Справа № 188/755/14-ц
Провадження № 2/188/398/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області в складі:

головуючої: судді
Курочкіної О.М.

при секретарі
Лукіній Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Петропавлівка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Васильківської
сільської ради про визнання права
власності на спадкове майно

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з
позовом про визнання права власності
на спадкове майно до відповідача
Васильківської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області.

В обґрунтування позовних вимог
позивачі вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер їх батько ОСОБА_4, після смерті
якого відкрилася спадщина у вигляді
земельної ділянки площею 9.990 га.
розташованої на території
Васильківської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

За життя батько склав заповіт
відповідно до якого все своє майно де б
воно не було і з чого не складалося в
тому числі житловий будинок заповів в
рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а
тому вони є спадкоємцями за заповітом.

Відповідно до діючого
законодавства позивачі звернулися до
приватного нотаріуса
Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті свого батька ОСОБА_4, однак
нотаріусом постановою від 01.04.2014 року
їм було відмовлено у видачі свідоцтв
про право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку через відсутність
витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку, тобто
через те, що вказаній земельній ділянці
не присвоєно кадастровий номер.

Крім цього в заповіті не вірно
вказано прізвище ОСОБА_1, оскільки
замість її прізвища за паспортом,
свідоцтвом про укладення шлюбу -
"ОСОБА_1" в заповіті помилково вказано -
"ОСОБА_1".

Вказану помилку було допущено
секретарем виконавчого комітету
Васильківської сільської ради при
складанні заповіту.

Вказана помилка є однією з причин, чому
позивачі не мають можливості у
законному порядку прийняти спадщину
після смерті свого батька.

Встановлення даного факту
належності ОСОБА_1 заповіту впливає на
спадкові права ОСОБА_2, і оскільки
позивачі заявляють вимогу про визнання
за ними права власності на спадщину,
вимога про встановлення юридичного
факту повинна розглядатися за
правилами позовного провадження.

Що стосується відсутності витягу
з Державного земельного кадастру про
земельну ділянку позивачі зазначають
наступне.

Згідно повідомлення про відмову у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру № 5 від 14.11.2013 року
у Державному земельному кадастрі
відсутні запитувані відомості та
кадастровий номер вказаній земельній
ділянці не присвоєно.

Земельна ділянка була передана
ОСОБА_4 на підставі рішення 14 сесії
ХХІІІ скликання Васильківської
сільської ради № 64 від 15 вересня 2000
року і відповідно на підтвердження
права власності йому було видано 24.09.2000
року Державний акт на право приватної
власності на землю серії І-ДП № 118419.

Закон України «Про Державний
земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011
року, тобто вже після отримання ОСОБА_4
Державного акту на земельну ділянку.

Внести до Державного земельного
кадастру передбачені Законом України
«Про Державний земельний кадастр»
відомості про формування земельної
ділянки та присвоїти їй кадастровий
номер можливо лише за заявою власника.
Проте ОСОБА_4, який є власником вказаної
земельної ділянки вже помер, а тому
здійснити таку державну реєстрацію
земельної ділянки та отримати витяг з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку не можливо.

Однак не зважаючи на те, що
земельній ділянці не присвоєно
кадастровий номер, ОСОБА_4 був належним
власником цієї земельної ділянки, і
його право власності належним чином
зареєстровано та підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю.

Від спадщини у вигляді земельної
ділянки позивачі не відмовлялися,
фактично її прийняли, проте через
відсутність витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку не можуть оформити спадкове
майно на своє ім'я та розпоряджатися
ним на правах власників, а тому змушені
звернутися до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_2, яка діяла від
свого імені та від імені ОСОБА_1 на
підставі довіреності від 07 травня 2014
року, посвідченої приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу, в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просить їх
задовольнити.

Відповідач надав заяву з проханням
розглянути справу у відсутність
представника Васильківської сільської
ради Петропавлівського району
Дніпропетровської області. Проти
задоволення позовних вимог не
заперечують.

Третя особа по справі представник
Управління Держземагенства у
Петропавлівському районі
Дніпропетровської області пояснила, що
у Державному земельному кадастрі
відсутні відомості щодо земельної
ділянки відповідно до Державного акту
серії I-ДП № 118419 від 24.09.2000 року та
кадастровий номер не присвоєно, не
заперечує щодо задоволення позовних
вимог.

Свідки, допитані в судовому засіданні
підтвердили, що ОСОБА_4 дійсно залишив
заповіт своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
інших спадкоємців, крім них, немає.

Вислухавши позивача, третю особу по
справі, свідків, вивчивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню в повному обсязі з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер ОСОБА_4, після смерті якого
відкрилася спадщина у вигляді
земельної ділянки площею 9.990 га.
розташованої на території
Васильківської сільської ради,
переданої для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що підтверджується копією свідоцтва
про смерть серії НОМЕР_1 від 20.11.2012 року,
копією Державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ДП
№ 118419 від 24.09.2000 року.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт
відповідно до якого все своє майно де б
воно не було і з чого не складалося в
тому числі житловий будинок заповів в
рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_1, а
тому позивачі є спадкоємцями за
заповітом, що підтверджується копією
заповіту від 17.09.1998 року посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Васильківської сільської ради.

Проте, в заповіті не вірно вказано
прізвище ОСОБА_1, оскільки замість її
прізвища за паспортом, свідоцтвом про
укладення шлюбу - "ОСОБА_1" в заповіті
помилково вказано - "ОСОБА_1".

Вказану помилку було допущено
секретарем виконавчого комітету
Васильківської сільської ради при
складанні заповіту.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є доньками ОСОБА_4, що
підтверджується копією свідоцтва про
народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від
04.03.1976 року, копією свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 09.09.1978
року, копією свідоцтва про укладення
шлюбу серії НОМЕР_4 від 11.06.1992 року,
поясненнями свідків. На підставі
пояснень свідків встановлено, що
ОСОБА_4 дійсно залишив заповіт своїм
донькам ОСОБА_2 та ОСОБА_1, проте при
складанні заповіту було допущено
помилку в прізвищі ОСОБА_1, прізвище,
якої вказано як ОСОБА_1. Даний факт не
спростовано відповідачем по справі.

У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 256
Цивільного процесуального кодексу
України суди розглядають справи про
встановлення фактів належності
правовстановлюючих документів особі,
прізвище, ім'я, по батькові, місце і час
народження якої, що зазначені в
документі, не збігаються з ім'ям, по
батькові, прізвищем, місцем і часом
народження цієї особи, зазначеним у
свідоцтві про народження або в
паспорті.

У відповідності з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 234, ч. 2
ст. 256 Цивільного процесуального
кодексу України у судовому порядку
можуть бути встановлені факти, від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Відповідно до п. 2 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення, які можуть вплинути на
спадкові права інших осіб.

Встановлення даного факту
належності ОСОБА_1 заповіту впливає на
спадкові права ОСОБА_2, і оскільки
заявлено вимогу про визнання за
позивачами права власності на
спадщину, вимога про встановлення
юридичного факту повинна розглядатися
за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Спадкоємців які б мали відповідно до
ст. 1241 ЦК України право на обов'язкову
частку у спадщині після смерті ОСОБА_4
немає, оскільки його дружина ОСОБА_8
померла, ще ІНФОРМАЦІЯ_3 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_5 від 29.09.2006 року,
копією свідоцтва про одруження серії
НОМЕР_6, а малолітніх, неповнолітніх,
повнолітніх непрацездатних дітей у
спадкодавця немає.

Відповідно до діючого
законодавства позивачі звернулися до
приватного нотаріуса
Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області з заявою про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті свого батька ОСОБА_4, однак
нотаріусом постановою від 01.04.2014 року
їм було відмовлено у видачі свідоцтв
про право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку через відсутність
витягу з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку, тобто
через те, що вказаній земельній ділянці
не присвоєно кадастровий номер, що
підтверджується постановою нотаріуса
про відмову у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
01.04.2014 року.

Згідно повідомлення про відмову у
наданні відомостей з Державного
земельного кадастру № 5 від 14.11.2013 року
у Державному земельному кадастрі
відсутні запитувані відомості та
кадастровий номер вказаній земельній
ділянці не присвоєно.

Земельна ділянка була передана
ОСОБА_4 на підставі рішення 14 сесії
ХХІІІ скликання Васильківської
сільської ради № 64 від 15 вересня 2000
року і відповідно на підтвердження
права власності йому було видано 24.09.2000
року Державний акт на право приватної
власності на землю серії І-ДП № 118419.

Закон України «Про Державний
земельний кадастр» було прийнято 07.07.2011
року, тобто вже після отримання ОСОБА_4
Державного акту на земельну ділянку.

Відповідно до пункту 2
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про Державний
земельний кадастр» земельні ділянки,
право власності (користування) на які
виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від
присвоєння їм кадастрового номера. У
разі якщо відомості про зазначені
земельні ділянки не внесені до
Державного реєстру земель, їх
державна реєстрація здійснюється на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо встановлення
(відновлення) меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості) за заявою їх
власників (користувачів земельної
ділянки державної чи комунальної
власності).

Таким чином внести до Державного
земельного кадастру передбачені
Законом України «Про Державний
земельний кадастр» відомості про
формування земельної ділянки та
присвоїти їй кадастровий номер можливо
лише за заявою власника. Проте, ОСОБА_4,
який є власником вказаної земельної
ділянки вже помер, а тому здійснити
таку державну реєстрацію земельної
ділянки та отримати витяг з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку не можливо.

Однак не зважаючи на те, що
земельній ділянці не присвоєно
кадастровий номер, ОСОБА_4 був належним
власником цієї земельної ділянки, і
його право власності належним чином
зареєстровано та підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Відповідно до ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Таким чином, повно та всебічно
з'ясувавши обставини справи,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-214, 256 ЦПК України, ст., ст. 328,
1216-1218, 1225, 1262,1268 ЦК України, Законом
України «Про Державний земельний
кадастр» від 07.07.2011 р., -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Васильківської сільської ради
Петропавлівського району
Дніпропетровської області про
визнання права власності на спадкове
майно задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, заповіту складеного
ОСОБА_4 17.09.1998 року в с. Васильківське
Петропавлівського району,
Дніпропетровської області на ім'я
ОСОБА_1, посвідченого секретарем
виконкому Васильківської сільської
ради Петропавлівського району,
Дніпропетровської області Горшковою Н.
І.

Визнати за ОСОБА_1, як за
спадкоємицею за заповітом, право
власності на 1/2 частину земельної
ділянки площею 9.990 га. розташовану на
території Васильківської сільської
ради, передану для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належала на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії І-ДП № 118419 від 24.09.2000 року
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_2, як за спадкоємицею
за заповітом, право власності на 1/2
частину земельної ділянки площею 9.990
га. розташовану на території
Васильківської сільської ради,
передану для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що належала на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серії І-ДП № 118419 від 24.09.2000 року
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя О. М. Курочкіна