Номер провадження 22-ц/775/2420/2014
Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Зінов'євої А.Г.

суддів
Ларіної Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє її
представник за довіреністю ОСОБА_2, на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 29 січня 2014 року у
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розподіл
домоволодіння в натурі, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 29 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено;
позов ОСОБА_3 задоволено: виділено у
натурі ОСОБА_3 1/2 частку домоволодіння
АДРЕСА_1, що складається з: жилого
будинку літ. А-1, прибудови літ. а, ґанка
літ. а1, погребу літ. а2, літньої кухні
літ. В, сараю літ. И, визнавши за ОСОБА_3
право власності на вказане нерухоме
майно; виділено у натурі ОСОБА_1 1/2
частку домоволодіння АДРЕСА_1, що
складається з: жилого будинку літ. Б-1
загальною площею 29,4 кв.м, житловою
площею 18,6 кв.м, тамбуру літ. б, погребу
літ. б1, навісу літ. Е, сараю літ. З, душу
літ. Ж, убиральні К, визнавши за ОСОБА_1
право власності на вказане нерухоме
майно; залишено у спільній частковій
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3
трубопровід, огородження, тротуар;
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
компенсацію вартості її ідеальної
частки у розмірі 1/2 частки
домоволодіння АДРЕСА_1, яка зменшилась
у розмірі, 9056,00 грн., вирішено питання
про судові витрати.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1, в
інтересах якої діє ОСОБА_2, апеляційній
скарзі просила рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове,
яким повністю задовольнити її позовні
вимоги, а у задоволенні зустрічного
позову відмовити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що оскаржуване
рішення ухвалено на основі висновків,
які не відповідають дійсним обставинам
справи, суд вважав встановленими
обставини, що мають значення для
справи, які насправді встановлені не
були, крім того, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що як
було встановлено судом першої
інстанції, на момент розгляду справи
позивачка дійсно виселилася з будинку
літ. А-1, оскільки, як було зазначено у
позовній заяві та пояснено у судовому
засіданні, внаслідок неприязних
відносин між нею та відповідачем, який
чинив їй перешкоди у користуванні
будинком, подальше проживання у
будинку літ. А-1 стало для позивачки
неможливим, зокрема, ще і через те, що
позивачка є інвалідом. Проте, судом
першої інстанції було встановлено, що
на момент звернення до суду відповідач
фактично користується будинком літ. А-1,
що дало суду підстави виділити
відповідачу саме зазначену частку
сумісної власності. Однак, на думку
апелянта, такий висновок є помилковим,
що підтверджується висновками
будівельно-технічних експертиз від 16
травня 2011 року та 25 червня 2012 року, в
яких зазначено, що на момент проведення
експертом огляду майна відповідач
фактично проживав саме у будинку літ.
Б-1, на підставі чого експертом було
запропоновано варіант поділу з
урахуванням усталеного порядку
користування сторонами спірним майном,
при якому пропонувалося виділити
частину спільного майна у вигляді
будинку літ. А-1 (з прибудовами)
позивачці, а відповідачеві - у вигляді
будинку літ. Б-1 (з прибудовами). Однак,
судом першої інстанції було
проігноровано висновки експерта та не
відображено в оскаржуваному рішенні
мотиви неврахування таких доказів.

Також зазначає, що лише з літа 2013 року у
будинку літ. А-1 стала проживати дочка
відповідача, у той час, як сам позивач
продовжує проживати у будинку літ. Б-1,
що відповідачем у судовому засіданні
не заперечувалось.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційного суду доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
її задовольнити, рішення суду
скасувати ухвалити нове, яким повністю
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1, а у
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

ОСОБА_3 та його представник в судовому
засідання апеляційного суду проти
доводів апеляційної скарги заперечили,
просили її відхилити, рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін та їх представників,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, рішення суду
залишити без змін, за таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

За вимогами ст. 364 ЦК України,
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Якщо виділ у
натурі частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина друга ст. 183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Право на частку у праві
спільної часткової власності у
співвласника, який отримав таку
компенсацію, припиняється з дня її
отримання. У разі виділу співвласником
у натурі частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму
Верхового Суду України від 04 жовтня 1991
року № 7 «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», якщо виділ технічно можливий,
але з відхиленням від розміру часток
кожного власника, суд з врахуванням
конкретних обставин може провести його
зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст.
119 ЦК ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації учаснику
спільної власності, частка якого
зменшилась.

Судом першої інстанції встановлено, що
домоволодіння АДРЕСА_1 на земельній
ділянці площею 0,0915 га, складається з
двох жилих будинків: літ. А-1 загальною
площею 40,4 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.,
та літ. Б-1 загальною площею 29,4 кв.м.,
житловою площею 18,6 кв.м., а також
прибудови літ. а, ґанка літ. а1, погребу
літ. а2, тамбуру літ. б, погребу літ. б1,
літньою кухні літ. В, навісу літ. Е,
сараю літ. И, сараю літ. З, душу літ. Ж,
убиральні К, трубопроводу, огородження,
тротуару. (а.с. 35-38).

Земельна ділянка належить на праві
спільної власності позивачці та
відповідачу на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку, зареєстроване 23 лютого 2010 року
(а.с. 41).

Спірне домоволодіння належить
сторонам на праві спільної часткової
власності - по 1/2 частки у кожного, у
порядку спадкування за заповітом після
смерті їхньої матері ОСОБА_4 (а.с. 11-16).

З висновків судової
будівельно-технічної експертизи № 6924/23
від 16 травня 2011 року (а.с. 60-62) та № 375/23
від 25 червня 2012 року (а.с. 183-189), виділ
часток домоволодіння можливий за
умовами виділу окремих квартир, але
доля співвласника буде менше, ніж має
бути на 1/2 ідеальну частку на 9056,00 грн.

За вказаними висновками, судом першої
інстанції встановлено, що експертом
запропонований можливий варіант
виділу часток у натурі зі спірного
домоволодіння, згідно з яким у склад
квартири номер 1 входить жилий будинок
літ. А-1 загальною площею 40,4 кв.м.,
житловою площею 18,7 кв.м., прибудова літ.
а, ґанок літ. а1, погреб літ. а2, літня
кухня літ. В, сарай літ. И, всього на
загальну суму 23 324,00 гривні, що на 4 668,00
гривень більше, ніж положено на 1/2
ідеальну частку і складає 63/100 реальної
частки всього домоволодіння. До
квартири номер 2 входить жилий будинок
літ. Б-1 загальною площею 29,4 кв.м.,
житловою площею 18,6 кв.м., тамбур літ. б,
погреб літ. б1, навіс літ. Е, сарай літ. З,
душ літ. Ж, убиральня К, всього на
загальну суму 13 988,00 гривень, що на 4 668,00
гривень менше, ніж положено на 1/2
ідеальну частку і складає 37/100 реальної
частки всього домоволодіння. У
спільній сумісній власності
пропонується залишити будівлі та
споруди вартістю 2136,00 грн., а саме
трубопровід, огородження, тротуар.

За висновком № 375/23 розмір компенсації
співвласнику, частка якого після
поділу буде меншою його ідеальної
частки, складає 9056,00 грн.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_3 до 2010 року
проживав з сім'єю у житловому будинку
літ. Б-1, але після того, як ОСОБА_1
припинила користування будинком літ.
А-1 і виселилась з нього, він здійснив
ремонт, переобладнання будинку літ. А-1,
фактично користується ним на момент
звернення до суду із позовом, що
обґрунтовує виділ ОСОБА_3 квартири
номер 1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та
відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
врахування висновків запропонованих
експертами варіантів виділу в натурі
часток сторін із спірного
домоволодіння з виплатою грошової
компенсації та даних, що ОСОБА_1 з 2008
року не проживає, не користується
спірним будинком та не має наміру
проживати в ньому після виділу у
натурі.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки він постановлений на підставі
вимог діючого законодавства, з
врахуванням висновків щодо варіантів
виділу в натурі часток сторін із
спірного домоволодіння з виплатою
грошової компенсації, запропонованих
експертами та встановлених обставин
справи. За поясненнями сторін в суді
першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 не проживає з 2008
року та не бажає проживати у спірному
домоволодінні, після рішення суду має
намір віддати свою частину донці для
подальшого продажу, ОСОБА_3 же проживає
у спірному домоволодінні з жінкою,
донькою її чоловіком та
онукою-інвалідом дитинства, виконує
ремонтні роботи та сплачує послуги у
будинок літ. А-1 провів каналізацію,
воду, встановив вікна, іншого житла для
проживання не має.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно та правильно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, з'ясував
доводи сторін, встановленим обставинам
та доказам дав належну оцінку та дійшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_3 та відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги що виселення
апелянта у зв'язку із неприязненими
стосунками з відповідачем та
перешкодами у користуванні спірним
домоволодінням, апеляційний суд
приймає критично, оскільки зазначені
доводи не є підставами для скасування
рішення суду за встановленими
варіантами виділу домоволодіння,
доказів звернення апелянта до суду з
підстав усунення перешкод у
користуванні спірним майном суду не
надано.

Доводи апеляційної скарги що
суперечливості висновків суду з
висновками експертів, за якими
встановлення проживання ОСОБА_3 у
будинку Б-1, апеляційний суд приймає
критично, оскільки у висновках судової
будівельно-технічної експертизи № 6924/23
від 16 травня 2011 року та № 375/23 від 25
червня 2012 року не встановлено
проживання ОСОБА_3 у будинку Б-1, такі
дані містяться лише у питаннях суду
щодо виділення зазначеного будинку для
проживання ОСОБА_3.

Доводи апеляційної скарги що
проживання доньки ОСОБА_3 у будинку А-1,
апеляційний суд приймає критично,
оскільки ОСОБА_3 не спростовував
проживання своєї доньки з сім'єю з ним у
домоволодінні, інших доказів суду не
надано. Суд апеляційної інстанції, на
підставі діючого процесуального
законодавства за відсутністю інших
доказів, позбавлений права переоцінки
висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги відносно
неналежної правової оцінки наданим
апелянтом доказам, є непереконливими
та спростовуються матеріалами справи,
з яких вбачається, що, ухвалюючи
рішення, суд, відповідно до вимог ст.212
ЦПК України, надав оцінку належності,
допустимості, достовірності кожного
доказу окремо, їх достатності,
взаємному зв'язку доказів у їх
сукупності, а також навів мотиви, з яких
він дійшов до висновку про задоволення
вимог ОСОБА_3 та відмови в задоволенні
позову ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313-315
ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
якої діє її представник за довіреністю
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 29 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: