Головуючий суду 1 інстанції - Шевцов
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 427/9152/13-ц
Провадження № 22ц/782/5748/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів Галан
Н.М., Фарятьєва С.О.

при секретарі
Щуровій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційні скарги ОСОБА_2 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганської області

на рішення Свердловського міського
суду Луганської області від 13 грудня 2013
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганській області про стягнення
моральної шкоди, завданої травмою на
виробництві, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У жовтні 2013 року позивач
звернувся до суду із вказаним позовом
до відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м.
Свердловську Луганській області, в
якому просив стягнути з відповідача на
його користь моральну шкоду у розмірі
45000 грн. Підставами позову зазначав те,
що працював під час його роботи на ВП
«Шахтобудівельницьке управління» ДП
«Свердловантрацит» 20 лютого 2004 року
його було травмовано та згідно
висновку МСЕК йому вперше встановлено
стійку втрату прецесійної
працездатності 45 %. Та з 2004 року його
було взято на облік до ВВД Фонду ССНВ в
м. Свердловськ Луганської області. 02
червня 2009 року згідно висновку
офтальмологічної МСЕК м. Луганська
йому було встановлено втрату
професійної працездатності 45 %
безстроково. Увесь цей час він
систематично лікувався в медичних
закладах, він зазначає болю та душевних
страждань через те, що обмежений у
своїй життєдіяльності, має
безповоротні зміни в організмі.

Оскаржуваним рішенням суду
першої інстанції позов ОСОБА_2
задоволено частково та стягнуто з
ВВДФСС у м. Свердловську Луганської
області від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганській області моральну шкоду,
завдану травмою на виробництві, в
розмірі 4000 грн.

В апеляційній скарзі апелянт
ОСОБА_2 просить змінити рішення суду
першої інстанції в частині суми
стягнення моральної шкоди та стягнути
на його користь моральну шкоду у
розмірі 45000 грн.

В свої скарзі апелянт Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганської області просить рішення
суду першої інстанції скасувати за
необґрунтованістю та прийняти по
справі нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в
повному обсязі, оскільки судом
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, колегія суддів вважає апеляційну
скаргу ОСОБА_2 такою, що підлягає
частковому задоволенню, а апеляційну
скаргу Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у м.
Свердловську Луганської області -
відхиленню - з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що
суд першої інстанції під час ухвалення
рішення виходив з наступних
встановлених фактів та відповідних їм
правовідносин.

Судом встановлено і не заперечується
сторонами, що позивач ОСОБА_2 з 12.01.1987
року по 30.09.2008 року працював на роботах
під землею на підприємствах вугільної
промисловості державного підприємства
«Свердловантрацит» /а.с. 7-10/.

Відповідно до копії акту про нещасний
випадок на виробництві від 21.02.2004 року
за форм Н-1 /а.с. 13-14/, складеного на
Шахтобудівельницькому управлінні ДП
«Свердловантрацит», 20.02.2004 року о 05
годин 30 хвилин при дробленні
негабаритних шматків породи молотком,
шматочком породи, що відлетів, було
травмовано праве око ОСОБА_2 Причиною
нещасного випадку є незастосування
засобів індивідуального захисту
через їх відсутність. Зазначені
обставини підтверджуються копією акту
про розслідування нещасного випадку
від 20.02.2004 року за формою Н-5 /а.с. 16-17/.

Згідно копій довідок огляду МСЕК від
15.06.2009 року /а.с. 11-12/ позивачу ОСОБА_2
встановлено 45 відсотків втрати
професійної працездатності за
трудовим каліцтвом, визначено III групу
інвалідності.

Наявність трудового каліцтва у
позивача підтверджується копіями
витягів з icтopiй хвороби /а.с. 18-26/.

Відповідно до виписки з медичної
картки амбулаторного /стаціонарного/
хворого ОСОБА_2 виписних епікризів за
період з 20.03.2004 року до 19.05.2008 р. /а.с. 18-26,
37/ останній, починаючи з дня отримання
виробничої травми, лікувався з приводу
ушкодження правого ока.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції із застосуванням до
спірних правовідносин положень ст.ст.
21, 28 Закону України № 1105-Х1У «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
професійної працездатності», ст.ст. 23,
1167 ЦК України, дійшов висновку про
завдання позивачу моральної шкоди і
про обов'язок відповідача відшкодувати
її.

Такий висновок суду ґрунтується на
вимогах закону і матеріалах справи з
огляду на наступне.

Згідно п. «е» ч. 1 ст. 21 Закону України №
1105-Х1У «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату професійної
працездатності» у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому.

Згідно ч. 3 ст. 28 Закону України № 1105-Х1У
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. За наявності факту заподіяння
моральної шкоди потерпілому
провадиться страхова виплата за
моральну шкоду.

Згідно ч. 3 ст. 34 Закону України
№ 1105-Х1У моральна (немайнова) шкода,
заподіяна умовами виробництва, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної
(немайнової) шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів. Відшкодування здійснюється у
вигляді одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від будь-яких інших
страхових виплат. ( Офіційне тлумачення
положення частини третьої статті 34 -
рішення Конституційного Суду N 1-рп/2004 (
v001p710-04 ) від 27.01.2004 )

Отже, при вирішенні питання про право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди, суд правильно виходив
із вимог зазначених статей в їх
сукупності, якими передбачено, що право
на отримання потерпілим страхових
виплат у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком МСЕК.

Норми Закону № 1105-ХІУ передбачали
відшкодування моральної шкоди
застрахованим особам як страхову
виплату, тому покладання на відділення
Фонду соцстраху обов'язку зі сплати
такої страхової виплати не є цивільною
відповідальністю зазначеного органу.

Зазначене узгоджується із судовими
рішеннями Верховного Суду України, які
є обов'язковими для всіх судів України
/стаття 360-7 ЦПК України/, і відповідає
положення статті 58 Конституції
України. За загальним правилом про дію
нормативно-правового акту в часі до
кожної події, факту чи відносин
застосовується той
нормативно-правовий акт, який був
чинним на момент, коли вказані подія,
факт чи відносини мали місце, а не на
момент пред'явлення позову.

Також відповідно до частин першої та
другої статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства, що регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Оскільки, таким чином, потерпілі мають
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку
втрату працездатності у зв'язку з
травмою на виробництві або професійним
захворюванням вперше встановлено у
період з 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005
року, тобто під час дії законодавчих
актів, які надавали потерпілим таке
право, а надані відповідачем докази
свідчать про встановлення стійкої
працездатності саме в цей період, то за
таких умов судова колегія доходить
висновку про обґрунтованість позовних
вимог.

Тому доводи апеляційної скарги Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганської області про те, що за
заподіяну позивачу шкоду винне
відповідати підприємство, з яким
ОСОБА_2 перебував у трудових
правовідносинах і де з ним стався
нещасний випадок на виробництві, не
заслуговують на увагу.

Як не заслуговує на увагу і довід
апеляційної скарги про недоведеність
завдання потерпілому моральної шкоди,
адже саме по собі встановлення факту
втрати позивачем 45 % професійної
працездатності вже свідчить про
зазнання ним моральних страждань.

Щодо самого факту встановлення ОСОБА_2
стійкої втрати працездатності вперше
висновком МСЕК у 2004 році, то ця
обставина визначається представником
відповідача в судовому засіданні, в
тому числі і в суді апеляційної
інстанції, тому відповідно до ч. 1 ст. 61
ЦПК України вони не підлягають
доказуванню.

Є безпідставним і довід апеляційної
скарги Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань у м.
Свердловську Луганської області і про
те, що незважаючи на ознайомлення
позивача з небезпечними і шкідливими
умовами праці, можливими наслідками їх
впливу на здоров»я, він продовжував
працювати у таких умовах, адже ця
обставина не звільняє відповідача від
обов'язку нести відповідальність за
завдану працівнику шкоду у разі
настання страхового випадку.

Що ж до доводів апеляційної скарги
ОСОБА_2, то розглядаючи справу за ними,
судова колегія вважає їх слушними, адже
згідно наданої медичної документації
апелянт після виробничої травми
переніс оперативне втручання, після
чого його було спрямовано на МСЕК для
прийняття експертного рішення про
встановлення групи інвалідності,
процентів втрати працездатності або
продовження лікування /а.с. 23, 25, 26/,
станом на час отримання травми він
працював прохідником із зайнятістю
повний робочий день під землею, а
згідно запису у трудовій книжці - з
19.07.2004 року його було переведено
гірничим робочим поверхні /а.с. 7-10/, а
згідно висновку МСЕК ОСОБА_2
протипоказана важка фізична праця і
праця, що потребує високої гостроти
зору обома очима /а.с. 11-12/. Втрати 45 %
професійної працездатності апелянтом
свідчить про тяжкі безповоротні зміни
в організмі, неможливість працювати на
попередньому місці роботи, і з
урахуванням цих обставин судова
колегія доходить висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2
з урахуванням вимог розумності та
справедливості, закріплених у ст. 23 ЦК
України, у розмірі 10000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:

1/ неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2/ недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3/ невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4/ порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І
Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Свердловського міського суду
луганської області від 13 грудня 2013 року
змінити, збільшивши розмір стягнутої з
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганської області на користь ОСОБА_2
моральної шкоди до 10000 грн.

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Свердловську
Луганській області про стягнення
моральної шкоди завданої травмою на
виробництві відхилити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: