Справа № 640/500/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Вітковської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1, КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання правочину недійним, -

встановив:

У січня 2014 року позивач, ОСОБА_1,
звернувся до суду з позовом до
відповідачів, КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації»,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, про визнання недійсною
приватизацію житлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 та свідоцтво про право
власності на вказану квартиру, видане
на позивача та відповідачів. В
обґрунтування своїх вимог зазначає, що
мешкав разом із батьками у спірній
квартирі, коли він був неповнолітнім
батьки здійснити приватизацію
квартири, в тому числі і на нього.
Приймаючи участь у приватизації
зазначеного житлового приміщення
позивач вважає , що його батьки діяли
під впливом помилки, оскільки участь у
приватизації призвела до негативних
наслідків та звузила його права при
подальшому використанню своїх
житлових прав.

Відповідач - КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації», у
судове засідання не з'явився, подав до
суду заперечення, в яких проти
задоволення позову заперечував.
Зазначаючи, що відсутні підстави для
визнання приватизації житлового
приміщення та виданого на підставі
приватизації свідоцтва - недійсним.

Співвідповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, у
судове засідання не з'явились, у
поданих заявах позовні вимоги визнати,
просили розглянути справу без їх
участі.

Позивач у судове засідання не
з'явився, через уповноваженого
представника подав до суду заяву про
розгляд справи без його участі з
постановленням рішення в заочному
порядку.

Суд дослідивши матеріали справи,
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити, виходячи з наступного.

За змістом ст. ст. 5, 8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду" право на приватизацію квартир
(будинків) державного фонду одержують
громадяни України, які проживають у цих
квартирах.

До членів родини наймача належать
тільки громадяни, що постійно
проживають у квартирі разом з наймачем
або за якими зберігається право на
житло. Передача займаних квартир
здійснюється в спільну сумісну чи
спільну часткову власність за
письмовою згодою усіх повнолітніх
членів родини, що постійно проживають у
цій квартирі, у тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, обов'язковим зазначенням
уповноваженого власника квартири.

7 квітня 2008 року на підставі Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" була приватизована на
трьох осіб - позивача та відповідачів
квартира АДРЕСА_1 (нова адреса: квартира
АДРЕСА_1) та відділом приватизації КП
«Харківське районне бюро технічної
інвентаризації» , як органом
приватизації на той час, було видано
свідоцтво про право спільної сумісної
власності на вказану квартиру. Під час
приватизації квартири позивач був
неповнолітнім та в його інтересах при
приватизації виступали його батьки -
відповідачі.

Позивач, з серпня 2013 року проходе
військову службу за контрактом в
Академії Внутрішніх військ МВС України
у м. Харкові у званні" лейтенант", що не
оспорюється сторонами.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» та Порядку забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2006 р. N 1081
військовослужбовці внутрішніх військ
МВС України забезпечуються по місту
проходження військової служби
службовими житловими приміщеннями та
житлом для постійного проживання.

При постановці на облік
військовослужбовців для забезпечення
житла за місцем проходження служби,
позивачу стало відомо про наявність у
нього у власності приватизованого
житла.

Наявність у власності позивача без
його волевиявлення частини квартири
АДРЕСА_1 позбавляє його права отримати
житло за місцем проходження військової
служби в порядку, передбаченому ст. 12
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» та Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2006 р. N 1081.

Стаття 229 ЦК України встановлює: якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 Цивільного
кодексу України істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін.

Батьки позивача діяли під впливом
помилки щодо правової природи
правочину, його змісту, прав сторін,
помилялися в тому, що вважали, що в
будь-який момент при необхідності
позивач зможе передати своє житло
органу, який поліпшує житлові умови,
після чого позивач і члени його сім'ї
зможуть реалізувати своє право на
поліпшення житлових умов.

Таким чином, правочин приватизації
частини вказаної квартири батьками на
ім'я позивача, коли він був
неповнолітнім, без його згоди,
суперечить правам та інтересам
позивача як сторони правочину
приватизації, позбавляє позивача права
реалізувати свої право на приватизацію
самостійно, отримати житло за місцем
проходження військової служби в
порядку, передбаченому ст. 12 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» .

Таким чином, суд приходить до
висновку про недійсність угоди
приватизації житла, вчиненої унаслідок
помилки, що має істотне значення для
прав позивача.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає , у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

У зв'язку із недійсністю приватизації,
підлягає визнанню недійсним свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
САВ№070561 від 7 квітня 2008 року - на
квартиру АДРЕСА_1, видане на ім'я ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Посилання позивача на поновлення
строку позовної давності, судом не
розглядаються, оскільки у
відповідності до ч.3 ст. 267 ЦК України,
строк позовної давності
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, однак до суду такі
заяви не надходили.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212 - 215 ЦПК України, суд -

вирішив :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсним правочин -
приватизацію квартири АДРЕСА_1
здійснений 7 квітня 2008 року на ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на нерухоме майно
САВ№070561 від 7 квітня 2008 року, видане
відділом приватизації КП «Харківське
районне бюро технічної
інвентаризації» - на квартиру АДРЕСА_1,
видане на ім'я ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом

десяти днів з дня його проголошення,
через суд першої інстанції. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Відповідачі мають право подати до
Київського районного суду м. Харкова
письмову заяву про перегляд заочного
рішення протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строків для подачі
апеляційної скарги.

Суддя
Бородіна Н.М.