Дата документу 22.05.2014
ЄУ № 420/323/14-ц
Провадження №2/420/176/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Новопсковський районний суд
Луганської області

в складі: головуючого судді
Проньки В.В.

при секретарі Рожковій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт. Новопсков
цивільну справу за позовом Луганського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності Виконавча
дирекція до ОСОБА_1 про стягнення
матеріального збитку,

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2014 року позивач звернувся до
Новопсковського районного суду з
позовом до відповідача в якому просив
стягнути з останнього матеріальний
збиток у сумі 909,87 грн., мотивуючи свої
вимоги тим, що відповідач вироком
Новопсковського районного суду
визнаний винним у завданні тілесних
ушкоджень ОСОБА_2. За період з 26.05.2013 р.
по 14.06.2013 р. за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності ОСОБА_2
виплачена допомога по тимчасовій
непрацездатності у сумі 909,87 грн. У
зв'язку з тим, що непрацездатність була
викликана злочинними діями ОСОБА_1, а
фонд сплатив застрахованій особі
допомогу по листкам непрацездатності,
то бюджету відділення була завдана
шкода, яка підлягає відшкодуванню.

В судове засідання позивач не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи без
його участі, на заявлених вимогах
наполягає.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, надав заяву про розгляд
справи без його участі, позов не
визнав, оскільки матеріальна шкода
ОСОБА_2 відшкодована повністю.

Дослідивши та оцінивши письмові докази
у справі у їх сукупності, суд вважає
позов таким, що не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що 25 травня 2013 року
приблизно о 21-00 години по АДРЕСА_1
ОСОБА_1 під час сварки спричинив ОСОБА_2
тілесні ушкодження. Вироком
Новопсковського районного суду
Луганської області від 19 грудня 2013 року
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
вказаних дій та засуджено за ч. 2 ст. 125
КК України.

Згідно з протоколом № 1 засідання
комісії із соціального страхування від
08.01.2014 р. комісією прийнято рішення про
призначення допомоги по тимчасовій
непрацездатності ОСОБА_2 на підставі
лікарняного листа АГБ №776284 (з 26.05.2013
року по 14.06.213 року).

Згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82
ЦК України та регулює правовідносини
щодо відшкодування шкоди, передбачає
право регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов'язані
зі страхуванням різних видів,
регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Відповідно до ст. 980 ЦК України
предметом договору страхування можуть
бути майнові інтереси, які не
суперечать закону і пов'язані з: 1)
життям, здоров'ям, працездатністю та
пенсійним забезпеченням (особисте
страхування); 2) володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування); 3) відшкодуванням
шкоди, завданої страхувальником
(страхування відповідальності).

Статтею 999 ЦК України передбачено, що
законом може бути встановлений
обов'язок фізичної або юридичної особи
бути страхувальником життя, здоров'я,
майна або відповідальності перед
іншими особами за свій рахунок чи за
рахунок заінтересованої особи
(обов'язкове страхування). До відносин,
що випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
цього Кодексу, якщо інше не встановлено
актами цивільного законодавства.

Стаття 993 ЦК України передбачає, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до цієї норми до страховика
переходить право вимоги до особи,
відповідальної за завдані збитки про
відшкодування шкоди, лише в разі
виплати страхового відшкодування за
договором майнового страхування. В
разі проведення страхових виплат за
договором особистого страхування
(життя, здоров'я, працездатності,
пенсійного забезпечення) таке право
вимоги страховика до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди, не
передбачено.

Зазначений висновок ґрунтується на
комплексному аналізі норм ст. ст. 512, 993,
999 ЦК України, положень Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 1998
року (далі - Основи) та Закону України
від 18 січня 2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» (далі - Закон).

Вказані закони визначають принципи та
загальні правові, фінансові та
організаційні засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян та,
зокрема, правову основу, економічні
механізми і організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Відповідно до ст. ст. 6, 20 Основ
страховиками є цільові страхові фонди,
які беруть на себе зобов'язання щодо
збору страхових внесків та надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення і соціальних послуг при
настанні страхових випадків, основними
джерелами коштів яких є внески
роботодавців і застрахованих осіб.

Преамбулою Закону передбачено, що
страхування на випадок тимчасової
втрати працездатності є окремим видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян, що
здійснюється Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності.

Статтею 5 Закону визначено основні
принципи страхування від нещасного
випадку, якими, зокрема, є
обов'язковість страхування від
нещасного випадку осіб, які працюють на
умовах трудового договору (контракту)
та інших підставах, передбачених
законодавством про працю; державні
гарантії реалізації застрахованими
особами своїх прав; обов'язковість
фінансування Фондом соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності витрат, пов'язаних із
наданням матеріального забезпечення
та соціальних послуг в обсягах,
передбачених цим Законом; формування
та використання страхових коштів на
засадах солідарності та субсидування;
цільове використання коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності;
відповідальності роботодавців та
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
реалізацію права застрахованої особи
на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за цим законом.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону суб'єктами
страхування є: страховик - Фонд
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності; страхувальник -
роботодавець; застрахована особа -
найманий працівник, а у випадках,
передбачених цим Законом, також інші
особи, на користь яких здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.
Об'єктом страхування є тимчасова
втрата працездатності застрахованою
особою.

Таким чином, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням.

Ні Основи, ні Закон, ні норми глави 67 ЦК
України не передбачають право
страховика, який сплатив страхове
відшкодування потерпілій особі,
застрахованій за договором
загальнообов'язкового державного
соціального страхування згідно із
Законом, на звернення з вимогою до
винної особи про відшкодування
сплачених застрахованому страхових
сум.

Крім того, задоволення таких вимог
означало б заміну сторін у
зобов'язанні, в якому права
застрахованої особи на отримання
відшкодування перейшли б до
страховика, у той час як відповідно до
ст. 515 ЦК України не допускається заміна
кредитора в зобов'язаннях, нерозривно
пов'язаних з особою кредитора, зокрема
про відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я.

Оскільки сфера дії Закону поширюється
виключно на застрахованих осіб,
страхувальників та страховика й цим
Законом, а також іншими
нормативно-правовими актами, не
врегульований правовий механізм
відносин Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності як страховика з іншими
особами, відповідальними за шкоду,
завдану життю та здоров'ю
застрахованої особи, то до таких
правовідносин підлягають застосуванню
загальні положення ЦК України щодо
страхування.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
Луганського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
Виконавча дирекція до ОСОБА_1 про
стягнення матеріального збитку
відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: