У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І.,
Карпенко С.О.,

Парінової І.К., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про визнання договору дарування
недійсним, за касаційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду
Київської області від 25 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду із указаним позовом, просив
визнати договір дарування від 6
листопада 2007 року, укладений між ним та
ОСОБА_4, недійсним у частині передачі
відповідачу за договором дарування
квартири за АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
6 листопада 2007 року він уклав
оскаржуваний договір під впливом
помилки, оскільки такий укладався за
умови, що відповідач буде доглядати
його до смерті, а він мав намір отримати
взамін від відповідача належну
допомогу. ОСОБА_4 змінила свою
поведінку, не приїжджає до нього та не
надає йому допомоги. Як на правову
підставу вирішення спору позивач
посилався на ст. 229 ЦПК України.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер та до участі у
справі було залучено його
правонаступника ОСОБА_3 Із урахуванням
уточнених позовних вимог, ОСОБА_3
просила визнати недійсним договір
дарування від 6 листопада 2007 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4,
поновити за ОСОБА_5 право власності на
квартиру АДРЕСА_1, скасувати реєстрацію
в електронному реєстрі права власності
на спірну квартиру, проведену
комунальним підприємством Яготинським
бюро технічної інвентаризації на ім'я
ОСОБА_4

Рішенням Яготинського районного суду
Київської області від 22 лютого 2013 року
визнано недійсним договір дарування
від 6 листопада 2007 року, укладений між
ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Яготинського
районного нотаріального округу
Київської області, зареєстрованого у
реєстрі № 5435, у частині передачі ОСОБА_4
у дар квартири АДРЕСА_1. Поновлено за
ОСОБА_5 право власності на зазначену
квартиру. Скасовано реєстрацію в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно від 29 листопада 2007 року,
проведену комунальним підприємством
Яготинським бюро технічної
інвентаризації на вказану квартиру на
ім'я ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що при
укладанні договору дарування на
користь відповідача ОСОБА_5 помилявся
щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, оскільки погодився
укласти договір за умови його
довічного догляду обдарованою ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
помилка щодо мотивів укладення
правочину не має істотного значення,
тому не є підставою для визнання
правочину недійсним. ОСОБА_3 не надала
суду докази, що ОСОБА_5 при укладенні
договору помилявся щодо обставин, які
мають істотне значення, що він не
розумів, що безоплатно передав
відповідачу квартиру.

Із змісту позовної заяви випливає, що
ОСОБА_3 просила визнати договір
дарування від 6 листопада 2007 року
недійсним із тих підстав, що такий було
укладено під впливом помилки, оскільки
він укладався за умови, що відповідач
буде доглядати ОСОБА_5 до смерті, а він
бажав отримати від відповідача належну
допомогу.

Судами встановлено, що 6 листопада 2007
року був укладений договір дарування
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Яготинського
районного нотаріального округу
Київської області ОСОБА_6, відповідно
до якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4
належну йому квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1-5 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК
України договір дарування вважається
укладеним, коли сторони мають повну
уяву не тільки про предмет договору, а й
досягли згоди про всі його істотні
умови.

Як роз'яснено у п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року № 9 «Про судову
практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК) мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення. Не
має правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
про те, що помилка щодо мотивів
укладення правочину не має істотного
значення, тому не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права судом
апеляційної інстанції не
підтверджуються доказами та не дають
підстав для скасування ухваленого
судового рішення.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд
касаційної інстанції в межах
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судом
першої інстанції або апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права і не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставинами, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді судом апеляційної інстанції
допущені порушення норм матеріального
або процесуального права, які
передбачені ст.ст. 338-341 ЦПК України як
підстави для скасування рішення,
колегія суддів вважає за необхідне
відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 25 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко