Справа № 459/3920/13
Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/783/2957/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С.<
Головуючий суддя / По-батькові >.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді - Копняк
С.М.

суддів - Мацея
М.М, Монастирецького Д.І.

секретар - Олексів
О.А.

з участю представника відповідача -
Вандзьо О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 02 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров»я при
виконанні трудових обов»язків
внаслідок професійного захворювання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 02 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_4 9 000
грн. 00 коп. моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров»я при виконанні
трудових обов»язків, внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржило Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області.

В обгрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що оскаржуване
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Зокрема, вказує про те, що при
ухваленні рішення, судом не було взято
до уваги приписи ст.21 ЗУ «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», яка діяла з 01.04.2001 року
по 31.12.2005 року. Оскільки, страховий
випадок з позивачем мав місце до 01.04.2001
року, тому ВВДФСНВ у м.Червонограді є
неналежним відповідачем.

Крім того, на думку апелянта,
судом при ухваленні рішення не
враховано, що згідно п.1 «е» ст.21, ч.3 ст.28
та п.3 ст.34 ЗУ «Про загальнообов»язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
виплата моральної шкоди проводиться за
наявності висновку медичних закладів
про факт заподіяння моральної шкоди
потерпілому, який по даній справі
відсутній.

Просить ухвалити нове рішення,
яким скасувати рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 02 грудня 2013
року та відмовити в задоволенні позову
позивача ОСОБА_4 повністю.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не
з"явився. Однак, на адресу Апеляційного
суду Львівської області поступила
заява ОСОБА_4, відповідно до якої,
останній просить розглядати справу без
його участі, вимоги, викладені в
апеляційній скарзі, підтримує
повністю.

Згідно з ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи. Тому судова колегія вважає за
необхідне у відповідності з вимогами
ст.305 ЦПК України проводити розгляд
справи у відсутності позивача, так як
він належним чином повідомлений про
час та місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача Вандзьо О.Б. в
підтримання мотивів викладених в
апеляційній скарзі, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
погоджується з правильністю висновків
суду першої інстанції, оскільки вони
зроблені на підставі правильного
встановлення існуючих правовідносин
між сторонами, а доводи апеляційних
скарг правильності оскаржуваного
рішення не спростовують. До такого
висновку колегія суддів дійшла з
врахуванням наступних обставин.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до статей 1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Стаття 23 ЦК України
передбачає, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої їй внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до норм ст.1167 ЦК
України, моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Згідно ст.13 Закону України
«Про загальнообов`язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», страховим випадком є
нещасний випадок на виробництві або
професійне захворювання, що спричинило
застрахованому професійно зумовлену
фізичну чи психічну травму за обставин,
зазначених у Законі, з настанням яких
виникає право застрахованої особи на
отримання матеріального забезпечення
та /або/ соціальних послуг.

У Рішенні Конституційного Суду
України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008,
зазначено, що положеннями пункту 1,
абзацу третього пункту 5, пункту 9,
абзацу третього пункту 10, пункту 11
розділу I Закону N 717-V (717-16) скасовано
право застрахованих громадян, що
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
на відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції
Закону 1105-XIV (1105-14). Проте
Конституційний Суд України вважає, що
саме право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167 ЦК
України ( 435-15 ) та статтею 237-1 КЗпП
України (322-08) їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця). Встановлений
законодавцем розподіл обов'язків
щодо відшкодування моральної шкоди
потерпілим на виробництві від
нещасного випадку та професійного
захворювання не суперечить
вимогам ст.22 Конституції
України.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України,
моральна шкода, завдана каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Частина 2 п.4.1. мотивувальної
частини Рішення Конституційного суду
України №1рп/2004 від 27.01.2004року,
передбачає, що ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності, спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

Пункт 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» передбачає, що
право на отримання потерпілим
страхових виплат настає з дня
встановлення йому МСЕК стійкої втрати
працездатності.

Відповідно до ст.9 Закону України
«Про охорону праці» відшкодування
шкоди, заподіяної працівникові
внаслідок ушкодження його здоров'я або
у разі смерті працівника, здійснюється
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»

Згідно норм ст.ст.21,28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції закону від
01.04.2001 року, моральну шкоду потерпілому
виплачує Фонд соціального
захворювання від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Пунктом 3 ст.34 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», в редакції закону від
01.04.2001 року, яка діяла на момент
встановлення особі стійкої втрати
працездатності та інвалідності,
передбачено, що маральна шкода
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків та
професійних захворювань України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України позовна давність не
поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, крім випадків
завдання такої шкоди внаслідок
недоліків товару, що є рухомим майном,
у тому числі таким, що є складовою
частиною іншого рухомого чи
нерухомого майна, включаючи
електроенергію.

Судом вірно встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
протягом 1981-1982 року, червень - серпень
1987 року, серпня - вересня 1988 року, та
починаючи з серпня 1989 року позивач
працював на підземних роботах в
шкідливих умовах на Державному
підприємстві «Львіввугілля». За час
виконання своїх посадових обов'язків
ОСОБА_4, внаслідок погіршення стану
здоров'я, неодноразово звертався за
отриманням медичної допомоги до
медичних закладів.

Відповідно до акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 21 лютого 2005 року, професійне
захворювання - Антракосилікоз І ст.,
хронічний бронхіт, емфізема легень ДН
ІІ ступеня виникло у позивача за таких
обставин: в результаті праці на шахтах
ДП «Львівугілля» за професією
підземного електрослюсаря, через
запиленість повітря на робочих місцях,
що перевищує гранично-допустимі
концентрації, через неефективність
заходів по боротьбі з пилом.

Відповідно до висновку
Обласної МСЕК, позивачу безтерміново
встановлено третю групу інвалідності
та 50 (п'ятдесят) відсотків втрати
працездатності та встановлено
необхідність в медикаментозному
лікування по профзахворюванню, згідно
заключення лікуючого лікаря.

Колегія суддів не приймає до
уваги посилання представника
відповідача про необхідність
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, оскільки, як
вірно зазначено в рішенні суду першої
інстанції, відповідно до Рішення
Конституційного Суду України №1-рп/2004
від 27.01.2004 року, ушкодження здоров'я,
заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання. Крім
цього, наказ МОЗ України №212 від 22.11.1995
року, яким було передбачено
встановлення факту моральної шкоди на
підставі висновків МСЕК, втратив
чинність згідно наказу МОЗ України №420
від 05.06.2012 року.

З досліджених матеріалів
справи вбачається, що знайшли
підтвердження обставини заподіяння
позивачеві моральної шкоди, яка
обумовлена моральним та фізичним
стражданням з приводу ушкодження
здоров'я, погіршення життєвих умов, що
потребує від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
вірно врахував той факт, що позивач не
має можливості повноцінно працювати та
для організації свого життя йому
доводиться докладати додаткові
зусилля, а відтак при визначенні
розміру відшкодування, керуючись
встановленими законом принципами
виваженості та розумності правильно
визначив таке в сумі 9 000 (дев»ять тисяч)
грн. 00 коп., а в іншій частині позову
відмовив за необґрунтованістю.

Наведе спростовує твердження апелянта
про незаконність рішення суду першої
інстанції, таке прийнято з дотриманням
вимог процесуального та матеріального
закону, а тому підстави для його
скасування відсутні. Суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив та оцінив обставини у справі,
подані сторонами докази та правильно
визначив характер спірних
правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційних
скарг, доводи апеляційних скарг
висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308,
313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПКУкраїни, колегія
суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 02 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом 20-ти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.