Єдиний унікальний номер 235/6240/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3734/2014
Головуючий у 1 інстанції Токарєв А.Г.
Доповідач - Бугрим Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2014 року Апеляційний
суд Донецької області у складі:

головуючого судді:
Бугрим Л.М.,

суддів: Халаджи
О.В., Космачевської Т.В.,

при секретарі:
Лавицькому Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду Донецької області з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені)
за прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітньої дитини. В
обґрунтування позову він посилався на
те, що з відповідачкою знаходився в
зареєстрованому шлюбові, який було
розірвано. Від сумісного життя мають
малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживав з ним і на утримання
дитини за рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 03 травня 2012 року на його користь
з відповідачки були стягнуті аліменти
в розмірі ? частини усіх видів її доходу
, але не менш ніж 30 % прожиткового
мінімуму для дітей відповідного віку.
Однак, вказане рішення відповідачкою
не виконувалось і вона не сплачувала
аліменти на утримання дитини Рішенням
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 21 березня 2013
року відповідачку було звільнено від
сплати аліментів на утримання сина
ОСОБА_3,оскільки ОСОБА_1 забрала
дитину.. У період з 22 березня 2012 року по
28.12.2012 року коли діяло судове рішення
про стягнення аліментів відповідачка
заборгувала на його користь суму 5892
грн. 19 коп..Згідно з положеннями ст. 196 СК
України оскільки відповідачка
ухилялась від сплати аліментів, вона
повинна сплатити йому неустойку у
вигляді пені за весь час прострочення з
1 квітня 2012 року у сумі по 29 жовтня 2013
року у сумі 25 198 грн. 58 коп.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 березня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2неустойку за
прострочення сплати аліментів за
період з 22 березня 2012 року по 28 грудня
2012 року в розмірі 5900 грн..

З вказаним рішенням суду не погодилась
відповідачка ОСОБА_1 та подала
апеляційну скаргу, в якій ставить
питання про скасування рішення суду ,
постановлення нового рішення про
відмову у позові .

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги вона посилалась на те, що
рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом не було
враховано відсутність її вини у
несплаті аліментів . Позивач
незаконно силою забрав у неї дитину
та удержував у себе , а вона з цього
часу приймала усі можливі заходи для
повернення дитини до себе . Рішенням
Красноармійського міськрайоного суду
від 9 серпня 2013 року вже було визначено
місце проживання дитини саме з нею ,
однак, позивач не віддавав її дитину і
лише 4 грудня 2013 року вона забрала
дитину , яка з цього часу проживає з
нею. Судом не було враховано , що
позивач не сплачує аліменти на
утримання дитини і має велику
заборгованість . Вона зараз існує з
дитиною на свою невеличку заробітну
плату, а тому стягнення пені ще більш
погіршить їх можливість вижити на ці
кошти . Рішення суду порушує права та
інтереси малолітньої дитини і її вини
в несплаті аліментів немає.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 підтримувала доводи
апеляційної скарги . посилалась на те.
що нею було повідомлено виконавчу
службу про місце роботи і про його
зміну. Вона особисто надавала
державному виконавцеві копію
трудового договору з приватним
підприємцем ОСОБА_4 та від сплати
аліментів не ухилялася, а тому відсутня
її вина в несплаті аліментів . Зараз
вона отримує невеличку заробітну
плату у мінімальному розмірі і ледве
виживає на неї з дитиною. Іншої роботи
вона знайти не може . Позивач ОСОБА_2
ухиляється від сплати аліментів на
утримання дитини . має заборгованість.
Вважала , що рішення суду не враховує
інтереси малолітньої дитини , яку вона
отримує лише на свою заробітну плату та
не може забезпечити дитині належне
існування.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 діючи на
підставі довіреності просила рішення
суду скасувати та у позові відмовити ,
оскільки судом не було враховано
відсутність вина відповідачки у
несплаті аліментів, а окрім того
рішення суду порушує в першу чергу
інтереси дитини . Судом не було
враховано . що пеня стягується на
користь батька , який сам ухиляється
від сплати аліментів на дитину, яка
зараз знаходиться на утримання матері.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чнном , про що свідчить судова розписка
, копїї телефонограм.

Третя особа: відділ держаної
виконавчої служби Красноармійского
міськрайонного управління юстиції в
судове засідання не заявився,,про час
та місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про що свідчить судова
розписка. Окрім того виконуючий
обов'язки начальника ВДВС направив на
адресу апеляційного суду листа у якому
просив справу розглянути у відсутність
представника ВДВС.

Третя особа : орган опіки та піклування
в особі представника Серпецької О.М.
направив на адресу суду листа у якому
просив задовольнити скаргу ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідачки та її представника ,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню,рішення суду- скасуванню ,
а по справі слід постановити нове
рішення . яким відмовити ОСОБА_2 у
позові з наступних підстав.

Задовольняючі позовні вимоги частково
та стягуючи на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1
неустойку у вигляді пені за
прострочення сплати аліментів, суд
першої інстанції виходив з того , що
відповідачка ухилялась від сплати
аліментів через що утворилась
заборгованість на суму 5892 грн. 19коп., а
тому у позивача виникло право на
стягненні пені за прострочення сплати
аліментів за період з 22 березня 2012 року
по 29 жовтня 2013 року у сумі 25193 грн.58 коп.,
а з врахування матеріального становища
позивачки розмір пені було зменшено
до 5900грн.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він
зроблений на неповно з'ясованих
обставинах справи та з порушенням
вимог закону.

Зокрема, згідно з положеннями ч.1 ст. 196
СК України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені ) у
розмірі 1 відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, із змісту вказаної норми
закону вбачається . що необхідною
складовою для виникнення права на
стягнення неустойки за прострочення
зобов'язання є вина платника аліментів
.

Між тим , вказані обставини , які
пов'язанні із з'ясуванням причини
несплати аліментів відповідачкою на
користь позивача залишились поза
увагою суду . В обґрунтування своїх
висновків щодо стягнення пені , суд
першої інстанції не навів взагалі будь
- яких міркувань. щодо наявності вини
відповідачки в несплаті аліментів , не
перевірив її посилання на відсутність
вини в утворенні заборгованості по
аліментам та не дослідив відповідних
доказів..

З матеріалів справи вбачається , що за
рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 3 травня 2012
року були стягнуті аліменти на
утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1
року народження з відповідачки ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 у розмірі ? частини
її доходів до повноліття дитини . але не
менш ніж 30% прожиткового мінімуму для
дітей відповідно віку.

Як вбачається з довідки наданої
старшим державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції від 6 травня 2014
року за № 1035/4-29/ 17 травня 2012 року
виконавчий лист державним виконавцем
було направлено за місцем
розташування центрального офісу
роботи ОСОБА_1 до ВДВС Кіровського
районного управління юстиції м.
Дніпропетровська . 7 серпня 2012 року
виконавчий лист з примусового
виконання з Кіровського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ було повернуто
до ВДВС Красноармійського
міськраойнного управління юстиції з
зазначенням що аліменти не
утримувались. Із зазначеної відповіді
ВДВС не вбачається , що відповідачка
ухилялась від сплати аліментів ,
викликалась до ВДВС та не приходила на
виклики.

Як пояснила відповідачка її вини в
неутриманні аліментів із її заробітної
плати немає , оскільки вона на час
направлення виконавчого листа до
Кіровського ВДВС Красноармійського
МУЮ працювала в мережі магазинів « АТБ-
Маркет» і чому з її заробітної плати не
утримувались аліменти її невідомо. 11
вересня 2012 року вона уклала договір з
приватним підприємцем ОСОБА_4 і копію
цього договору надала особисто у
державну виконавчу службу , однак її
відмітку про прийняття цього договору
не зробили. До відділу державної
виконавчої служби з приводу несплати
аліментів її не викликами, вона не
укривала місце своєї роботи, На цей час
судом 9 вересня 2012 року вже було
постановлено рішення про визначення
місця проживання дитини - сина ОСОБА_3
2012 року саме з нею за її позовом . який
вона подала до суду ще у травні 2012 року ,
однак позивач укривав від неї
місцезнаходження дитини і лише 4 грудня
2012 року вона змогла насильно вирвати
дитину від родичів позивача .

Із наведеного вбачається, що відсутні
підстави вважати , що відповідачка
ухилялась від сплати аліментів .

Як вбачається з ухвали апеляційного
суду Донецької області від 19 вересня 2012
року у процесі розгляду справи за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дитини
судом першої інстанції було
встановлено , що після розірвання шлюбу
між сторонами ОСОБА_1 (ОСОБА_1)
переїхала разом з дитиною у м.
Скадовськ де під час відвідування
дитини батьком у присутності
позивачки та представника соціальної
служби без дозволу матері дитину
самовільно забрав батько та дитина з
того часу проживала з ОСОБА_2 Як
пояснювала ОСОБА_1 у судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_2 тривалий час
укривав від неї місце знаходження
дитини.

Судом першої інстанції не звернуто
увагу на те, що позивач ОСОБА_2, який
заявив позов про стягнення пені за
прострочення сплати аліментів та
зобов'язаний до сплати аліментів на
утримання дитини сина ОСОБА_3 на
підставі судового рішення, сам
ухиляється від сплати аліментів на
утримання дитини ,що підтверджується
відповідною довідкою начальника ВДВС
Красноармісйського МУЮ з якої
вбачається, що за період з 1 травня 2013
року по 20 січня 2014 року заборгованість
по аліментам у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 на
утримання дитини сина ОСОБА_3
становить 3518 грн. 08 коп. ( а.с. 45 )

Окрім того ,апеляційний суд вважає , що
постановлене судом рішення порушує
законні права та інтереси
неповнолітньої дитини, які закріплені
в міжнародній Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року . яка
була ратифікована державою Україна
27.02.1991 року. У відповідності до вказаної
Конвенції дитина знаходиться під
особистим захистом держави і має право
на належний рівень життя, який повинні
забезпечити батьки та держава.
Постановлення судового рішення про
стягнення пені на користь батька . який
сам не сплачує аліменти на утримання
дитини становить її у надзвичайно
тяжкий матеріальний стан враховуючи
мінімальний розмір доходів матері на
утриманні якої знаходиться дитина. .

Вказані обставини також залишилися
поза увагою суду першої інстанції .

Таким чином , апеляційний суд вважає ,
що позивач не довів наявність вини
ОСОБА_1 у несплаті аліментів, а тому у
суду першої інстанції були відсутні
підстави для задоволення позову.

З врахуванням наведеного та положень
п.1 ч.1 ст. 309 ЦПК України , апеляційний
суд вважає необхідним рішення суду
першої інстанції скасувати .
постановити нове рішення . яким у
задоволенні позову відмовити у зв'язку
з недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 березня 2014 року скасувати.

ОСОБА_2 у позові до ОСОБА_1 про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів на
утримання неповнолітньої дитини
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: