їй,
згідно ІІ варіанту судової
будівельно-технічної експертизи, в
натурі 49/100 часток спірного житлового
будинку з господарськими будівлями і
спорудами, відповідачу ОСОБА_4 виділити
в натурі 51/100 часток цього будинку з
господарськими будівлями і спорудами;
виділити у користування присадибну
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею по
769 кв. м. кожному з встановленням меж
відповідно до графічного додатку
варіанта ІІ експертизи; припинити
право спільної сумісної власності на
спірний житловий будинок; стягнути з
відповідача на її користь грошову
компенсацію за різницю в долях в
розмірі 391.50 грн.; зобов'язати сторони
реконструювати існуючу систему
опалення на 2 самостійні; зобов'язати
відповідача закрити дверний отвір із
кухні 1-2 в жилу 1-4, закрити дверний отвір
із кухні 1-2 в жилу 1-3; зобов'язати її
улаштувати дверний отвір із жилої 1-3 в
жилу 1-4, улаштувати замість віконного
отвору в жилої 1-3 дверний вхідний отвір
в приміщення 1-3; стягнути з відповідача
на її користь різницю вартості
будівельно-ремонтних робіт в розмірі 165
грн.; стягнути з відповідача понесені
нею судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_7, уточнені позовні
вимоги підтримали та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, позов визнав частково,
зазначивши, що позивач посилається на
експертизу, яка проведена ще у 2002 році
особою, яка ніяким документом не
підтвердила, що має кваліфікацію
судового експерта та має дозвіл на
проведення даного виду експертизи.
Крім цього, у експертному висновку
відсутня відповідь на головне питання,
що було поставлено судом, а саме: щодо
наявності технічної можливості поділу
житлового будинку. У експертизі було
наведено тільки можливі варіанти
розподілу будинку, вартість будинку
визначена у цінах 2002 року, які на
сьогодні не відповідають дійсності. З
урахуванням зазначеного, вважав, що
рішення суду не може ґрунтуватися на
даній експертизі. З боку відповідача
було проведено оцінку вартості
домоволодіння, що знаходиться у
спільній сумісній власності сторін,
яка на серпень 2013 року становить 154561
грн. половину з якої відповідач
пропонує позивачу у якості компенсації
її 1/2 частки у даному майні. Відповідач
з 1988 року проживає у спірному будинку,
іншого житла не має, тоді як позивач
зареєстрована в АДРЕСА_2, тобто має інше
житло, утримував будинок у належному
стані, ремонтував його, газифікував. На
підставі викладеного, просив відмовити
ОСОБА_3 у розподілі спірного будинку в
натурі та компенсувати її 1/2 частку у
спільному майні грошима, що, на його
думку, відповідає вимогам ст.29 КпШС, що
діяв, на час виникнення спору.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 06 вересня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_3 було
задоволено.

Виділено ОСОБА_3, в натурі у власність 1/2
частину житлового будинку з надвірними
господарськими будівлями і спорудами,
яка становить 49/100 частки, загальною
вартістю 19169.50 грн. (в цінах 2002 року), та
складається з: частини житлового
будинку, зазначеної в схематичному
плані під літ.«А» а саме: приміщення №1-4
житлова, площею 9.1 кв. м., вартістю 2868
грн.; приміщення №1-3 житлова, площею 10.7
кв. м., вартістю 3372 грн.; надвірних
будівель і споруд: літ.«З.» - гараж,
вартістю 5315 грн.; літ.«Е» - літня кухня,
вартістю 5589 грн.; літ.«е» - веранда,
вартістю 770 грн.; ІІ - 1/2 брукування,
вартістю 211.50 грн.; №1-ворота, вартістю
1044 грн., що знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову компенсацію в розмірі 391,50 грн.
за збільшення реальної частки у
виділеному майні.

Зобов'язано ОСОБА_4 та ОСОБА_3
реконструювати існуючу систему
опалення на 2 самостійні та провести
будівельно-ремонтні роботи по
переобладнанню будинку у дві
самостійні ізольовані квартири
відповідно до пропозицій експерта,
визначених у висновку для варіанта №2.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошову суму в розмірі 165,00 грн. за
різницю вартості будівельно-ремонтних
робіт.

Виділено ОСОБА_3 у користування
земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 769
кв. м., згідно графічному додатку
варіанта № 2 експертизи № 98/2002 від
16.02.2002 року, співвласнику з долею 49/100
часток у житловому будинку з
господарськими будівлями і спорудами.

Зазначене рішення суду оскаржує в
апеляційному порядку представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права ставиться питання про зміну
судового рішення, яким залишити
спірний житловий будинок у власності
ОСОБА_4 право спільної сумісної
власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
зазначений будинок припинити. Стягнути
с ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову
компенсацію вартості її частки у
спільному майні в розмірі 77280,50 грн.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
суддю - доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах позовних вимог, доводів
апеляційної скарги та заперечень на
неї, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із засад і
змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпаними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
прийняти рішення, зокрема щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у
справі рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із
висновків судової
будівельно-технічної експертизи № 98/2002
від 16.02.2002 року, щодо поділу спірного
домоволодіння.

Проте, погодитись з такими висновками
районного суду колегія суддів не може,
оскільки суд внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права
дійшов цього висновку без всебічного,
повного й обґрунтованого з'ясування
дійсних обставин справи, а надані
докази по справі оцінені судом першої
інстанції односторонньо.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 29
КпШС 1969 року (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), в разі поділу майна, яке
є спільною сумісною власністю
подружжя, їх частки визнаються рівними.
Якщо між подружжями не досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про присудження майна в
натурі одному з подружжя, з покладанням
на нього обов'язку компенсувати
другому з подружжя його частку грішми.

Установлено, матеріалами справи
підтверджено, що подружжя ОСОБА_3 у 1988
році по домашній угоді купили житловий
будинок з надвірними будівлями і
спорудами, розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 23.04.2009 року
визнано угоду купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями і спорудами, розташованого
по АДРЕСА_1, яка відбулася у 1988 році між
ОСОБА_6 та ОСОБА_4 дійсною, та визнано
право спільної сумісної власності
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на зазначений житловий
будинок.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 04 червня 2013
року вирішено питання щодо вселення
ОСОБА_3 в спірний будинок.

В 2004 році шлюб між сторонами на
підставі рішення суду від 28.07.1999 року
розірвано.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду Одеської області від 23 листопада
2001 року по справі була призначена
судова будівельно-технічна експертиза
для визначення вартості спірного
житлового будинку з надвірними
будівлями і спорудами та можливих
варіантів його поділу в натурі та
поділу присадибної земельної ділянки
між сторонами, проведення якої було
доручено експерту ОСОБА_2

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 98/2002
від 16.02.2002 року, дійсна вартість
домоволодіння АДРЕСА_1, в цінах 2002 року
становить 39122 грн. та існує два варіанта
поділу домоволодіння з визначенням
часток за І варіантом: 47/100 та 53/100; за ІІ
варіантом: 49/100 та 51/100, та присадибної
земельної ділянки за І і ІІ варіантом з
виділом кожному співвласнику
домоволодіння у користування по 769 кв.
м. земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.
ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести допустимими та
належними доказами ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених законом, доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно із ч.1 ст. 150 ЦПК України якщо
висновок експерта буде визнано
неповним або неясним, судом може бути
призначена додаткова експертиза, яка
доручається тому самому експерту або
іншому експерту (експертам).

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Одеської області від 13 січня 2014 року по
справі було призначено додаткову
судову будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено Одеському
науково-дослідному інституту судових
експертиз, оскільки висновок № 98/2002 від
16.02.2002 року судової
будівельно-технічної експертизи є
неповним, та не містить відповіді щодо
технічної можливості поділу спірного
будинку, а усунути неповноту шляхом
допиту експерта в судовому засіданні
виявилось неможливим.

Згідно з висновком додаткової судової
будівельно-технічної експертизи № 265
від 12.03.2014 року Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз виходячи із фактичного
об'ємно - планувального рішення
обстеження житлового будинку лит. «А» з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1 в натурі по ?
частини кожному із співвласників до
складу яких міг би війти необхідний
склад приміщень (житлових та
підсобних), з забезпеченням
самостійного входу (виходу) із
запропонованої частини житлового
будинку з забезпеченням технічних та
протипожежних норм, норм по
реконструкції без нанесення шкоди
господарському призначенню житлового
будинку технічне не є можливим.

При цьому судова колегія не приймає до
уваги висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 98/2002
від 16.02.2002 року, проведеної ОСОБА_2,
оскільки висновок додаткової судової
будівельно-технічної експертизи
Одеського науково-дослідного
інституту судових експертиз є
обґрунтованим та відповідає вимогам
Науково-методичних рекомендацій з
питань підготовки матеріалів та
призначення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджених
наказом Міністерства юстиції України
від 08.10.1998 року № 53/5, ст. ст. 147, 150 ЦПК
України та роз'ясненням які викладені у
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 1997 року № 8 (з
послідуючими змінами та доповненнями)
«Про судову експертизу в кримінальних
та цивільних справах». Крім того,
матеріали справи та журнали судових
засідань не містять відомостей щодо
перевірки судом повноважень ОСОБА_2 на
підтвердження наявності свідоцтва про
присвоєння йому кваліфікації судового
експерта за відповідною спеціальністю.
(п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 1997 року № 8 «Про
судову експертизу в кримінальних та
цивільних справах».

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції у порушенні вимог ст. ст. 213, 214
ЦПК України не встановив усіх обставин,
які мають значення для вирішення
справи, не визначився із характером
спірних правовідносин та правовою
нормою, що підлягає до застосування.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин, які мають істотне
значення для правильного вирішення
справи, що в свою чергу призвело до
поверхневого вирішення спору.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21 грудня 2007 року № 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суду мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження такої компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитних рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден з подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній часткової
власності.

Враховуючи зазначене та приймаючи до
уваги висновок додаткової судової
будівельно-технічної експертизи № 265
від 12.03.2014 року Одеського
науково-дослідного інституту судових
експертиз щодо неможливості поділу
спірного будинку, у судовому засіданні
позивач не погодилась на грошову
компенсацію вартості її частки у
спільній сумісній власності та з таким
позовом до суду не зверталася, а
рішеннями Комінтернівського районного
суду Одеської області від 23 квітня 2009
року та від 04 червня 2013 року вже
вирішено питання щодо визнання право
спільної сумісної власності за ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на житловий будинок з
господарськими будівлями і спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, та вселення
ОСОБА_3 в спірний будинок, тому позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволенню не
підлягають.

Згідно із ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Оскільки неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права
призвело до неправильного вирішення
спору, рішення районного суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову ОСОБА_3 у задоволені позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п.
3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 06 вересня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про розподіл майна подружжя відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий
О.Г.Журавльов

Судді

О.В.Оверіна

Ю.І.Кравець