АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №683/52/13-ц
Провадження №22-ц/792/733/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

у складі: головуючої -
судді Федорової Н.О.,

суддів - Варвус
Ю.Д., Ярмолюка О.І.,

при секретарі -
Терлич А.В.

з участю: позивача -
ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

представника
відповідача - ОСОБА_3,

прокурора -
Лапко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 27 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визначення місця проживання
малолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про
визначення місця проживання дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з ним у с.Лошківці,
Дунаєвецького району, Хмельницької
області.

В обґрунтування заявленого позову
зазначив, що в період з 27.05.2001 року по
10.08.2011 року перебував у зареєстрованому
шлюбі з відповідачкою.Від шлюбу
народилося двоє дітей. З 2010 року вони
припинили сімейно-шлюбні відносини. З
липня 2010 року по грудень 2011 року
відповідачка проживала окремо від
нього та їх спільних дітей разом з
іншим чоловіком. З останнім фактично
створила сім'ю та народила дитину. З
того часу вихованням та утриманням
дітей займався він разом зі своєю
матір'ю, забезпечивши належні умови
проживання та виховання. Відповідачка
ж до цього часу з дітьми не спілкується,
заборонила дочкам відвідувати її нову
сім'ю, матеріально дітям не допомагає.

________________________________________________________________________
_

Доповідач у першій інстанції
Цішковський В.А. Провадження №
22-ц/792/733/14

Суддя-доповідач Федорова Н.О.
Категорія № 46

Незалежно від того, що рішенням
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 06.06.2012 року,
залишеним без змін вищими судовими
інстанціями, визначено місце
проживання дітей з відповідачкою, вони
не бажають проживати з нею.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 27 січня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
місця проживання малолітніх дітей з
батьком відмовлено.

Непогоджуючись з таким рішенням,
ОСОБА_1 вважає рішення суду першої
інстанції незаконним та
необґрунтованим, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким позов
задовольнити.

Зазначає, що судом не взято до уваги той
факт, що відповідачка визнала свідоме
та безпідставне ухилення від виконання
батьківських обов'язків та підтвердила
в судовому засіданні обставини, які
стали підставою заявленого позову.

Одночасно вказує, що суд не надав
жодної оцінки наданим доказам, зокрема:
рішенню апеляційного суду
Хмельницької області від 27.02.2012 року
про відмову ОСОБА_2 у задоволенні
позову про визначення місця проживання
дітей з нею; виконавчому листу,
виданому на основі рішення
Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 05.03.2012 року
про стягнення аліментів; довідці
відділу ДВС Старокостянтинівського
районного управління про
заборгованість по сплаті аліментів та
ін.

Зазначає, що суд посилається на акт
обстеження житлово-побутових умов
служби у справах дітей
Старокостянтинівської
райдержадміністрації про нібито
нормальні умови для проживання та
розвитку дітей, створені
відповідачкою. Однак, на його думку та
твердження його дітей, умови у
відповідачки є непридатними для
нормального існування дітей, а саме:
немає водопостачання, необхідної
техніки, меблів, одягу та взуття для
дітей.

До того ж висновок про доцільність
проживання з матір'ю зроблений без
врахування думки дітей та
обов'язкового їх опитування щодо цього.
Разом з тим, суд проігнорував бажання
дітей проживати з ним, сумлінне
виконання ним батьківських обов'язків,
висновок органу опіки та піклування
Дунаєвецької райдержадміністрації про
доцільність проживання дітей з
батьком.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтримав апеляційну скаргу з підстав,
які в ній зазначені.

Відповідачка ОСОБА_2, її представник та
прокурор у судовому засіданні
заперечили проти апеляційної скарги,
вважають рішення суду першої інстанції
законним, обґрунтованим та таким, що
відповідає інтересам малолітніх дітей.
ОСОБА_2 пояснила, що спочатку дівчата не
бажали з нею спілкуватись через
негативне налаштування батьком, а
згодом - через те, що вона не мала
фізичної можливості це робити,
оскільки останній забрав дітей від неї.
На даний час через судові спори вона не
бажає їх травмувати.

Представники третіх осіб органу опіки
та піклування Старокостянтинівської
райдержадміністрації та Дунаєвецької
райдержадміністрації у судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому законом порядку. Згідно
письмових заяв просили справу
розглядати у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, ознайомившись з
матеріалами справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним та
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

У відповідності до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, дана їм правильна
оцінка, а його висновки узгоджуються з
матеріалами справи і відповідають
закону.

Судом установлено, що сторони з 17
травня 2001 року по 10 серпня 2011 року
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час шлюбні стосунки припинені,
спільне господарство сторони не ведуть
та поновлювати сімейні стосунки не
бажають, проживають окремо. Малолітні
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з
батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідачка проживає в с.Старий
Остропіль Старокостянтинівського
району Хмельницької області, перебуває
у відпустці по догляду за малолітнім
сином ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, до
досягнення ним трьох років.

Рішенням Дунаєвецького районного суду
Хмельницької області від 06.06.2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Хмельницької
області від 20.09.2012 року та Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 10.12.2012 року, визначено місце
проживання дітей з матір'ю ОСОБА_2

З 15.05.2013 року діти почали проживати з
матір'ю, однак 07.06.2013 року позивач знову
забрав їх до себе і до цього часу
останні проживають з ним, відвідують
школу.

Даними акту обстеження
матеріально-побутових умов
Староостропільської сільської ради
Старокостянтинівського району від
25.06.2013 року, акту обстеження
житлово-побутових умов
Старокостянтинівської
райдержадміністрації від 21.08.2013 року
підтверджується, що ОСОБА_2 створила
належні умови для проживання дітей.

Відповідно до актів обстеження
матеріально-побутових умов проживання
служби у справах дітей Дунаєвецької
районної державної адміністрації від
05.12.2012 року та від 14.01.2014 року позивач
створив також належні умови для
проживання малолітніх дітей.

Одночасно з цим, орган опіки та
піклування Старокостянтинівської
районної держадміністрації
Хмельницької області 22.08.2013 року
прийшов до висновку про доцільність
проживання дітей з матір'ю ОСОБА_2, а
орган опіки та піклування Дунаєвецької
районної державної адміністрації
Хмельницької області 08.12.2012 року та
20.01.2014 року прийшов до висновків про
доцільність проживання дітей з батьком
ОСОБА_1

ОСОБА_2 за місцем проживання
характеризується виключно позитивно,
до дітей ставиться добре.

Діти більше прихильні до батька, що
підтвердили у судовому засіданні.
Вказана обставина їх матір'ю також була
визнана.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України, якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 24 постанови від 12 червня 1998
року N 16 "Про застосування судами деяких
норм Кодексу про шлюб та сім'ю України",
вирішуючи спори між батьками, які
проживають окремо (в тому числі в одній
квартирі), про те, з ким із них і хто саме
з дітей залишається, суд виходячи із
рівності прав та обов'язків батька й
матері щодо своїх дітей повинен
постановити рішення, яке відповідало б
інтересам неповнолітніх. При цьому суд
враховує, хто з батьків виявляє більшу
увагу до дітей і турботу про них, їхній
вік і прихильність до кожного з
батьків, особисті якості батьків,
можливість створення належних умов для
виховання, маючи на увазі, що перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що
діти прихильні більше до батька, а тому
повинні проживати саме з ним, колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки, як
вбачається з вищевикладеного, вказане
сталось через те, що батько постійно
забирав дітей від матері, а остання не
мала фізичної можливості цьому
завадити, оскільки знаходиться у
відпустці по догляду за іншою дитиною
до трьох років.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не надав жодної оцінки рішенню
апеляційного суду Хмельницької
області від 27.02.2012 року про відмову
ОСОБА_2 у задоволенні позову про
визначення місця проживання дітей з
нею є безпідставними, оскільки
останнім рішенням Дунаєвецького
районного суду Хмельницької області
від 06.06.2012 року (а. с. 21- 26), яке набрало
законної сили 20.09.2012 року, визначено
місце проживання дітей з
відповідачкою.

Твердження позивача про те, що
матеріально-побутові умови у
відповідачки є непридатними для
нормального існування дітей не
ґрунтуються на доказах та
спростовуються даними актів
обстеження матеріально-побутових умов
Староостропільської сільської ради
Старокостянтинівського району від
25.06.2013 року та Старокостянтинівської
райдержадміністрації від 21.08.2013 року.

Що стосується заборгованості по
аліментам, то суд не може прийняти дану
обставину як підставу для визначення
місця проживання дітей з батьком,
оскільки наявність рішень суду про
визначення місця проживання дітей з
матір'ю, про відібрання дітей свідчать
про те, що остання не ухилялась від
виконання батьківських обов'язків, а
вживала заходів для повернення дітей.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову, обґрунтовано
виходячи із принципу 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дійшов
правильного висновку про визначення
місця проживання малолітніх дітей з
матір'ю ОСОБА_2, оскільки виняткових
обставин, які б надавали можливість
розлучення матері з дітьми (дівчатками)
судом не встановлено. Окрім того, суду
не було надано доказів, які б
підтверджували, що після винесення
06.06.2012 року Дунаєвецьким районним судом
рішення про визначення місця
проживання дітей з матір'ю, остання
ухилялась від виконання батьківських
обов'язків.

Рішення суду ґрунтується на повно,
всебічно досліджених матеріалах
справи, постановлене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав в межах доводів
апеляційної скарги для його скасування
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду Н.О.
Федорова