Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/1826/14
Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач Краснокутська О.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

Сапун О.А.,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що відповідно до укладеного
договору між сторонами у справі, за б/н
від 19 травня 2006 року ОСОБА_3 отримала
кредит у розмірі 2000, 00 грн., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

У зв'язку з порушенням відповідачкою
зобов'язань за кредитним договором
станом на 31 серпня 2013 року склалась
заборгованість на загальну суму 22119, 98
грн., яка складається з: 7564, 81 грн. -
заборгованість за кредитом, 13025, 65 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500, 00 грн.
-штраф (фіксована частина), 1029, 52 грн. -
штраф (процентна складова).

На підставі викладеного позивач просив
суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь
22119, 98 грн. заборгованість за кредитом
та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ КБ
«Приватбанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує ,зокрема,
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

Ухвалене у даній справі рішення суду не
відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові
кошти(кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами ( з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишалася, та
сплати процентів,належних йому
відповідно до статті 1048 ЦК України

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
постановою слідчого СВ ЗМУ ГУ МВС
України в Запорізькій області від
01.09.2011року за заявою ОСОБА_3 було
порушено кримінальну справу № 6581101 за
фактом шахрайства за ч. 2 ст. 190 КК
України, згідно до якого невідома особа
без відому ОСОБА_3 надала до АКБ
«Приватбанк» пакет документів і
отримала від її імені від банку кредит
в розмірі 2000гр.,чим завдала ОСОБА_3
шкоду на зазначену суму, а тому ОСОБА_3
є неналежним відповідачем у справі.

Судова колегія вважає,що такі висновки
суду не відповідають обставинам справи
і набутим у справі доказам,судом
першої інстанції у порушення вимог
ст.214 ЦПК України не встановлені
фактичні обставини справи,не надано
оцінки ряду доказів у справі ,внаслідок
чого здійснені неправильні висновки
щодо характеру правовідносин між
сторонами, неправильно вирішена
справа, постановлено незаконне і
необґрунтоване рішення.

Із матеріалів справи вбачається
те, що згідно умов кредитного договору,
укладеного сторонами у справі на
підставі заяви ОСОБА_3 19.06.2006 року
відповідачці був встановлений
кредитний ліміт в сумі 2000 грн., який
пізніше неодноразово підвищувався,
базова процентна ставка за яким на
момент підписання договору склала 3% на
місяць із розрахунку 360 днів на рік,
відкритий рахунок і видана кредитна
картка НОМЕР_1 (а.с.6) . За умовами
договору погашення заборгованості за
кредитним лімітом може здійснюватись
як шляхом внесення коштів на карту
клієнту, так і списанням банком коштів
з Дебітної карти. Згідно заяви ОСОБА_3
про відкриття банківського рахунку і
надання їй кредиту вона ознайомлена
і погодилась із тим,що надання їй
кредиту здійснюється у відповідності
до Умов надання банківських
послуг,Правил користування платіжною
карткою і Тарифів банку,які складають
договір.

Відповідно до п. 6.5 Кредитного договору,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його використання, по перевитраті
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію.

Відповідно до п. 8.6 Кредитного договору,
у випадку несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту, більш ніж на
120 днів, позичальник сплачує банку
штраф у розмірі 500 грн. (фіксована
частина) та 5 % від суми простроченої
заборгованості по кредиту (процентна
частина).

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг, згідно до яких
договір діє 12 місяців з моменту
підписання, а якщо протягом цього
терміну жодна із сторін не проінформує
іншу сторону про припинення дії
договору,він автоматично лонгується на
такий же термін.

Згідно до витягу із особистого рахунку
НОМЕР_1(а.с.90-101), наданого позивачем на
вимогу апеляційному суду, за період
з 22.06.2006р. по 31.03.2014року позичальник
отримала кредитних коштів на загальну
суму 25 477гр.05коп., платежі у погашення
кредиту здійснювались як у
готівковій, так і у безготівковій
формі.

Із розрахунку заборгованості
ОСОБА_3(а.с.3-5), розмір якого не
оспорюється відповідачкою,
вбачається,що у зв'язку з непогашенням
боргу за кредитним договором станом на
31 серпня 2013 року склалась
заборгованість на загальну суму 22119, 98
грн., яка складається з: 7564, 81 грн. -
заборгованість за кредитом, 13025, 65 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500, 00 грн.
-штраф (фіксована частина), 1029, 52 грн. -
штраф (процентна складова).

Згідно розрахунку заборгованості,
а також особистого рахунку НОМЕР_1 два
останніх платежі з погашення
заборгованості здійснені боржником
29.04.2011року - в сумі 5400гр. - надходження
готівки у Осипенківському відділенні
банку м. Запоріжжя і 3150гр. у
Дніпровському відділенні банку
м.Запоріжжя.

Доводи відповідачки про не
укладення нею кредитного договору з
позивачем з посиланням на постанову
про порушення органами досудового
слідства кримінальної справи і
відсутність будь-яких зобов»язань
перед банком, а також висновки суду
першої інстанції про неналежність
відповідача і відмову у задоволенні
позову судова колегія вважає
неспроможними і не може взяти до
уваги,виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, виник
спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмету доказування.

Постанова про порушення
кримінальної справи та прийняття її до
свого провадження від 01 вересня 2011 року
, яка міститься на а.р. 34, в силу ст. ст. 58,
59 ЦПК України є неналежними та
недопустимими, в силу ч.4 ст. 60 ЦПК
України висновки суду не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Надана представником відповідачки
судовій колегії ксерокопія висновку
почеркознавчої експертизи №15 від
12.01.2012року у кримінальній справі №
6581101,за яким підпис на бланку заяви від
імені ОСОБА_3 на отримання кредитної
карти з лімітом 2000гривень виконана не
гр..ОСОБА_3, а іншою особою, також не є
належним та допустимим доказом у даній
справі,оскільки отриманий не у
передбаченому ст.ст.137,143 ЦПК України
порядку ,не ідентифікує укладений у
даній цивільній справі кредитний
договір із документами на отримання
кредиту від імені ОСОБА_3,що було
предметом дослідження експертизи у
кримінальній справі.

Крім того на запит апеляційного суду
Запорізької області від 06.05.2014року
Ленінським РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області надана відповідь
№28/7-2052 від 06.05.2014р.,із якої
вбачається,що кримінальні справи №
6581101, №6581101-А в провадженні та в архіві
слідчого відділення відсутні.

Крім того з матеріалів справи
видно(а.с.31) і відповідачка не заперечує
ту обставину,що заборгованість по
кредиту до 2008 року погашалась з її
зарплатної карти.

Оскільки із наданих позивачем
доказів вбачається те,що на підставі
своєї заяви до банку ОСОБА_3 у борг
отримала у позивача грошові кошти за
умовами ,передбаченими Умовами і
правилами надання банківських послуг
,Правил користування платіжною
карткою і Тарифів банку ,то судова
колегія приходить до висновку,що між
сторонами у справі склались договірні
правовідносини з надання кредиту, у
яких відповідачка не виконує свої
зобов»язання з погашення кредиту і має
заборгованість перед банком у сумі 22119,
98 грн.

Згідно до вимог ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно до вимог ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків.

Суд першої інстанції не взяв до
уваги зазначені обставини і вимоги
закону,не надав належної оцінки
доказам у справі,дійшов неправильних
висновків щодо характеру
правовідносин між сторонами, внаслідок
чого неправильно вирішив справу,
постановивши незаконне і
необґрунтоване рішення.

З огляду на зазначене, судова
колегія приходить до висновку про те,
що рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення, яким
позовні вимоги банку належить
задовольнити, стягнувши з боржника -
відповідача ОСОБА_3 заборгованість за
кредитом в сумі 22119, 98 грн., яка
складається з: заборгованості за
неповернутими кредитними коштами в
сумі 7564, 81 грн., заборгованості за
несплаченими відсотками за договором в
сумі 13025, 65 грн., а також штрафи
відповідно до п. 8.6 Умов та правил
надання банківських послуг: 500 грн. -
штраф (фіксована частина), 1029, 52 грн. -
штраф (процентна складова).

Керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України,
судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 11 лютого 2014 року у цій
справі скасувати, ухвалити нове
рішення яким позовні вимоги Публічного
акціонерного банку Комерційний банк
«Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
22119, 98 грн., а також судовий збір в сумі
221гр.19коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: