Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Парінової І.К., Фаловської
І.М.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про визначення місця проживання
дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та
піклування Богуславської сільської
ради Павлоградського району
Дніпропетровської області, про
визначення місця проживання дитини, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 8
листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5 про визначення
місця проживання дитини.

Зазначав, що з квітня 2010 року перебував
у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою, від якого у них
народилася донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

З червня 2012 року подружні стосунки між
ним та ОСОБА_5 припинені, відповідачка
переїхала до іншого місця проживання, а
донька залишилася проживати з ним та
його батьками в будинку АДРЕСА_2.

Посилаючись на те, що в його будинку
створені усі необхідні умови для життя
та виховання доньки, він має постійний
заробіток, позитивно характеризується,
батьки допомагають доглядати за
дитиною, а відповідачка майже не
цікавиться дитиною, не займається її
вихованням, офіційно ніде не працює,
ОСОБА_4 просив визначити місце
проживання доньки ОСОБА_6, разом з ним.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_5 у
жовтні 2013 року звернулася до суду із
зустрічним позовом про визначення
місця проживання дитини, зазначаючи
про те, що її колишній чоловік, без її
згоди вивіз їх спільну доньку до своїх
батьків та на її неодноразові прохання
дитину не повертає, перешкоджає
їхньому спілкуванню. Посилаючись на те,
що ОСОБА_4 незаконно розлучив її з
донькою, не дає займатися її вихованням
та доглядати за нею, ОСОБА_5 просила
позов задовольнити, визначити місце
проживання малолітньої доньки разом з
матір'ю.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 8 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13 січня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5
задоволено. Визначено місце проживання
малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
разом з матір'ю - ОСОБА_5, за адресою:
АДРЕСА_1. Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і передати справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання
про достовірність або
недостовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими.

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Ухвалюючи рішення та визнаючи місце
проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з
матір'ю - ОСОБА_5, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з
неможливість розлучення малолітньої
дитини з матір'ю за відсутності
виняткових обставин, які можуть
суттєво зашкодити розвитку та
вихованню дитини.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 8 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Савченко В.О.

Парінова І.К.

Фаловська І.М.