Справа №442/4912/13-ц
Провадження №2/442/101/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Хомика А.П.

з участю секретаря - Галин Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дрогобичі цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третіх
осіб - ОСОБА_2, Органу опіки та
піклування Дрогобицької
райдержадміністрації про звернення
стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом, в якому просить звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з господарськими прибудовами
та земельну ділянку, що на АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачів понесені
судові витрати. В обґрунтування
позовних вимог покликається на те, що
14.08.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», та
відповідачем ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 014/0122/82/51174, згідно
п.п. 1.1-1.4. якого позивач надав третій
особі - ОСОБА_2 кредит у розмірі 40000,00
дол. США строком по 14.08.2017 р., а останній
прийняв на себе зобов'язання
сплачувати проценти за користування
кредитом у розмірі 13,50% річних та
здійснювати повернення кредиту
щомісячними платежами відповідно до
обумовленого сторонами договору
Графіку (Додаток №2 до Кредитного
договору).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було
укладено Договір іпотеки б/н від 14.08.2007
р., посвідчений приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_4 та зареєстрований в
реєстрі за № 1319, відповідно до умов
якого в іпотеку Банку передано належне
на праві власності відповідачу ОСОБА_2
нерухоме майно, а саме - житловий
будинок з господарськими прибудовами
загальною площею 220,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
земельну ділянку за цією ж адресою
площею 0,1263 га, кадастровий №
:01:004:0050.

Оскільки ОСОБА_2 перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 1974
року, остання надала свою згоду на
укладення її чоловіком Договору
іпотеки, яка нотаріально посвідчена
приватним нотаріусом Дрогобицького
районного нотаріального округу ОСОБА_4,
р. № 1322.

Разом з тим, додатковим рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 01.02.2013 р., яке
залишено без змін рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 11.04.2013 р., визнано будинок АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2

Взаємні права і обов'язки Іпотекодавця
та Іпотекодержателя за іпотечним
договором виникають з моменту його
нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України
"Про іпотеку" та п. 5.1., 5.2.
вищезазначеного договору іпотеки,
іпотекодержатель (АТ "Райффайзен Банк
Аваль") має право звернути стягнення на
предмет іпотеки у випадку, якщо третьою
особою - ОСОБА_2 будуть порушені умови
Кредитного договору № 014/0122/82/51174 від
14.08.2007 р.

Банк свої зобов'язання за кредитним
договором виконав повністю. Однак,
третя особа - ОСОБА_2 свої зобов'язання
за вказаним договором належним чином
не виконував, а тому рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 30.05.2012 року було
вирішено достроково стягнути з третьої
особи - ОСОБА_2 заборгованість за цим
кредитом. В подальшому, постановою
головного державного виконавця ВДВС
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції від 07.09.2012р.
відкрито виконавче провадження з
примусового виконання зазначеного
рішення суду, яке боржником не
виконане.

Враховуючи зазначене, оскільки Третьою
особою ОСОБА_2 не виконуються свої
зобов'язання щодо погашення
заборгованості за кредитом та сплати
відсотків у встановлений кредитним
договором строки, Позивач набуває
права звернутися до суду з проханням
про звернення стягнення на іпотечне
майно з метою задоволення своїх
майнових вимог.

Розмір заборгованості третьої особи
ОСОБА_2 станом на 11 липня 2013 року
становить 293 485,51 доларів США, що в
еквіваленті до національної валюти
становить 2 345 829,68 гривень, з яких - 37260,81
дол. США (297 825,65 грн.) - заборгованість по
сплаті кредиту, 36085,70 дол. США (288 433,00
грн.) - заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитом,
220139,00 дол. США (1 795 571,03 грн.) - розмір пені
за несвоєчасне повернення кредиту та
сплату відсотків за користування
кредитом.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
дав пояснення, які по суті, змісту і
мотивам відповідають викладеному в
позовній заяві.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, не повідомивши причин
неявки, хоча належним чином були
повідомлені. При таких обставинах суд
визнав неявку відповідачів неповажною
та розглянув справу у їхній
відсутності.

Третя особа - ОСОБА_2 проти позову
заперечив і суду пояснив, що дійсно
14.08.2007 року отримав кредит у ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" у розмірі 40000,00
доларів США, зі сплатою 13,50 % річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення до 14.08.2017 року.
Вказав, що забезпечення виконання
зобов'язань за Кредитним договором
здійснено договором іпотеки від 14.08.2007
року, укладеним між Банком та його
батьком - ОСОБА_2, зі згоди його матері -
ОСОБА_3, відповідно до якого в іпотеку
Банку було передано належне на праві
власності батькові, а в подальшому
визнане спільною сумісною власністю і
ОСОБА_3, нерухоме майно, а саме -
житловий будинок з господарськими
прибудовами загальною площею 220,6 кв.м.,
що на АДРЕСА_1 та земельну ділянку за
цією ж адресою площею 0,1263 га. Звернув
увагу суду на те, що не відмовляється в
односторонньому порядку від виконання
зобов'язання за Кредитним договором
від 14.08.2007 року, однак в силу незалежних
від нього обставин - через світову
економічну кризу, політичну ситуацію в
державі, знецінення курсу національної
валюти він позбавлений реальної
можливості своєчасного виконання умов
кредитного договору. Не погоджується з
розрахунком заборгованості, складеним
позивачем і вважає, що оскільки
рішенням суду від 30.05.2012 року було
вирішено стягнути з нього
заборгованість за кредитом в значно
меншому розмірі, а тому банк не вправі
після винесення такого рішення
продовжувати нараховувати йому
відсотки за невиконання умов
кредитного договору. Крім цього,
зазначив, що звернення стягнення на
предмет іпотеки на даний час неможливе,
оскільки в будинку зареєстрований та
проживає його малолітній син.

Представник Органу опіки та піклування
Дрогобицької райдержадміністрації -
Поліщук Р.І. заперечила проти
задоволення позову з тих підстав, що в
будинку, на який позивач намагається
звернути стягнення проживає
неповнолітня дитина, яка у випадку
задоволення позову залишиться без
житла. Банк не звертався до Органу
опіки та піклування для дачі дозволу на
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а тому просить в задоволенні
позову відмовити, так як порушуються
права малолітньої дитини.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, перевіривши матеріали
справи, суд вважає, що позов є
підставним та підлягає задоволенню,
виходячи з наступних міркувань.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право обмежитися доказами, наданими
позивачем.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненнями фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що
14.08.2007 року між третьою особою - ОСОБА_2
та ВАТ "Райффайзен Банк Аваль",
правонаступником якого є ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль", було укладено
кредитний договір №014/0122/82/51174,
відповідно до якого третя особа ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 40000,00 доларів
США, зі сплатою 13,50 % річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення до 14.08.2017 року та
сплатою кредиту щомісячними платежами
відповідно до обумовленого сторонами
договору Графіку згідно Додатку №2 до
Кредитного договору (а.с. 7-10).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. А належним виконанням
зобов'язань з боку відповідача є
повернення кредиту та сплата відсотків
за користування кредитними коштами у
строки, в розмірі та в валюті,
визначеними в кредитному договорі.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 30.05.2012 року,
у зв'язку з невиконанням третьою особою
ОСОБА_2 своїх кредитних зобов'язань,
було вирішено стягнути на користь
позивача заборгованість станом на
16.01.2012 року за вказаним вище кредитним
договором в сумі 1013087,18 грн. (а.с. 26-27).

На виконання зазначеного рішення суду,
10.07.2012 року Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області було видано
виконавчий лист і 07.09.2012 року
постановою головного державного
виконавця ВДВС Дрогобицького
міськрайонного управління юстиції за
цим виконавчим листом відкрито
виконавче провадження (а.с. 28-29).

Крім цього, як встановлено в судовому
засіданні, і сторонами не оспорювалось
зазначене вище рішення суду не
виконане по даний час, заборгованість
відповідача за кредитним договором
станом на 11.07.2013 року збільшилась і
становить 293 485,51 доларів США, що в
еквіваленті до національної валюти
становить 2 345 829,68 гривень, з яких - 37260,81
дол. США (297 825,65 грн.) - заборгованість по
сплаті кредиту, 36085,70 дол. США (288 433,00
грн.) - заборгованість по сплаті
відсотків за користування кредитом,
220139,00 дол. США (1 795 571,03 грн.) - розмір пені
за несвоєчасне повернення кредиту та
сплату відсотків за користування
кредитом (розрахунок заборгованості,
складений позивачем, а.с. 30-32).

Суд не приймає до уваги доводи третьої
особи про те, що після ухвалення 30.05.2012
року судового рішення про стягнення з
нього заборгованості за кредитом банк
не вправі був продовжувати йому
нарахування відсотків, оскільки
відповідно до умов п. 9.1 кредитного
договору від 14.08.2007 року такий договір
діє до повного погашення кредитної
заборгованості (а.с. 8, зворот).

Крім цього, відповідно до п. 17 Постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, оскільки
зобов'язання залишається невиконаним
належним чином відповідно до вимог
статей 526, 599 ЦК України, згідно приписів
яких зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином,
тобто зобов'язання за кредитним
договором припиняється лише
виконанням, проведеним відповідно до
умов договору, а саме: поверненням
кредиту та сплаті відсотків за
користування кредитом у строки, в
розмірі та валюті, передбаченими в
Кредитному договорі.

Крім цього, будь-якого іншого
розрахунку заборгованості ні
відповідачами, ні третьою особою суду
не представлено, а тому суд вважає, що
за вказаним вище розрахунком
заборгованість нарахована з
урахуванням положень ст. 534 ЦК України
щодо черговості погашення вимог за
грошовим зобов'язанням і визнає його
правильним.

Таким чином судом встановлено, що третя
особа ОСОБА_2 належним чином не
виконував умов кредитного договору, на
письмові вимоги банку про виконання
своїх зобов'язань як відповідач ОСОБА_2,
так і третя особа ОСОБА_2 не реагував,
внаслідок чого кредитна
заборгованість третьої особи станом
на 11.07.2013 року складає 293485,51 доларів США,
що еквівалентно на цю дату 2345829,68 грн., а
тому порушене право позивача підлягає
судовому захисту.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 590, ст. 578
ЦК України звернення стягнення на
предмет застави/іпотеки здійснюється
лише за рішенням суду, якщо для
укладення такого договору щодо майна
фізичної особи вимагалось отримання
згоди чи дозволу іншої особи чи органу.

Як вбачається з копії договору іпотеки
(а.с. 11-14), укладеного 14.08.2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та
відповідачем ОСОБА_2, зі згоди його
дружини - відповідачки ОСОБА_3 (а.с. 17), у
рахунок забезпечення належного
виконання третьою особою ОСОБА_2 умов
кредитного договору від 14.08.2007 року,
відповідач ОСОБА_2 передав у іпотеку
житловий будинок з господарськими
прибудовами загальною площею 220,6 кв.м.,
що на АДРЕСА_1 та земельну ділянку за
цією ж адресою площею 0,1263 га,
кадастровий № :01:004:0050. Заставна
вартість предмету іпотеки сторонами
обумовлена в розмірі 346000,00 грн. (п. п. 1.1,
1.2, 1.3. договору іпотеки, а.с. 11).

На час укладення договору іпотеки,
житловий будинок з господарськими
будівлями належав лише відповідачу
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
Свідоцтва на право особистої власності
на жилий будинок, виданого 25.12.1987 р.
виконавчим комітетом Дрогобицької
районної ради згідно рішення виконкому
від 23.12.1987 р. за № 350, зареєстрованого в
Дрогобицькому ДК МБТ1 від 25.12.1987р. за №59
(а.с. 15). Земельна ділянка належала
відповідачу ОСОБА_2 на підставі
Державного Акту серії ЯА №338720 на право
приватної власності на земельну
ділянку, виданого 05.05.2005 р. Лішнянською
сільською радою на підставі рішення
виконкому від 04.12.1997 р. за № 51 та
зареєстрованого в Книзі записів
Державних Актів на право приватної
власності на землю за №63 (а.с. 16).

Разом з тим, додатковим рішенням
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 01.02.2013 р., яким
доповнено рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 06.09.2012 року, та які залишено
без змін рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 11.04.2013 р.,
визнано будинок АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
відповідача ОСОБА_2, а виконавчий напис
нотаріуса - визнаний таким, що не
підлягає виконанню (а.с. 19-25).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» та у відповідності до п. 5.1 та
п. 5.2 договору іпотеки від 14.08.2007 року, у
випадку порушення позичальником
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором, іпотекодержатель
має право звернути стягнення на
предмет іпотеки, реалізувавши його
відповідно до п. 5.5 договору. Пунктом 5.4
договору іпотеки визначено, що
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса та згідно
з договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Тобто, у даному випадку сторони
визначили декілька способів
задоволення вимог іпотекодержателя за
рахунок предмета іпотеки.

Також у п. 5.5.2 передбачена можливість
реалізації предмета іпотеки, на який
звернено стягнення за рішенням суду. У
даному випадку зазначено, що
реалізація проводиться на прилюдних
торгах у межах процедури виконавчого
провадження за початковою ціною,
встановленою за згодою сторін, а у
випадку відсутності такої згоди за
рішенням суду.

Вказані вимоги договору узгоджуються з
нормами Закону України «Про іпотеку»,
яким передбачено як позасудовий
порядок врегулювання питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, так і можливість звернення
стягнення на предмет іпотеки за
рішенням суду.

Порядок реалізації предмета іпотеки за
рішенням суду врегульований у ст. 39
цього Закону. Відповідно до ст.39 Закону
у разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; опис
нерухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя; заходи щодо
забезпечення збереження предмета
іпотеки або передачі його в управління
на період до його реалізації, якщо такі
необхідні; спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу, встановленої статтею 38 цього
закону; пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

Тобто, як у ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», так і у договорі іпотеки від 14
серпня 2007 року зазначено, що за
рішенням суду предмет іпотеки підлягає
реалізації шляхом проведення
процедури прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону.

Таким чином, оскільки судом
встановлено порушення зобов'язань за
кредитним договором позичальником -
третьою особою ОСОБА_2, внаслідок чого
утворилась заборгованість в сумі 2345829,68
грн., вартість предмету іпотеки (346000
грн.) не є більшою, ніж сума
заборгованості за кредитним договором,
і хоча предмет іпотеки визнано
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_2 і ОСОБА_3, однак остання надавала
згоду своєму чоловікові нотаріально
посвідчену згоду на укладення договору
іпотеки, а тому суд приходить до
переконання, що позовні вимоги є
підставними та підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає, що не
заслуговують на увагу доводи третьої
особи про неможливість звернення
стягнення на предмет іпотеки через
проживання та реєстрацію в будинку
його малолітнього сина, неотримання
дозволу органу опіки та звернення
стягнення на житло, в якому проживає
неповнолітня дитина, оскільки з умов
договору іпотеки від 14.08.2007 року не
вбачається, що на час його укладення в
будинку є малолітні діти.

Крім цього, згідно зі статтею 32 ЦК,
статтею 177 СК та статтею 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про
охорону дитинства" саме батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання. В даному ж випадку,
договір іпотеки укладався не батьками
малолітнього сина третьої особи -
ОСОБА_2 Разом з тим, народження дитини
після укладення договору іпотеки не є
підставою для відмови у зверненні
стягнення не предмет іпотеки.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання як слід розподілити між
сторонами судові витрати, а тому згідно
з вимогами ст.88 ЦПК України з
відповідача слід стягнути в користь
позивача 1792,50 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214, 224-226 ЦПК
України, ст.ст. 526, 534, 599, 1054 ЦК України,
Законом України «Про іпотеку», суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки,
згідно Договору Іпотеки б/н від 14.08.2007р.,
посвідченого приватним нотаріусом
Дрогобицького районного нотаріального
округу ОСОБА_4, а саме: житловий будинок
з господарськими прибудовами,
позначений літ А-1, складається з 3-ох
житлових кімнат, однієї кухні та
підвалу, розміром житлової площі 64,4
кв.м., загальною площею 220,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. До
будинку відносяться сарай цегляний
позначений на плані літерою Б,
вбиральня цегляна позначена на плані
літерою У, колодязь бетонний
позначений на плані літерою К, огорожа
металева позначена на плані літерою 1-2,
замощення бетонне позначене на плані
літерою І. Даний житловий будинок
належить ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за
адресою: АДРЕСА_1) на праві власності на
підставі Свідоцтва на право особистої
власності на жилий будинок виданого
25.12.1987р. виконавчим комітетом
Дрогобицької районної ради згідно
рішення виконкому від 23.12.1987р. за № 350.
зареєстрованого в Дрогобицькому ДК
МБТІ від 25.12.1987р. за №59 та ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою:
АДРЕСА_1), за якою визнано право
спільної сумісної власності на
житловий будинок згідно додаткового
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 01.02.2013 р.: та
земельну ділянку площею 0,1263 га,
кадастровий №:01:004:0050, яка
належить ОСОБА_2 на підставі Державного
Акту серії ЯА № 338720 на право приватної
власності на земельну ділянку,
виданого 05.05.2005р. Лішнянською сільською
радою на підставі рішення виконкому
від 04.12.1997р. за № 51 та зареєстрованого в
Книзі записів Державних Актів на право
приватної власності на землю за №
63. з метою задоволення вимог
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» згідно
кредитного договору № 014/0122/82 51174 від
14.08.2007р. в сумі 293 485,51 дол. США, що в
еквіваленті до національної валюти
станом на 11 липня 2013 року становить 2 345
829,68 грн., визначивши спосіб реалізації
предмету іпотеки через проведення
прилюдних торгів, пріоритет та розмір
вимог інших кредиторів, які підлягають
задоволенню з вартості предмета
іпотеки, відсутні. Встановити
початкову ціну предмета іпотеки для
його подальшої реалізації на рівні не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя