Головуючий суду 1 інстанції - Ковальчук
Доповідач - Медведєва Л.П.
Справа № 1211/9665/2012
Провадження № 22ц/782/1845/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області в
складі:

Головуючого - судді
Медведєвої Л.П.

Суддів - Соловей Р.С.,
Пащенко Л.В.

при секретарі - Арутюнян Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду в місті Луганську
справу за первісним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, Краснолуцького міського
відділу Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про визнання особи
такою, що втратила право на житло та
зняття з реєстрації, третя особа -
Об`єднання співвласників
багатоквартирних будинків «Союз», за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користвуванні
квартирою та вселення,за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 20 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_2 подано до суду
позов до ОСОБА_3 і Краснолуцького
міського відділу Управління державної
міграційної служби України у
Луганській області.

У викладенні обставин, якими позивач
обгрунтовувала позовні вимоги, вона
зазначила, що 17.01.1979 року ОСОБА_4 на сім`ю
з п`яти людей було видано ордер на
квартиру АДРЕСА_1. На той час ОСОБА_4
знаходився у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6, однак шлюб між ними було
розірвано 07.07.2008 року. 29.08.2008 року було
зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_4.
Вони проживали у зазначеній вище
квартирі,вона з 08.05.2008 року була
зареєстрована в ній. Після смерті
ОСОБА_4 вона продовжує проживати в цій
квартирі. У зв`язку з купівлею будинку
для її доньки , для того, щоб будинок не
перейшов у спільну сумісну власність
доньки та її чоловіка, її /
позивача/місце проживання з 26.12.2001 року
по 17.11.2012 року було зареєстровано по
іншій адресі, однак фактично вона весь
час проживала за адресою: АДРЕСА_1.
Реєстрація її за вказаною адресою
здійснена на підставі рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 14.08.2012 року . На
даний час квартира знаходиться у
комунальній власності, оскільки її
приватизація була скасована на
підставі постанови Краснолуцького
міського суду Луганської області від
18.10.2011 року. Крім неї в квартирі
зареєстрован син ОСОБА_4 відповідач -
ОСОБА_3. Однак, останній з 1995 року в
квартирі фактично не проживає. Позивач
просила позбавити відповідача ОСОБА_3
права користування жилим приміщенням в
кварптирі та зобов`язати Краснолуцький
міський відділ Управління державної
міграційної служби України у
Луганській області зняти його з
реєстрації.

У січні 2013 року ОСОБА_3 подано до суду
зустрічний позов.

У викладенні обставин, якими позивач за
зустрічним позовом обгрунтовував свої
позовні вимоги, він зазначив, що він з
1979 року разом зі своїми батьками -
ОСОБА_4 і ОСОБА_6 проживав у спірній
квартирі. В 1980 році батьки розірвали
шлюб і батько оженився на ОСОБА_2.В 2001
році із-за постійних сварок батьком
було прийнято рішення про купівлю
будинку по АДРЕСА_6 для проживання
ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_7. ОСОБА_2 була
зареєстрована у вказаному будинку і
постійно там проживала.До самої смерті
батька він / позивач/ проживав та був
зареєстрован за адресою: АДРЕСА_1. Після
смерті батька ОСОБА_2 в його
відсутність незаконно вселилася в
квартиру, яка на той час належала йому
на праві власності, змінила замки та
почала перешкоджати йому для
проживання в квартирі. Позивач за
зустрічним позовом просив усунути
перешкоди у користуванні квартирою
шляхом вселення та зобов`язати
відповідача не чинити йому перешкоди у
користуванні квартирою.

Ухвалою Краснолуцького міського суду
Луганської області від 28 січня 2013 року
зустрічний позов об`єднано в одне
провадження з первісним позовом.

Рішенням Краснолуцького міського суду
Луганської області від 20 березня 2014
року первісний позов задоволено
частково, внаслідок чого ОСОБА_3
визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1, зобов`язано
Краснолуцький міський відділ
Управління державної міграційної
служби України у Луганській області
зняти ОСОБА_3 з реєстрації за вказаною
адресою, у задоволенні зустрічного
позову відмовлено за необгрутованістю.

Звернувшись з апеляційною скаргою,
відповідач за первісним позовом і він
позивач за зустрічним ОСОБА_3
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
ставить питання про зміну рішення, у
задоволенні первісного позову
відмовити ,зустрічний позов
задовольнити.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання не з`явилися, про час
та місце останнього повідомлялись.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали
справи,обговоривши доводи апеляційної
скарги,колегія суддів встановила
наступне.

За результатами розгляду справи судом
першої інстанції встановлені наступні
обставини.

Так, судом встановлено, що згідно
ордеру №1506 від 17.01.1979 року, виданого
виконкомом міської ради м.Красний Луч
на підставі рішення №54 від 16.01.1979 року
ОСОБА_4 та його сім`ї на 5 осіб було
надано право на проживання у квартирі
АДРЕСА_1, житловою площею 39,13 кв.м..

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1, виданого 29.08.1980 року відділом
ЗАГС м.Красний Луч Луганської області,
ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_2 / а.с.7/.

Як вбачається з копії свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2, виданого 15.09.2009
року відділом реєстрації актів
цивільного стану Краснолуцького
міського управління юстиції
Луганської області, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.42/.

Згідно довідки ОСББ «Союз» від 05.05.2010
року ОСОБА_2була зареєстрована 08.05.1980
року за адресою: АДРЕСА_1 та знята з
реєстрації 26.12.2001 року, але з 2001 року по
теперішній час проживає за цєю адресою
та вносить плату на утримання будинку /
а.с.9/.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на житло від 17.01.2008 року,
виданого органом приватизації
Краснолуцького міськвиконкому, ОСОБА_3
з 2008 року на праві приватної власності
належала квартира АДРЕСА_1.

Постановою Краснолуцького міського
суду від 18.10.2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.02.2012 року,
скасоване розпорядження органу
приватизації від 17.01.2008 року
Краснолуцького міськвиконкому та
скасоване свідоцтво про право
власності на зазначену квартиру,
видане на ім`я ОСОБА_3.

Рішенням Краснолуцького міського суду
від 14.08.2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 10.10.2012 року, встановлено
факт фактичного проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1 в період з травня 2007
року по травень 2008 року та визнано її
право на проживання за цією адресою.

Як встановлено постановою
Краснолуцького міського суду від 18.10.2011
року, ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 не
проживав на час приватизації,а саме 2008
рік і не проживає на час прийняття
постанови суду і ця обставина не
підлягає доказуванню при розгляді цієї
справи.

Свідки в судовому засіданні пояснили,
що відповідач за первісним позовом
ОСОБА_3 з 1980 року після одруження його
батька з позивачем за первісним
позовом ОСОБА_2 у спірній квартирі не
проживав, його речі в квартирі
відсутні.

ОСОБА_3 має інше житло, оскільки за ним
на підставі договору купівлі-продажу
зареєстрована квартира АДРЕСА_6.

Крім того, відповідно до рішення
Краснолуцького міського суду від 20.09.2012
року ОСОБА_3 та його сестрі ОСОБА_8 були
виділені у користування частини
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_6.

Спір судом вирішено на підставі
ст.ст.71,72 ЖК України, Закону України «
Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні», при
ухваленні рішення суд керувався
ст.ст.3,10,11,15,60,61 ЦПК України.

Задовольняючи первісний позов, суд
виходив з того, що відповідач за
первісним позовом без поважних причин
відсутній у спірному житлі більше
шести місяців, підстав відмови у
задоволенні зустрічного позову судом
не наведено.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги колегія суддів визнала, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, судом порушено
норми матеріального та процесуального
права,що призвело до неправильного
вирішення справи.

В силу ст.47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад шість
місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору судом.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки провадиться в
судовому порядку.

З аналізу зазначених положень ст.ст. 71,72
ЖК України вбачається, що право
користування жилим приміщенням при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї зберігається
протягом шести місяців або інших
строків, передбачених цією статтею. В
разі відсутності цих осіб понад
встановлені строки з поважних причин
(перебування у відрядженні, у осіб, які
потребують догляду, внаслідок
неправомірної поведінки інших членів
сім'ї тощо) цей строк може бути
продовжений судом. Наймачеві або
членові його сім'ї, який був відсутнім
понад встановлений законом строк без
поважних причин, суд вправі з цих
мотивів відмовити в позові про захист
порушеного права (вселення, обмін,
поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про деякі
питання, що виникли у практиці
застосування судами Житлового кодексу
України" від 12.04.1985 р. за №2 зі змінами,
внесеними згідно з постановами Пленуму
Верховного Суду України №2 від 10.03.89 р.,
№13, від 25.12.92р., №15 від 25.05.98 р. у справах
щодо визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71ЖК
України), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
в осіб, які потребують догляду,
внаслідок право на користування жилим
приміщенням, необхідно з'ясувати
причини його відсутності
неправомірної поведінки інших членів
сім'ї тощо) суд може продовжити
пропущений строк.

З ордеру №1506 від 17.01.1979 року, виданого
виконкомом міської ради м.Красний Луч
на підставі рішення №54 від 16.01.1979 року
ОСОБА_4 / а.с.8 /,вбачається, що відповідач
за первісним позовом і він позивач за
зустрічним - ОСОБА_3 є членом сім`ї
наймача квартири за адресою:АДРЕСА_1 .

З ксерокопії паспорта ОСОБА_3 / а.с.111-113/
вбачається, що він був зареєстрований у
зазначеній квартирі з 21.03.1995 року по
11.02.2000 року та з 12.03.2002 року
зареєстрований до теперішнього часу.

Вказана обставина підтверджується і
довідкою про склад сім`ї за №1050 від 17
лютого 2014 року, виданою об`єднанням
співвласників багатоквартирного
будинку «Союз»/ а.с.102/.

З довідки товариства з обмеженою
відповідальністю «СТС» б/н від 17 грудня
2013 року / а.с.91/,вбачається, що
відповідач за первісним позовом і він
позивач за зустрічним ОСОБА_3 регулярно
знаходився на роботі в Московській
області на фірмі ТОВ «СТС» в період з 2007
року по 2013 року включно. Періодично
виїжджав на місце свого проживання.

Із довідки №23 від 17 грудня 2013
року,виданої головою квартального
комітету №28 виконавчого комітету
Краснолуцької міської ради Луганської
області, вбачається, що ОСОБА_3 проживає
в квартирі барачного типу без ніяких
удобств, квартира однокімнатна,у
старому залізничному будинку, яка
потребує капітального ремонту,
протікає покрівля.

Відповідно до довідки об`єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Союз 9» №39 від 15.01.2013 року / а.с.
35/особистий рахунок на квартиру з 01.11.2012
року відкрито на ОСОБА_3, останній
вносить плату за утримання будинку і
прибудинкової території / а.с.34/.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10.в судовому
засіданні суду першої інстанції
пояснили, що відповідач за первісним
позовом і він позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_3 проживав у спірній
квартирі, а з 2007 року регулярно
виїжджав на заробітки у Росію, а через
три місяці повертався на декілька днів
і знов виїжджав на роботу.

Крім цього,свідок ОСОБА_9, як зазначено
в рішенні суду, в судовому засіданні
суду першої інстанції пояснив, що
восени 2012 року він разом з ОСОБА_3 та
ОСОБА_11 приходили до спірної
квартири,двері їм відкрила позивач за
первісним позовом і вона відповідач за
зустрічним ОСОБА_2, і на прохання ОСОБА_3
надати ключі від квартири, остання
відповіла відмовою. Після цього вони
пішли до ЖЕКу, де був складений
відповідний акт, який ними було
підписано.

Свідок ОСОБА_10, як зазначено в рішенні
суду, в судовому засіданні суду першої
інстанції пояснив, що мачуха ОСОБА_3 -
ОСОБА_2 не пускає того до квартири жити.
У грудні 2012 року він / свідок/ разом з
ОСОБА_3 приходили до квартири, але їх у
квартиру не пустили. Зараз ОСОБА_3
проживає у родичів або у жінки по
вулиці Ленінградська.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
суду першої інстанції підтвердив, що
ОСОБА_3 приходив до квартири у
листопаді 2012 року, щоб вселитися, але
ОСОБА_2 його не пускала у квартиру.

Як вбачається з акту від 09.11.2012 року,
складеного ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та
затвердженому головою правління
Асоціації «Краснолуцький житловий
союз» , 09.11.2012 року о 9.30 годин ОСОБА_2
незаконно було обмежено доступ у
квартиру за адресою: мікрорайон 3
АДРЕСА_1, зареєстрованому в ній ОСОБА_3 /
а.с.53/.

Висновок суду першої інстанції про те,
що відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 .М. з 1995 року по теперішній час не
проживав у квартирі не відповідає
обставинам справи.

Як встановлено постановою
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 18 жовтня 2011
року,залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року, розпорядженням органу
приватизації №6388 від 17.01.2008 року
квартира АДРЕСА_1 передана у приватну
власність ОСОБА_3 .Свідоцтво про право
власності від 17.01.2008 року видано на ім`я
ОСОБА_3 / а.с.17/.

Цією ж постановою Краснолуцького
міського суду Луганської області від 18
жовтня 2011 року,залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14 лютого 2012
року, скасовано розпорядження органу
приватизації №6388 від 17 січня 2008 року
відділу житлової політики
Краснолуцького міськвиконкому та
скасовано свідоцтво про право
власності на квартиру АДРЕСА_1, видане
Краснолуцьким міськвиконкомом на ім`я
ОСОБА_3.

Ухвалою Вищого адміністратитвного
Суду України від 24 жовтня 2013 року
вказані судові рішення залишені без
змін / а.с.64-65/.

Як вбачається з матеріалів справи,з 1995
року до приватизації квартири - 17
січня 2008 року, позивач за первісним
позовом ОСОБА_2 не зверталась до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання його
таким,що втратив право користування
квартирою відповідно до ст.ст.71,72 ЖК
України.

З наведених обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги первісного позову про
визнання ОСОБА_3 втратившим право
користування квартирою і строки
давності до приватизації, коли спірна
квартира відносилась до державного
фонду, позивачем за первісним позовом
пропущено і вона з таким позовом не
зверталася.

За період, коли квартира знаходилась у
власності ОСОБА_3 у зв`язку з її
приватизацією, а саме: до 14 лютого 2012
року, що є датою набрання законної сили
рішенням Краснолуцького міського суду
Луганської області від 18 жовтня 2011
року,вимоги позивача за первісним
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_3 про визнання
його таким, що втратив право
користування квартирою, відповідно до
норм ст.ст.71,72 ЖК України задоволенню не
підлягають, оскільки правовідносини
по визнанню особи втратившею право
користування жилим приміщенням, яке
знаходиться у власності цєї
особи,статтями 71 і 72 Житлового кодексу
не регулюються.

З 14 лютого 2012 року , тобто з моменту
набрання законної сили судового
рішення , яким скасовано приватизацію
квартири та свідоцтво про право
власності ОСОБА_3 на неї, спірна
квартира набула статусу державної.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2
зареєструвалась у квартирі після
набрання законної сили рішенням суду у
справі за її позовом щодо приватизації
17 листопада 2012 року, що підтверджується
копією належного їй паспорта / а.с.4/, з
позовом до ОСОБА_3 про визнання його
втратившим право користування
квартирою вона звернулась 04 грудня 2012
року.

Колегія суддів вважає, що з моменту
набуття спірною квартирою статусу
державної і до моменту подання
первісного позову, підстав для
визнання відповідача за первісним
позовом ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою з підстав,
передбачених ст.71 ЖК України, про що
заявлено позовні вимоги, не
встановлено.

Як встановлено в судовому засіданні
апеляційного суду , відповідач за
первісним позовом і він позивач за
зустрічним позовом ОСОБА_3 з 2007 року по
2013 рік регулярно знаходився на роботі
за межами України, зв`язок з квартирою
не втрачав,періодично виїжджав на
місце свого проживання, однак у зв`язку
з неприязненими стосунками з ОСОБА_2 у
спірній квартирі не проживав, а
проживав у родичів та дружини, як
пояснили свідки,за його особистою
заявою 01 листопада 2012 року відкрито
особовий рахунок по сплаті послуг за
утримання будинку і прибудинкової
території, з пояснень голови правління
об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку в судовому
засіданні суду першої інстанції
вбачається, що ОСОБА_3 після скасування
приватизації квартири звертався до
нього з приводу того, що ОСОБА_2 не
пускає його до квартири і через деякий
час він знов до нього прийшов зі своїми
друзями і він посвідчив складений акт
своїм підписом та печаткою, 09 листопада
2012 ОСОБА_3 намагався вселитися у спірну
квартиру, що підтверджується
поясненнями свідків та актом.

Наведеними обставинами встановлено, що
відповідач за первісним позовом ОСОБА_3
з поважних причин не мав можливості
користуватися спірною квартирою,
оскільки знаходився на роботі за
межами України і позивач ОСОБА_2 чинила
йому перешкоди у користуванні
квартирою, тому відповідач був
відсутній у спірному жилому приміщенні
понад строки, встановлені ст. 71 ЖК
України, з поважних причин.

Позивачкою за первісним позовом ОСОБА_2
відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
яка передбачає обов`язки доказування і
подання доказів, не доведено суду
допустимими та належними доказами свої
вимоги про визнання відповідача за цим
позовом ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування квартирою.

Таким чином,оцінюючи достатній і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів вважає
відсутність фактів, якими
обгрунтовувалися вимоги щодо визнання
відповідача за первісним позовом
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування спірною квартирою,тому у
задоволенні первісного позову має бути
відмовлено.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 379, 383 ЦК України
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Відповідно до ст.64 ЖК України, яка
визначає права і обов'язки членів сім'ї
наймача, члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення.
Повнолітні члени сім'ї несуть
солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і

батьки. Членами сім'ї наймача може бути
визнано й інших осіб, якщо

вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне

господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали

бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному

жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач та члени
його сім`ї.

Як встановлено в судовому
засіданні,відповідач за зустрічним
позовом ОСОБА_2чинить позивачу за цим
позовом ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні спірною квартирою,
зокрема відмовляється впускати його в
квартиру для проживання..

З встановлених обставин та наведених
норм права, колегія суддів дійшла
висновку про те, що зустрічний позов
підлягає частковому задоволенню в
частині усунення перешкод у
користуванні квартирою шляхом
вселення позивача за зустрічним
позовом у квартиру.

Підстави для задоволення зустрічного
позову в частині зобов`язання ОСОБА_2 не
перешкоджать ОСОБА_3 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1 на цей час відсутні,
оскільки мова йде не про порушене право
позивача,оскільки такі вимоги
заявляються у тому випадку, коли члени
сім`ї наймача визначили порядок
користування жилим приміщенням і один
з них чинить другому перешкоди у
користуванні жилим приміщенням.

Відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст.209,307,309 ЦПК України,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 20 березня 2014
року - скасувати і у справі ухвалити
нове рішення наступного змісту.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3, Краснолуцького міського
відділу Управління державної
міграційної служби України в
Луганській області про визнання особи
такою, що втратила право на житло та
зняття з реєстрації, третя особа -
Об`єднання співвласників
багатоквартирних будинків «Союз»-
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення - задовольнити
частково.

Усунути ОСОБА_3 перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом
вселення ОСОБА_3 у зазначену квартиру.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині
зобов`язання ОСОБА_2 не перешкоджать
ОСОБА_3 у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді