Провадження №2/761/43/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 березня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді
Пономаренко Н.В.

при секретарі Клим
Т.О.

участю представника позивачів
ОСОБА_1

позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа:
Перша Київська державна нотаріальна
контора про поділ спадщини, суд,-

встановив:

представник позивачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_1 в їх
інтересах звернулась до суду із
вказаним позовом до відповідача
ОСОБА_5, остаточно уточнивши позовні
вимоги під час судового розгляду
справи, зауваживши, що зазначення в
позовних вимогах слова «власність» є
опискою, при цьому вона не змінює ні
предмет ні підстави позову, про що
надала відповідну письмову заяву (т.2
а.с.56) в якій остаточно просила суд
розділити право на спадкове майно між
спадкоємцями в порядку спадкування за
заповітом згідно варіантів розподілу
на підставі експертного висновку
наступним чином.

Визнати за ОСОБА_5 (інд. номер НОМЕР_1), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,0
кв.м.

Визнати за ОСОБА_4 (інд. номер НОМЕР_2), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на наступне майно:
трикімнатну квартиру АДРЕСА_2
загальною площею 70,1 кв.м; садовий
будинок, загальною площею 59,8 кв.м., та
земельну ділянку, площею 0,06 га, за
адресою: АДРЕСА_3

Визнати за ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_3), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на наступне майно:
однокімнатну квартиру АДРЕСА_4,
загальною площею 37,0 кв.м. та земельні
ділянки у селі Збини (урочище
«Погарчини») Воловецького району
Закарпатської області: 0,0678 га - для
ведення особистого селянського
господарства (кадастровий номер:
:01:001:0008, держаний акт Серія ЯД
№539115 від 23.11.2007р.), 0,0670 га - для ведення
особистого селянського господарства
(кадастровий номер: :01:001:0013,
держаний акт Серія ЯД №547388 від 19.05.2008р.),
0,0592 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(кадастровий номер: :01:001:0007
держаний акт Серія ЯД №539114 від 23.11.2007р.),
0,0773 га - для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(№45, кадастровий номер:
:01:001:0035), 0,0531 га - для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(№86, кадастровий номер:
:01:001:0021).

Стягнути, в якості компенсації за
відступлення від ідеальних часток, з
ОСОБА_5 (інд. номер НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_4 (інд. номер НОМЕР_2) 187 318,00 грн.
(сто вісімдесят сім тисяч триста
вісімнадцять гривень).

Стягнути, в якості компенсації за
відступлення від ідеальних часток, з
ОСОБА_5 (інд. номер НОМЕР_1) на користь
ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_3) 3163,00 грн. (три
тисячі шістдесят три гривні).

Визнати за ОСОБА_5 (інд. номер НОМЕР_1), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на 1/3 грошових
коштів на наступних банківських
рахунках: НОМЕР_4 в ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»; на
рахунках №НОМЕР_5 та №НОМЕР_6 в ПАТ
"-«Брокбізнесбанк»; на рахунку №НОМЕР_7
в ПАТ «Промінвестбанк»; на рахунках
№НОМЕР_8, №НОМЕР_9 №НОМЕР_10, №НОМЕР_11 в
ПАТ «Райфайзен Банк Аваль»У

Визнати за ОСОБА_4 (інд. номер НОМЕР_2), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на 1/3 грошових
коштів на наступних банківських
рахунках: НОМЕР_4 в ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»; на
рахунках №НОМЕР_5 та №НОМЕР_6 в ПАТ
«Брокбізнесбанк»; на рахунку №НОМЕР_7 в
ПАТ «Промінвестбанк»; на рахунках
№НОМЕР_8, №НОМЕР_9, №НОМЕР_10, №НОМЕР_11 в
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Визнати за ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_3), в
порядку спадкування за заповітом від
24.02.2005р., зареєстрованим в реєстрі за
№630, після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, право на 1/3 грошових нянів
на наступних банківських рахунках:
НОМЕР_4 в ПАТ «Державний
експортнсИмпортний банк Украни»; на
рахунках №НОМЕР_5 та №НОМЕР_6 в ПАТ
«Брокбізнесбанк»; на рахунку №НОМЕР_7 в
ПАТ «Промінвестбанк»; на рахунках
№НОМЕР_8,, №НОМЕР_9, №НОМЕР_10, №НОМЕР_11 в
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Стягнути з ОСОБА_5 (інд. номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_4 (інд. номер НОМЕР_2) та
ОСОБА_2 (інд. номер НОМЕР_3) судові
витрати у розмірі 2001, 20 грн. (1700, 00 грн. +
301, 20 грн.) - судового збору та 20 596, 80 грн. -
вартість судової експертизи (всього 22
598, 00 грн.).

В обґрунтування позовних вимог
представник позивачів посилалась на
вимоги ст.204, ч.1 ст.1223, 1278 ЦК України,
зауваживши, що право позивачів, як
спадкоємців на вказане спадкове майно
не визнається відповідачем, про що
свідчить оспорювання ОСОБА_5 заповіту в
іншому судовому провадженні, крім того
і нотаріус відмовив у видачі свідоцтв
на спадкове майно, а на письмові
звернення щодо врегулювання варіантів
розподілу спадкового майна відповідач
не реагує.

В судовому засіданні представник
позивачів та позивач ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали із викладених
підстав та просили їх задовольнити (том
2 а.с.56-59).

Представник відповідача ОСОБА_5 за
довіреністю - ОСОБА_3 заперечував проти
позовних вимог, вважаючи їх
передчасними, зауваживши, що нотаріус
не відмовляв у вчиненні нотаріальної
дії щодо видачі свідоцтв про право на
спадщину, відповідач наразі не
заперечує проти права власності і
взагалі права на спадкування всіма
спадкоємцями на об»єкти спадкового
майна згідно заповіту, однак вважає, що
не отримавши відповідних свідоцтв на
спадкове майно, пред»явлені позовні
вимоги є передчасними, а вказаний
розподіл спадкового майна є
несправедливим і безпідставно
позбавляє відповідачку від права на її
частку в спадковій масі.

Перша Київська державна нотаріальна
контора просить справу розглядати без
свого представника та прийняти рішення
згідно діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
подані сторонами письмові докази,
повно і всебічно з»ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи, встановив наступні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16.12.2013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, відмовлено, однак законної
сили не набрало.

При цьому, в судовому засіданні
представник відповідача просив не
розглядати раніше заявлене ним
клопотання про зупинення провадження
по вказаній справі до розгляду справи
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про
визнання правочину недійсним.

Згідно свідоцтва про смерть НОМЕР_12
ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10 копії
спадкової справи).

За своє життя ОСОБА_6 залишив заповіт
від 24.02.2005 року, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10
зареєстрований в реєстрі за №630, згідно
умов якого все своє майно, де б воно не
було і з чого б воно не складалося, і все
те, що йому буде належати на день смерті
і на що він, згідно з законом, буде мати
право, заповідає в рівних частках
кожному: матері - ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2
(а.с.40 копії спадкової справи).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та обв'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Сторони по справі, які заявлені
заповідачем як спадкоємці за
заповітом: ОСОБА_5 та ОСОБА_2, звернулись
у визначений законодавством строк до
Першої Київської державної
нотаріальної контори із відповідними
заявами про прийняття спадкового
майна, яке залишилось після смерті
ОСОБА_6 (а.с.16-17 копії спадкової справи);
ОСОБА_4 відкликав свою попередню заяву
про відмову від прийняття спадщини за
заповітом, а вподальшому також
звернувся із відповідною заявою про
прийняття спадкового майна (а.с.4 копії
спадкової справи).

Після отримання вказаних заяв,
Перша Київська нотаріальна контора
направила запити які необхідні для
оформлення спадщини, про що свідчать
відповідні копії в матеріалах
спадкової справи.

Також, в матеріалах справи
містяться всі правовстановлюючі
документи на всі об'єкти нерухомого
майна, що входять до складу спадщини, а
також підтвердження наявності
грошових коштів на рахунках
спадкодавця (а.с.54-75 копії спадкової
справи).

Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу
України встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

Законом встановлено, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання (ст.15 ЦК України) і має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу, та
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема -
визнання права (ст.16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК України
свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям після
закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Згідно п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р.
«Про судову практику у справах про
спадкування» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

В даному випадку, суд окремо зазначає,
що в матеріалах спадкової справи
відсутні, а також не були надані суду
стороною позивачів будь які належні і
допустимі докази щодо відмови
нотаріуса у видачі свідоцтв про право
на спадкове майно будь кому із вказаних
спадкоємців - сторін по справі.

Відповідно до ч.1,5 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом має право на
прийняття спадщини і незалежно від
часу прийняття спадщини вона належить
йому з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Виходячи із вказаного, суд прийшов до
висновку, що вимоги позивачів до
відповідача ОСОБА_5 про визнання права
на спадкування на зазначені в позові
об»єкти спадкового майна є в даному
випадку безпідставними, оскільки таке
право регламентоване вищевказаними
нормами законодавства і саме право на
спадкове майно не оспорюється стороною
відповідача, тому в даному випадку, на
думку суду, невірно вибраний спосіб
захисту права, в разі його порушення.

Слід також зазначити, що відповідно до
ст.1297 ЦК України спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухомість.

Звертаючись з позовом до суду,
позивачі на підставі ст. 1278 ЦК України
просять стягнути з відповідача на їх
користь компенсацію вартості
спадкового майна, на яке вони мають
право після смерті ОСОБА_6

Як вже зазначалось, звертаючись до суду
з даним позовом, позивачі також
вказують на те, що у зв'язку з тим, що
вони з відповідачем не дійшли згоди
щодо поділу спадкового майна та
невизнання відповідачем права на
спадкове майно позивачами, свідоцтво
про право на спадщину вони не отримали.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 1278 ЦК
України кожен із спадкоємців має право
на виділ його частки в натурі.

Згідно вимог ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою. Право на
частку у праві спільної часткової
власності у співвласника, який отримав
таку компенсацію, припиняється з дня її
отримання.

Разом з тим, суд вважає, що дані вимоги
позивачів про стягнення з відповідача
на їх користь компенсації вартості
спадкового майна не підлягають
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину. Якщо спадщину прийняло
кілька спадкоємців, свідоцтво про
право на спадщину видається кожному з
них із визначенням імені та часток у
спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Положеннями ст. 1297 та ч. 1 ст. 1298 ЦК
України регламентовано, що
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно. Якщо
спадщину прийняло кілька спадкоємців,
свідоцтво про право на спадщину
видається на ім'я кожного з них, із
зазначенням імені та частки у спадщині
інших спадкоємців. Свідоцтво про право
на спадщину видається спадкоємцям
після закінчення шести місяців з часу
відкриття спадщини.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, не зважаючи на зазначенні
норми закону, позивачі і відповідач не
отримали відмову нотаріуса видати
свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно та грошові кошти на
банківських рахунках. При цьому,
посилання позивачів на те, що вони не
отримали відповідні свідоцтва,
оскільки не дійшли згоди з
відповідачем щодо поділу спадкового
майна та заперечення з боку
відповідача щодо взагалі їх права на
спадкове майно, є безпідставними,
оскільки розмір спадкового майна, на
яке кожна із сторін по справі має право,
визначений умовами ч. 1 ст. 1278 ЦК
України.

Крім того, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у листі від 16 травня
2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування», роз'яснив, що при
розгляді справ про визнання права
власності на спадкове нерухоме майно у
випадках, якщо спадщина прийнята, проте
спадкоємцем не було одержано свідоцтво
про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України)
або не здійснено державну реєстрацію
права на спадщину (ст. 1299 ЦК України),
слід брати до уваги, що законодавець
розмежовує поняття «виникнення права
на спадщину» та «виникнення права
власності на нерухоме майно, що входить
до складу спадщини», і пов'язує із
виникненням цих майнових прав різні
правові наслідки.

Як уже зазначалось, відповідно до норм
ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу
прийняття спадщини, вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК
України відсутність свідоцтва про
право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

А в даному випадку, умовою для переходу
в порядку спадкування права власності
на об'єкти нерухомості, в тому числі
житловий будинок, інші споруди,
земельну ділянку є набуття
спадкодавцем зазначеного права у
встановленому законодавством України
порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 182 ЦК України
визначають, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

На підставі зазначеного та виходячи з
наведених норм законодавства, суд
прийшов до висновку, що не отримавши
свідоцтва про право на спадщину і,
відповідно, не здійснивши державну
реєстрацію права власності на нерухоме
спадкове майно, позивачі передчасно
звернулись до суду з позовом про
стягнення компенсації за належні їм
частки у спадковому нерухомому майні,
оскільки підстави для стягнення даної
компенсації в порядку, визначеному
ст.ст. 358, 364 ЦК України, на час розгляду
справи відсутні, так як вказаними
положеннями закону передбачено
можливість отримання грошової або
іншої матеріальної компенсації
вартості частки в праві спільної
часткової власності лише
співвласником.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

На основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які посилались сторони, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, дослідженими в
судовому засіданні, оцінивши їх
належність, допустимість,
достовірність, а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності,
встановивши правовідносини, які
випливають із встановлених обставин,
та правові норми, які підлягають
застосуванню до цих правовідносин, суд
прийшов до висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Судові витрати розподілені відповідно
до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного керуючись ст.
ст. 5, 6, 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 321, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1278,
1296-1298 ЦК України, суд, -

вирішив:

у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа:
Перша Київська державна нотаріальна
контора про поділ спадщини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
до Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :