РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3730/14-ц

пр. № 2/759/2582/14

14 травня 2014 року
м.
Київ

Святошинський районний суд м.
Києва у складі головуючого судді
Ключника А.С. за участю секретаря
судового засідання Борисенко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 11.03.2014 року звернувся до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, в якому він перебуває
з відповідачем з 21.10.2000 року
зареєстрованим в Відділі РАГС
Ленінградського районного управління
юстиції у м. Києві, актовий запис № 1077.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
про розірвання шлюбу посилається на те,
що від зазначеного шлюбу у них є
неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
сімейне життя з відповідачем не
складається, виникли неприязні
стосунки та розбіжності щодо
подальшого сімейного життя.

Шлюбні стосунки між подружжям
припинили своє існування, жодних
сімейних відносин не підтримують,
спільного господарства не ведуть,
мають окремий бюджет та вважають, що
подальше збереження їхнього шлюбу є
неможливим, недоцільним та суперечить
їхнім інтересам.

У судовому засіданні 14.05.2014 року
позивач позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 14.05.2014
року позов щодо розірвання шлюбу
визнав.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України
у разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється
внаслідок його розірвання.

Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу
України встановлено, що шлюб
припиняється внаслідок його
розірвання за позовом одного з
подружжя на підставі рішення суду,
відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 113 Сімейного кодексу
України, особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Судом встановлено, що сторони
зареєстрували шлюб 21.10.2000 року в
Відділі РАГС Ленінградського
районного управління юстиції у м.
Києві, актовий запис № 1077 (а.с. 6 копія
свідоцтва про шлюб).

Від зазначеного шлюбу у подружжя
є неповнолітній син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7), сімейне життя з
відповідачем не складається, виникли
неприязні стосунки та розбіжності щодо
подальшого сімейного життя.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач та відповідач мають різні
погляди на взаємовідносини в сім'ї, в
зв'язку з чим між ними постійно
виникають різного роду непорозуміння,
конфлікти. Вказані взаємовідносини
призвели до того, що вони спільного
господарства не ведуть, шлюбних
стосунків не підтримують, мають
окремий бюджет, сім'я фактично
розпалася, а шлюб існує формально.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Згідно п.24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12.06.2009 року
№2 «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» - у разі визнання
відповідачем позову, яке має бути
безумовним, і якщо таке визнання не
суперечить закону й не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб (не
відповідача), суд ухвалює рішення про
задоволення позову, обмежившись у
мотивувальні частині рішення
посилання на визнання позову без
з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Судом встановлено, що відповідач
повністю визнав позовні вимоги
позивача, що не суперечить закону та не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, у зв'язку з чим поданий
позов підлягає повному задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 174, 179, 209, 212-215,
218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 21.10.2000 року в Відділі
РАГС Ленінградського районного
управління юстиції у м. Києві, актовий
запис № 1077 - розірвати.

Прізвище позивача ОСОБА_1 після
розірвання шлюбу залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А. Ключник