Справа №473/3266/13-ц 20.05.2014 20.05.2014 20.05.2014
Провадження №22-ц/784/1399/14 Суддя по 1
інстанції - Вострікова Л.В.
Доповідач апеляційного суду - Шолох
Ухвала

Іменем України

20 травня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Яценко Л.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області 27 березня 2014 року у
справі за

позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу.

Позивач вказував, що знаходиться з
відповідачкою у зареєстрованому шлюбі
з 1 жовтня 1994 року. Від шлюбу
мають двох дітей: сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Подружні стосунки між ними припинені
у січні 2013 року, їх сім'я розпалась
остаточно через відсутність
порозуміння та несумісність
характерів, різні погляди на життя
протягом тривалого часу.

З липня 2013 року він проживає окремо,
створивши сім'ю з іншою жінкою, з якою
чекають народження дитини. Посилаючись
на викладене, позивач просив про
задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, відповідачка
просила надати строк для примирення.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного
суду Миколаївської області від
18 вересня 2013 року сторонам
надано шестимісячний строк для
примирення.

Рішенням того ж суду від 27 березня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між
сторонами розірвано.

В апеляційній скарзі відповідачка,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
просила його скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення представника позивача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

За змістом ст. 24 СК України шлюб носить
добровільний характер, примушування
чоловіка та жінки до шлюбу не
допускається.

Відповідно до ст. 112 СК України
суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини, дитини
-інваліда та інші обставини життя
подружжя.

Суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, сторони перебувають
у зареєстрованому шлюбі з 1 жовтня 1994
року. Від шлюбу мають двох дітей: сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який досяг
повноліття, а також доньку ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

З січня 2013 року між сторонами припинені
сімейні стосунки та ведення спільного
господарства. Позивач посилається на
відсутність почуттів один до одного,
несумісність їх характерів,
неможливість подальшого збереження
сім'ї. З липня 2013 року позивач проживає
окремо, створивши іншу сім'ю. Діти
залишилися проживати з відповідачкою,
позивач приймає участь у їх утриманні.

Наданий судом шестимісячний строк для
примирення подружжя не привів їх до
примирення. За цей час жодна зі
сторін не вживала мір для збереження
сім'ї, докази щодо цього в матеріалах
справи відсутні. Позивач наполягав на
розірванні шлюбу.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції правомірно виходив з того,
що подальше спільне життя подружжя та
збереження їх сім'ї неможливо, а тому
прийшов до обґрунтованого висновку про
розірвання шлюбу, що відповідає
вимогам ст. 112 СК України та п. 10
роз'яснень постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя.

За такого, доводи відповідачки в
апеляційній скарзі про те, що суд не
вжив заходів для збереження їх сім'ї
безпідставні, оскільки суд першої
інстанції, задовольняючи клопотання
відповідачки, надав сторонам
максимальний строк для примирення,
передбачений ч.5 ст. 191 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
рішення Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 27 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: