інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/572/14 Категорія: 57 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді Подолюка В.А.,

суддів: Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі - Захаровій Н.П.,

з участю: представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - Авраменка
Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Луцьку про
зобов'язання провести перерахунок
щомісячної страхової виплати
(втраченого заробітку) з застосуванням
норм ст.1197 Цивільного кодексу України, -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася в
суд з уточненими та доповненими під час
розгляду справи позовними вимогами до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в м. Луцьку про
зобов'язання провести перерахунок
щомісячної страхової виплати
(втраченого заробітку) з застосуванням
норм ст. 1197 ЦК України посилаючись на
те, що 12 березня 1954 року, працюючи на
Луцькому консервному заводі, з 1994 року
правонаступником якого є ВАТ
«Депметра», отримала виробничу травму,
внаслідок чого стала інвалідом 1 групи
з втратою 100% працездатності та
отримувала страхове відшкодування
відповідно до ст.ст. 455, 456 Цивільного
Кодексу УРСР, ст. 11 ЗУ «Про охорону
праці», Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організації
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я.

Після набрання чинності 01 січня 2001 року
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання», ВАТ «Деметра» передало
справу по відшкодуванню шкоди до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворюваннях в м. Луцьку, який
проводив страхові виплати виходячи із
суми втраченого заробітку 122,07 грн.
станом на 01 квітня 2001 року.

Зазначає, що згідно ст.1197 ЦК України, з 01
січня 2004 року передбачений новий
порядок відшкодування втраченого
заробітку (доходу). Зокрема
передбачено, що розмір втраченого
заробітку (доходу), який підлягає
відшкодуванню, визначається у
відсотках від середнього місячного
заробітку (доходу), який потерпілий мав
до каліцтва або іншого ушкодження
здоров'я, з урахуванням ступеня
професійної працездатності, а за її
відсутності - загальної
працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід)
обчислюється за бажанням потерпілого
за дванадцять або за три останні місяці
роботи, що передували ушкодженню
здоров'я або втраті працездатності
внаслідок каліцтва або іншого
ушкодження здоров'я. Якщо
середньомісячний заробіток (дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку (доходу)
обчислюється з п'ятикратного розміру
мінімальної заробітної плати.

Станом на жовтень 2013 року Фонд ССНВВ
проводить щомісячну страхову виплату
(втрачений заробіток) лише в сумі 983,34
грн., компенсує витрати на медичну та
соціальну допомогу, тому вона з приводу
перерахування розміру щомісячної
страхової виплати (втраченого
заробітку), відповідно до ст.1197 ЦК
України, неодноразово зверталася до
керівництва відділення Фонду ССНВВ з
вимогою про необхідність проведення
перерахунку з врахуванням положень
вказаної норми матеріального права,
однак їй було відмовлено з посиланням
на те, що норми Цивільного Кодексу,
начебто, не застосовуються у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2013 рік» встановлено,
що з 01 січня 2013 року мінімальна
заробітна плата в Україні становить 1147
грн.

Таким чином, розмір страхової виплати
(втраченого заробітку), відповідно до
вимог ст. 1197 ЦК України, на даний час
повинен становити 5735,00 грн. (1147х5).
Позивачу ж проводиться виплата у
розмірі 983,34 грн., що навіть менше
мінімальної заробітної штати
гарантованої ст. 43 Конституції та ст. 95
Кодексу Законів про працю України.

Вважає, що відповідачем порушено норми
права, які регулюють спірні
правовідносини щодо здійснення
нарахування, обчислення та виплати їй
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, передбачених
Законом, Конституцією, ЦК України,
Кодексом законів про працю України,
тому просить суд, визнати
протиправними дії відділення ВД Фонду
ССНВВ в м. Луцьку; зобов'язати стягнути
з відповідача на її користь
заборгованість по щомісячній
страховій виплаті (втраченого
заробітку) за період з 01 січня 2004 року
по грудень 2013 року, яка складає 627907,56
грн.; зобов'язати відповідача проводити
їй з 01 січня 2014 року відшкодування
втраченого заробітку виходячи з
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати відповідно до вимог
ст.1197 ЦК України, розмір якого на час
розгляду справи складає 6090 грн. (1218х5);
перерахунок проводити з кожним
підвищенням мінімальної заробітної
плати; страхові виплати (втраченого
заробітку) проводити довічно,
здійснити нарахування та виплату
компенсації частини грошових коштів у
зв'язку з порушенням строків їх
виплати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_1,
ОСОБА_2 посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права, невідповідності висновків суду
встановленим обставинам справи,
просили скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.
Зокрема зазначають, що виходячи з
аналізу законодавства, яке регулює
зазначені правовідносини, суд
безпідставно не застосував положень
ст.1197 ЦК України, які підлягають
пріоритетному застосуванню в даному
випадку, не врахував судової практики
по аналогічних справах про
неправомірність дій Фонду щодо відмови
у застосуванні вказаних положень
законодавства, що не потребувало
доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК
України в даній справі, такі порушення
призвели до неправильного вирішення
спору.

Заслухавши пояснення представників
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які
підтримали апеляційну скаргу в повному
обсязі з підстав наведених в ній,
заперечення представника відповідача
Авраменка Г.В., який вважає апеляційну
скаргу безпідставною, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення, а
рішення суду першої інстанції слід
залишити без змін виходячи з наступних
підстав.

Судом з письмових матеріалів справи,
пояснень сторін встановлено, що 12
березня 1954 року, ОСОБА_4 працюючи на
Луцькому консервному заводі,
правонаступником якого з 1994 року є ВАТ
«Деметра», отримала виробничу травму,
внаслідок чого стала інвалідом 1 групи
з втратою 100% працездатності у зв'язку з
чим роботодавець проводив
відшкодування шкоди до квітня 2001 року
відповідно до ст.ст. 455, 456 ЦК УРСР, ст.11
ЗУ«Про охорону праці», Правил
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я (а.с.7-17).

Рішенням Луцького міського суду
Волинської області від 20 лютого 2004 року
Фонд соціального страхування, якому
ВАТ «Деметра» у квітні 2001 року передало
справу по відшкодуванню позивачу
шкоди, зобов'язано проводити страхові
виплати виходячи із суми втраченого
заробітку 122 грн. 07 коп. з 01 квітня 2001
року (з врахуванням коефіцієнту 1,475), в
подальшому розрахунок розміру
відшкодування шкоди проводився
відповідно до діючих на той час
нормативних та законодавчих актів і
станом на жовтень 2013 року відповідач
проводить позивачці страхову виплату з
01 березня 2013 року безстроково в сумі
983,34 грн., не погоджуючись з чим ОСОБА_4
просить провести перерахунок
втраченого заробітку з 01 січня 2004 року
по 01 грудня 2013 року відповідно до вимог
ст.1197 ЦК України, та проводити подальші
виплати страхових сум з врахуванням
вказаної норми матеріального права
(а.с.6-12,36-41).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_4 суд першої обґрунтовував свої
висновки тим, що виходячи з
встановлених обставин справи та вимог
діючого законодавства перерахування
страхових виплат згідно вимог ст.1197 ЦК
України не можливе, оскільки дані
правовідносини між сторонами
врегульовані спеціальним Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23 вересня 1999 року №1105-Х!У зі змінами та
доповненнями, застосування якого є
пріоритетним.

Відповідно статті 2 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», дія цього Закону
поширюється на осіб, які працюють на
умовах трудового договору(контракту)
на підприємствах, установах,
організаціях, незалежно від їх форм
власності та
господарювання(далі-підприємства),у
фізичних осіб, на осіб, які
забезпечують себе роботою самостійно,
та громадян - суб'єктів підприємницької
діяльності. Особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

В статті 4 названого Закону
передбачено, що законодавство про
страхування від нещасного випадку
складається із Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, цього
Закону, Кодексу законів про працю
України, закону України «Про охорону
праці» та інших нормативно-правових
атів, що також знайшло своє
підтвердження в ст.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 року №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди».

Тому, виходячи з аналізу
вищенаведеного законодавства, колегія
суддів вважає правильними висновку
суду першої інстанції щодо відсутності
підстав для застосування ст.1197 ЦК
України при вирішенні даних
правовідносин.

Крім того, на підставі судового рішення
від 20 лютого 2004 року Фонд проводив
виплати позивачу по відшкодуванню
шкоди, виходячи із суми втраченого
заробітку 122 грн.07 коп. починаючи з 01
квітня 2001 року, з 01 січня 2004 року по час
звернення із вказаними вимогами до
суду нарахування та виплата таких сум
ОСОБА_4 проводилася відповідно до
діючих на той час нормативних та
законодавчих актів, тому визначення
потерпілим недоотриманої суми
страхових виплат виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати за
вказаний період та з врахуванням
положень ст.1197 ЦК України в розмірі 627907
грн.56 коп., також є необґрунтованим,
оскільки підвищення розміру
мінімальної заробітної плати не
впливає на розмір щомісячних страхових
виплат, тому що відповідно до п.1 ст.34
Закону України №1105 сума щомісячної
страхової виплати встановлюється
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності та
середньомісячного заробітку, котрий
потерпілий мав до ушкодження здоров'я
(а.с.8-12,37-41).

За змістом ч.2 ст.29 Закону України №1105,
перерахування сум щомісячних
страхових виплат проводиться у випадку
зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у
галузях національної економіки по
даним центрального органу виконавчої
влади з питань статистики з 01 березня
наступного року. Державний комітет
статистики України надає показники
заробітної плати найманих працівників
народного господарства України,
Виконавча дирекція Фонду доводить до
відділень затверджені в Міністерстві
юстиції України коефіцієнти
підвищення страхових виплат.

Підстави для перерахунку розміру
страхових виплат зазначені в ст.29
Закону України № 1105 і є загальними, без
їх розшифрування в розрізі кожного
виду страхових виплат.

Частиною 1 статті 29 Закону України № 1105
встановлено підстави для
перерахування сум щомісячних
страхових виплат і витрат на медичну та
соціальну допомогу. Відповідно до
частини 2 статті 29 цього Закону
перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться у разі
зростання у попередньому календарному
році середньої заробітної плати у
галузях національної економіки за
даними центрального органу виконавчої
влади з питань статистики. Таке
перерахування провадиться з 01 березня
наступного року. При цьому призначена
раніше сума страхової виплати
зменшенню не підлягає. Пунктом 3
частини 1 статті 29 Закону України № 1105
встановлено, що розмір мінімальної
заробітної плати при перерахуванні сум
щомісячних страхових виплат і витрат
на медичну та соціальну допомогу
застосовується у порядку, визначеному
законодавством.

Законом передбачено, що єдиним видом
страхової виплати, розмір якої
залежить від розміру мінімальної
заробітної плати, є сума витрат на
необхідний догляд за потерпілим
(спеціальний медичний догляд,
постійний сторонній догляд, побутове
обслуговування). Так, відповідно до
абзацу шостого частини четвертої
статті 34 Закону №1105, сума витрат на
необхідний догляд за потерпілим
залежить від характеру цього догляду,
встановленого МСЕК, і не може бути
меншою від розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати, - на спеціальний медичний
догляд, половини розміру мінімальної
заробітної плати, - на постійний
сторонній догляд, чверті мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати, - на побутове обслуговування.

Тому, відповідно до Закону України №1105,
у разі підвищення розміру мінімальної
заробітної плати у порядку,
визначеному законодавством,
перерахуванню підлягають витрати на
медичну та соціальну допомогу, а саме
витрати па необхідний догляд за
потерпілим.

Мотиви апеляційної скарги щодо
неправомірного застосування судом та
Фондом «Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат», затверджених постановою
правління Фонду від 27 квітня 2007 року
№24, погодженим з Міністерством праці
та соціальної політики України, яке
здійснює державний нагляд у сфері
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та
зареєстрованому в Міністерстві
юстиції України 22 червня 2007 року за
№715/13982 не впливає на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, оскільки вказаний
нормативний акт є чинним,
невідповідність його законодавству,
яке регулює вказані правовідносини, не
встановлена. Крім того в п.3 ч.1 ст.29
Закону №1105 встановлено, що розмір
мінімальної заробітної плати при
перерахуванні сум щомісячних
страхових виплат і витрат на медичну та
соціальну допомогу застосовується у
порядку визначеному законодавством.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що судовою практикою по
аналогічних справах підтверджується
необхідність задоволення позову в
даній справі, тому що вказані обставини
не підлягають доказуванню відповідно
до ч.3 ст.61 ЦПК України, не дає підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
з цих підстав, оскільки такі посилання
є власним тлумаченням норм
процесуального права та підстав його
застосування.

Покликання в апеляційній скарзі на
інші порушення судом чинного
законодавства, порушення та
неправильного застосування судом норм
матеріального права, були предметом
розгляду суду першої інстанції
оскільки суд мотивував свої висновки з
посиланням на відповідні статті Закону
та нормативних актів.

Щодо неправильності нарахування
страхових виплат позивачу у зв'язку з
підвищенням мінімальної заробітної
плати починаючи з січня 2002 року, то
вказані обставини були предметом
розгляду справи за адміністративним
позовом ОСОБА_4 до відповідача, з цього
приводу прийняте судове рішення від 06
листопада 2012 року, яке набрало законної
сили, тому ці обставини не підлягають
повторному дослідженню в даній справі
(а.с.29-33).

Отже, встановлено, що при здійснені
перерахунку Фонд діяв згідно з чинним
законодавством та на підставі Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ОСОБА_4
про перерахунок щомісячної страхової
виплати відповідно до вимог ст.1197 ЦК
України, тому підстав для зміни чи
скасування оскаржуваного рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 лютого 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :