Справа №
Провадження № 2/531/157/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року. Карлівський районний
суд Полтавської області в складі:
головуючого-судді
Жмурко П.Я.

при секретарі
Клименко Т.М.

за участю представника позивача
Кукушкіної Л.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Карлівці цивільну справу
за позовом комунального підприємства
«Чутівське» до ОСОБА_2, третя особа -
Чутівська селищна рада Полтавської
області, про встановлення факту не
проживання та визнання особи такою, що
не набула права користування жилим
приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

03.10.2013 року позивач звернувся до суду з
вищевказаним позовом, в якому просить
суд встановити факт не проживання
відповідача в АДРЕСА_1, в період з 07.10.2006
року по 20.08.2008 року та визнати
відповідача такою, що з 07.10.2006 року не
набула права користуватися вказаним
жилим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
21.04.2009 року КП «Чутівське» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в
якому просило суд визнати їх такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням. Рішенням Чутівського
районного суду було частково
задоволено позов і визнано ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням та зобов'язано зняти
його з реєстрації. В задоволенні позову
в іншій частині відмовлено. Справа була
предметом розгляду в апеляційній та
касаційній інстанції. За результатами
розгляду ВССУ, справу направлено на
новий розгляд, а рішення суду
апеляційної та першої інстанції
скасовані. Разом з тим, в ході розгляду
справи в суді першої інстанції, даючи
пояснення, ОСОБА_2 не заперечувала, що в
квартирі АДРЕСА_1, з моменту своєї
реєстрації, а саме 07.10.2006 року, вона не
проживала. Постійним місцем її
проживання, за словами ОСОБА_2, була
квартира матері, розташована по
АДРЕСА_2. Такі ж пояснення надавала і
допитана в якості свідка мати ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 Пояснення щодо того, що ОСОБА_2
не проживала у квартирі по АДРЕСА_1,
надавали і інші допитані під час
розгляду справи свідки. Після
скасування рішення ВССУ, по справі було
винесено нове рішення, яким відмовлено
в задоволенні позову до ОСОБА_2 Рішення
було предметом розгляду апеляційного
суду. Позивач зазначає, що при
винесенні рішення в суді першої
інстанції, з чим погодився і
апеляційний суд, було встановлено, що
ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі.
Позивач вважає, що ОСОБА_2 не набула
права користування жилим приміщенням,
з моменту реєстрації, оскільки в
квартирі АДРЕСА_1 - не проживала. Тому
позивач звернувся до суду з цим
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача підтримує позовні вимоги у
повному обсязі, з підстав зазначених у
позовній заяві, і просить суд
задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, причину неявки суду не
повідомила, заяви про розгляд справи
без її участі не надала. Про час дату та
місце розгляду справи відповідач була
повідомлена належним чином. Судові
повістки направлялись відповідачу за
зареєстрованим місцем проживання.

Від третьої особи надійшла заява в якій
вони просять суд розглянути справу за
відсутності їхнього представника.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Представник позивача не заперечує
проти винесення заочного рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача та дослідивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов обґрунтований і підлягає
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України,обставини
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наданих суду доказів, судом
встановлено, що в провадженні
Чутівського районного суду перебувала
справа за позовом КП «Чутівське» до
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, треті особи
Чутівський РВ УМВС України та
Чутівська селищна рада, про визнання
осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
виселення із займаного жилого
приміщення. Справа була предметом
розгляду в апеляційні та касаційній
інстанції.

До матеріалів справи долучено рішення
ВСУ від 13.10.2010 року, яким справа за таким
позовом направлена на новий розгляд до
суду першої інстанції. (а.с. 100-102)

До матеріалів справи також долучено
рішення Чутівського районного суду
від 24.02.2011 року, залишене без змін
ухвалою Апеляційного суду від 28.04.2011
року. Дані рішення та ухвала скасовані
ухвалою ВССУ від 17.08.2011 року, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції. (а.с. 12-15)

В матеріалах справи також міститься
рішення Чутівського районного суду від
15.12.2011 року, залишене в силі ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 14.05.2012 року, яка набрала законної
сили. (а.с. 8-11) З матеріалів справи
вбачається, що Чутівським районним
судом розглядалася заява про винесення
додаткового рішення по даній справі, в
задоволенні якої було відмовлено. (а.с.
17) Ухвала про відмову залишена без змін
Апеляційним судом і ухвала
Апеляційного суду набрала законної
сили. (а.с. 18)

Дослідивши рішення, що набрали
законної сили, на підставі ч. 3 ст. 62 ЦПК,
суд приходить до таких висновків.
Будинок АДРЕСА_1, входить до статутного
фонду КП «Чутівське». В квартирі
АДРЕСА_1 даного будинку, з 1989 року був
зареєстрований ОСОБА_3 Разом з ОСОБА_3, з
07.10.2006 року, була зареєстрована його
дочка - ОСОБА_2 20.08.2008 року ОСОБА_2 знята з
реєстрації у вказаній квартирі, у
зв'язку з навчанням в м. Харкові.

Позивач просить суд встановити, що
ОСОБА_2 не проживала в квартирі АДРЕСА_1,
в період з 07.10.2006 року по 20.08.2008 року.
Обґрунтовуючи позов, КП «Чутівське»
посилається на те, що ОСОБА_2, під час
розгляду вищевказаної справи про
визнання втратившою право
користування жилим приміщенням, сама
визнавала той факт, що не проживала у
спірній квартирі, даючи пояснення в
судових засіданнях. На підтвердження
зазначених обставин, позивачем надано
суду 3 диски технічного запису судових
засідань по справі №2-336/11, рішення по
якій було винесено 15.12.2011 року (рішення,
яке набрало законної сили).

Судом заслухано надані позивачем диски
з технічним записом судових засідань,
на підставі чого встановлено, що під
час розгляду справи за позовом КП
«Чутівське» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування жилим приміщенням та
виселення із займаного жилого
приміщення - ОСОБА_2 надавала пояснення,
що підтверджують зазначені у позові
обставини. Так ОСОБА_2 зазначала, що з
моменту розлучення батьків у 2002 році,
вона постійно проживала з матір'ю по
АДРЕСА_2, в тому числі і в той період,
коли була зареєстрована з батьком по
АДРЕСА_1. ОСОБА_2 також пояснювала, що в
квартиру по АДРЕСА_1 приходила в гості
до ОСОБА_5

З адресної довідки вбачається, що з
29.09.2013 року ОСОБА_2 зареєстрована по
АДРЕСА_2. Саме за цією адресою, виходячи
з вищевказаних пояснень відповідача,
остання проживала до того як поїхала на
навчання 20.08.2008 року. (а.с. 39)

В судовому засіданні допитано в якості
свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7. З довідки про
склад сім'ї вбачається, що на даний час
в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані
ОСОБА_6 , ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с. 119)

Кожен зі свідків пояснив, що вони
проживають в квартирі АДРЕСА_1 з 1988
року. У 1988 році, сім'я ОСОБА_7 заїхала в
дану квартиру разом з сім'єю ОСОБА_3 і
вони користувалися нею спільно. У 2002
році подружжя ОСОБА_3 розлучилося і
дружина, разом з дочкою ОСОБА_2, виїхали
з даної квартири. ОСОБА_3 проживав сам, а
у 2005 році теж виїхав. У 2005 році, з
дозволу ОСОБА_3, сім'я ОСОБА_7 зайняла
всю квартиру і проживають в даній
квартирі по теперішній час.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначили, що ОСОБА_2
не проживала в квартирі АДРЕСА_1 по
АДРЕСА_1, з часу розлучення батьків у 2002
році. За словами кожного зі свідків,
починаючи з 2002 року, ОСОБА_2 проживає
разом з матір'ю; у спірній квартирі до
2005 року проживав батько ОСОБА_2, а
пізніше їхня сім'я.

Дослідивши вищевказані джокази, суд
приходить до висновкУ, що ОСОБА_2 дійсно
не проживала в квартирі АДРЕСА_1, з
моменту своєї реєстрації. Тому суд
вважає за можливе задовольнити позов в
цій частині і встановити той факт, що
ОСОБА_2 не проживала в АДРЕСА_1, в період
з 07.10.2006 року по 20.08.2008 року.

Встановлення факту необхідне позивачу,
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, ОСОБА_2 вважає себе такою, що має
право на користування вищевказаним
жилим приміщенням, на підставі п. 2 ч. 3
ст. 71 ЖК. З матеріалів справи
вбачається, що на підставі заяви
ОСОБА_2, Чутівською селищною радою уже
було вирішено дозволити їй
зареєструватись за адресою АДРЕСА_1.
(а.с.19)

Позивач також просить суд визнати, що
ОСОБА_2 не набула права користування
вищевказаним жилим приміщенням з 07.10.2006
року.

Згідно з положеннями статей 64-65 ЖК
України, наймач має право вселити у
займане ним жиле приміщення, членів
своєї сім'ї, які набувають рівного з
іншими особами права користування
жилим приміщенням, при цьому вони
несуть на рівні з наймачем, усі
обов'язки, що випливають із договору
найму.

Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ від
12.04.1985 року роз'яснено, що вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи
вели вони наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням. При цьому, як роз'яснив
Пленум Верховного Суду України в п.15
постанови від 01.11.1996 року "Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя", наявність чи
відсутність прописки сама по собі не
може бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача
(власника) приміщення, або ж для відмови
їй у цьому.

Як уже було встановлено судом, ОСОБА_2
була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1
з 07.10.2006 року. При винесенні рішення,
судом також було встановлено, що в
дійсності ОСОБА_2 за цією адресою не
проживала. З матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_2 мала інше
постійне місце проживання і жилим
приміщенням по АДРЕСА_1 не
користувалась.

Вищевказане роз'яснення ВСУ є
свідченням того, що законодавець не
пов'язує факт реєстрацію за певною
адресою, з обов'язковим набуттям права
користування таким житлом. Така
позиція висловлена і в роз'ясненнях
пункту 13 Листа ВСУ від 26.05.2001 року, в
якому зазначено, що оскільки за
змістом статей 64, 65 ЖК наймач і члени
сім'ї, що проживають разом з ним,
набувають права користування одним
жилим приміщенням у будинку державного
або громадського житлового фонду,
особа, яка вселилась до наймача як член
сім'ї, не набуває права користування
займаним ним жилим приміщенням, якщо
вона зберігає за собою право
користування іншим жилим приміщенням у
будинку державного чи громадського
житлового фонду або якщо є інші докази
того, що вона при цьому не змінювала
свого постійного місця проживання.
Виходячи з положень Конституції про
гарантування громадянам свободи
пересування і вільного вибору місця
проживання, сама по собі наявність чи
відсутність прописки не може бути
підставою як для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка вселилася до наймача, так і
для відмови в цьому.

Таким чином, ОСОБА_2 не є такою, що
набула право користування жилим
приміщенням по АДРЕСА_1, лише у зв'язку з
реєстрацією. На підставі пояснень
наданих самою ОСОБА_2, а також пояснень
свідків, судом встановлено, що вона не
проживала в даній квартирі і не
користувалась жилим приміщенням в
період з 07.10.2006 року по 20.08.2008 року. Таким
чином, будучи зареєстрованою в
квартирі як член сім'ї ОСОБА_3, ОСОБА_2 не
набула права користування цим житлом з
моменту реєстрації, тобто з 07.10.2006 року.

Тому суд вважає за можливе визнати, що
ОСОБА_2 не набула права користування
квартирою АДРЕСА_1 з 07.10.2006 року.

Керуючись роз'ясненнями Постанови
Пленуму ВСУ від 12.04.1985 року, ст. ст. 64-65, 71
ЖК України, ст.ст. 57, 60, 169, 174-175, 212-215, 224-225,
256 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов комунального підприємства
«Чутівське» до ОСОБА_2, третя особа -
Чутівська селищна рада Полтавської
області, про встановлення факту не
проживання та визнання особи такою, що
не набула права користування жилим
приміщенням - задовольнити повністю.

Встановити факт не проживання ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_6, в АДРЕСА_1, в період з 07.10.2006
року по 20.08.2008 року

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, такою, що з
07.10.2006 року не набула права
користуватися жилим приміщенням, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення або дня отримання
копії рішення, до Апеляційного суду
Полтавської області через Карлівський
районний суд Полтавської області.

Суддя
Жмурко П.Я.