АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3588/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маймур Г. Я. Доповідач - Демченко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко
Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р.,
Волошина М.П.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 21 лютого 2014
року по справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитними зобов`язаннями та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», тертя особа - ОСОБА_3, про
визнання поруки такою, що припинена та
визнання недійсним додаткового
договору №1 від 21 квітня 2009 року до
договору поруки №SR-308/192/2008 від 19 серпня
2008 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
мотивуючи тим, що 19 серпня 2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого
є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 був
укладений кредитний договір №ML-308/192/2008,
за умовами якого, банк надав останній
кредит в розмірі 42.630 доларів США на
придбання нерухомого майна, терміном
до 20 серпня 2018 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 19
серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2
укладено договір поруки №SR-308/192/2008.

Зазначали, що за умовами договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 29 червня 2010 року, ПАТ «ОТП Банк»
відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» прийняло право вимоги за
кредитним договором №МL-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року та договором поруки
№SR-308/192/2008 від 19 серпня 2008 року.

Посилаючись на те, що всупереч умовам
кредитного договору, договору поруки,
відповідачі не виконують свої
зобов'язання по поверненню кредиту, не
здійснюють чергові погашення кредиту,
чим порушують взяті на себе
зобов'язання, передбачені умовами
кредитного договору та договору
поруки, внаслідок чого станом на 17
січня 2013 року загальна заборгованість
відповідачів перед ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» за кредитним договором
№ML-08/192/2008 від 19 серпня 2008 року складає
2.472.823 грн.03 коп., з яких: заборгованість
по кредиту 43.833 доларів США 27 центів,
що дорівнює 350.359 грн.33 коп.;
заборгованість по відсоткам 22.555
доларів США 91 цент, що дорівнює 180.289
грн.39 коп.; заборгованість по пені
1.942.174 грн.31 коп., яку просили стягнути з
відповідачів.

У жовтні 2013 року відповідач ОСОБА_2
звернувся до суду з уточненим
зустрічним позовом до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» про визнання поруки
такою, що припинена та визнання
недійсним додаткового договору №1 від
21 квітня 2009 року до договору поруки
№SR-308/192/2008 року від 19 серпня 2008 року,
мотивуючи тим, що договір поруки,
укладений 19 серпня 2008 року між ним та
ЗАТ «ОТП Банк» не передбачає
можливості зміни умов основного
зобов'язання за кредитним договором
без письмової згоди поручителя.

Посилаючись на те, що додатковий
договір №1 від 24 квітня 2009 року до
кредитного договору №ML-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року передбачає підвищення
розміру процентів, відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду за який нараховуються проценти
за користування чужими грошовими
коштами; установлення (збільшення
розміру) неустойки; встановлення нових
умов щодо порядку зміни процентної
ставки в бік збільшення тощо, а тому
просить визнати його поруку перед ЗАО
«ОТП Банк» та перед ТОВ «ОТП Факторинг
Україна», надану в забезпечення
виконання ОСОБА_3 умов кредитного
договору №ML-308/192/2008 від 19 серпня 2008
року, припиненою.

Зазначав, що додатковий договір №1 від
21 квітня 2009 року до договору поруки
№SR-308/192/2008 від 19 серпня 2008 року він не
підписував, а тому просить визнати його
недійсним.

Рішенням Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 21 лютого 2014 року
позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» задоволено повністю, стягнуто
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2
заборгованість за кредитним договором.
Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено
частково, визнано недійсним додатковий
договір №1 від 21 квітня 2009 року,
укладений до договору поруки №SR-308/192/2009
від 19 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк»
та ОСОБА_2

Додатковим рішенням Самарського
районного суду м.Дніпропетровська від
04 березня 2014 року стягнуто з «ОТП
Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2
судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 21 лютого 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити зустрічні
позовні вимоги.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які буди досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5)чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6)як розподілити між
сторонами судові витрати; 7)чи є негайні
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8)чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі рішення суду не
відповідає.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямованих на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст.625 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
відповідно до ст.6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що 19 серпня 2008 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк», та відповідачем
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ML-308/192/2008 на придбання нерухомого
майна, за умовами якого остання
отримала грошові кошти в розмірі 42.630
доларів США з терміном повернення до 20
серпня 2018 року. За користування
кредитними коштами встановлена
плаваюча процентна ставка в розмірі 5,99%
із розрахунку 360 днів у році. Факт
отримання ОСОБА_3 кредитних коштів
підтверджено заявкою на видачу
готівки, валютним меморіальним ордером
від 19 січня 2008 року про отримання 42.630
доларів США (том 1 а.с.8-11).

У забезпечення виконання зобов'язання
за даним кредитним договором між ПАТ
«ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_2 19
серпня 2008 року було укладено договір
поруки №SR-308/192/2008, відповідно до умов
якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати
перед банком у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання
зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним
договором.

21 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_3 укладено додатковий договір №1
до кредитного договору №ML-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року, за умовами якого на
період з 21 квітня 2009 року по 21 вересня
2009 року для розрахунку процентів за
користування кредитом збільшена
фіксована процентна ставка до 7% і
плаваюча процентна ставка; а також у
випадку порушення позичальником
будь-яких своїх зобов'язань,
встановлених п.п.2.1.5,2.1.6,3.6 додаткового
договору фіксована процентна ставка чи
фіксований відсоток (в залежності від
виду процентної ставки, що
застосовується за кредитним договором
(плаваюча чи фіксована процентна
ставка) підвищується на 4% річних, в
порядку передбаченому додатковим
договором. Також позичальнику наданий
транш в розмірі 1.670 доларів США 27
центів з метою погашення прострочених
процентів (том 1 а.с.162-163).

21 квітня 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_2 укладено додатковий договір №1
до договору поруки №SR-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року (том 1 а.с.164).

Відповідно до висновку судової
почеркознавчої експертизи №2900-13 від 18
грудня 2013 року підписи від імені ОСОБА_2
в розділі «Реквізити та підписи
сторін» в графах: «Поручитель» та «Від
поручителя» додаткового договору №1
від 21 квітня 2009 року до договору поруки
№SR-308/192/2008 від 19 серпня 2008 виконані не
ОСОБА_2, а іншою особою (том 2 а.с.72-78).

На підставі статуту ПАТ «ОТП Банк»,
затвердженого рішенням загальних
зборів акціонерів 23 квітня 2009 року та
погодженого Національним банком
України 18 червня 2009 року, ПАТ «ОТП Банк»
є правонаступником «ОТП Банк» (том 1
а.с.24-26,27-28).

На підставі договору купівлі-продажу
кредитного портфелю, укладеного 29
червня 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» (покупець) та ПАТ «ОТП Банк»
(продавець), продавець продав
(переуступив) покупцю права на
кредитний портфель, який включає в себе
кредитні договори, а покупець прийняв
такий кредитний портфель (том 1 а.с.29-35).

Згідно додатку до договору
купівлі-продажу кредитного портфелю,
кредитний договір №ML-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року, укладений між ТОВ «ОТП
Банк» та ОСОБА_3, проданий ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» (том 1 а.с.36-38).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належним
чином не виконувала умови кредитного
договору та додаткового договору до
кредитного договору, у зв'язку із чим
утворилася заборгованість, яка станом
на 17 січня 2013 року становила 2.472.823 грн.03
коп.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» 02 червня 2011
року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
направлено листи-претензії з вимогою
про дострокове погашення кредитної
заборгованості (том 1 а.с.165,166,167,168).

Відповідно до ч.1 ст.553 та ч.1 ст.554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором.

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

Частиною 1 ст.251 ЦК України визначено, що
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК
України).

Разом із тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Із договору поруки №SR-308/192/2008 від 19
серпня 2008 року убачається, що в ньому не
встановлено строку, після якого порука
припиняється, а умова договору поруки
про його дію до повного виконання
боргових зобов'язань за кредитним
договором не є встановленим сторонами
строком припинення дії поруки,
оскільки суперечить ч.1 ст.251 та ч.2 ст.252
ЦК України, тому у цьому випадку
підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559
ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Пунктом 24 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішення
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
роз'яснено, що відповідно до ч.4 ст.559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішення таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосування права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст.252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

Матеріалами справи підтверджується, що
02 червня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» направлено на адресу ОСОБА_2
вимогу про дострокове погашення
заборгованості за кредитом, процентів
за користування кредитом протягом 30
(тридцяти) календарних днів з дати
отримання цієї вимоги.

З огляду на викладене у ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» виникло право
пред'явити вимогу до поручителя
ОСОБА_2 про виконання порушених
зобов'язань боржника ОСОБА_3 щодо
сплати заборгованості за кредитним
договором, починаючи з 02 червня 2011 року
протягом наступних шести місяців.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як
убачається з матеріалів справи,
звернувся з позовом до ОСОБА_2 лише 19
серпня 2013 року, тобто вже після спливу
шестимісячного строку, встановленого
ч.4 ст.559 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 липня 2013 року у справі за
позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором.

Ухвалюючи рішення суд вказав, що не
вбачає правових підстав для припинення
договору поруки, проте з таким
висновком суду погодитись не можна,
оскільки висновки суду не відповідають
обставинам справи, неправильно
застосував норми матеріального права.

На підставі встановлених фактів,
які підтверджуються матеріалами
справи, та враховуючі викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтовані та підтверджуються
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а тому підлягають
задоволенню, а у задоволенні позовних
вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитними зобов'язаннями слід
відмовити.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська підлягає
частковому скасуванню, з ухваленням по
справі нового рішення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_3
на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
необхідно стягнути судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3.441
грн., а з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на
користь ОСОБА_2 слід стягнути судові
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 2.285 грн.80 коп. та витрати,
пов'язані з проведенням судової
експертизи в розмірі 2.350 грн.08 коп.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 21 лютого
2014 року в частині задоволення позову
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» та відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати.

Позов товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
кредитними зобов`язаннями
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором №ML-308/192/2008 від 19 серпня 2008
року в розмірі 2.472.823 грн.03 коп., з яких:
заборгованість за кредитом - 350.359 грн.33
коп.; заборгованість по процентам за
користування кредитом - 180.289 грн.39 коп.;
пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань за кредитним договором -
1.942.174 грн.31 коп., яка утворилась станом
на 17 січня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» судові витрати в розмірі 3.441
грн.

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
кредитними зобов`язаннями відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна», тертя особа - ОСОБА_3, про
визнання поруки такою, що припинена
задовольнити.

Визнати договір поруки №SR-308/192/2008,
укладений 19 серпня 2008 року між закритим
акціонерним товариством «ОТП Банк» та
ОСОБА_2, припиненим.

В іншій частині рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 21 лютого 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» на користь ОСОБА_2 судові
витрати в розмірі 4.635 грн.88 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: