Номер провадження 22-ц/775/3025/2014
Головуючий в 1 інстанції
Доповідач Ларіна Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді
Зінов'євої А.Г.

суддів
Ларіної Н.О., Азевича В.Б.

при секретарі
Стефановій Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Донецьку апеляційну
скаргу публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» на рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 17 лютого 2014 року у цивільній справі
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 17 лютого 2014
року позовні вимоги задоволено
частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 29 травня 2007
року у сумі 4925 грн. 79 коп., витрати по
сплаті судового збору у сумі 229 грн. 40
коп.; позовні вимоги в іншій частині
залишено без задоволення.

Зазначене рішення оскаржив позивач та
подав апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції змінити
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог, ухвалити в цій частині
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, зазначає, що, строк позовної
давності не може бути пропущений, так
як правовідносини між сторонами
тривають до повного погашення клієнтом
кредиту.

Апелянта зазначає, що 29 травня 2007 року
відповідач отримав кредитні кошти на
підставі власної заяви, підписаної ним
згідно вільного волевиявлення, у якій
зазначено, що він ознайомився та згоден
з Умовами та Правилами надання
банківських послуг, Тарифами банку, які
були надані для ознайомлення у
письмовому вигляді, та своїм підписом
підтвердив факт отримання повної
інформації про умови кредитування у
ПАТ КБ «ПриватБанк», а також його
місцезнаходження, погодився з тим, що
заява разом з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами становить між сторонами
договір про надання банківських
послуг. Строк дії кредитного ліміту
співпадає зі строком дії кредитної
карти, договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання, якщо протягом
цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу про припинення
договору, він автоматично лонгується
на такий же строк. Відповідно до п. 9.3
Умов надання банківських послуг,
картрахунки відкриваються на
невизначений термін за виключеннями,
передбаченими п.п. 9.6, 9.7 цих Умов. Таким
чином, сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності стосовно виконання
умов договору, встановивши строк дії
договору, що рівний строку дії
картрахунку, що не заборонено нормами
діючого законодавства. Заявою про
надання кредитних коштів та відкриття
картрахунку передбачено, що дія
договору розпочинається з моменту
підписання заяви, відкриття
картрахунку та отримання грошових
коштів.

Сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились, про
дату, час та місце слухання скарги
повідомлені належним чином -
телефонограмами №№ 4903, 4902, які
зареєстровані в журналі телефонограм
№ 2, доказів щодо поважності причини
своєї неявки до суду не надали, тому на
підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу
розглянуто за відсутністю сторін.

Апеляційний суд, заслухавши
доповідача, дослідивши матеріали
справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Рішення суду в
частині задоволених позовних вимог
сторонами не оскаржено, тому в
зазначеній частині не перевіряється.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд
правильно визначив правовідносини, які
склалися між сторонами і надав їм
відповідну оцінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
мано, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

За вимогами ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторонами по справі не оспорюються
обставини укладання договору кредиту 29
травня 2007 року та отримання
відповідачем кредиту в сумі 2500,00 грн.,
невиконання відповідачем з 2008 року
обов'язків по сплаті кредиту.

29 травня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено
договір про надання кредиту б/н у
розмірі 2500,00 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 1,9 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом без
зазначення кінцевого терміну
повернення грошей. Договір був
оформлений шляхом прийняття від ОСОБА_1
заяви про оформлення кредитної картки
«Універсальна» з використанням 55 днів
пільгового періоду та отримання ОСОБА_1
кредитної картки та ПІНу (а.с. 8).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що з наданого позивачем
розрахунку заборгованості станом на 31
жовтня 2013 року заборгованість
відповідача за кредитною угодою
складає 16 426 грн. 72 коп., в тому числі: 4925
грн. 79 коп. - заборгованість за кредитом;
6112 грн. 55 коп. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, 4129
грн. 96 коп. - заборгованість по комісії
за користування кредитом; 500 грн. 00 коп. -
штраф (фіксована частина), 758 грн. 42 коп. -
штраф (процентна складова) (а.с. 4-7).

З пункту 3.13. «Умови і правила надання
банківських послуг» вбачається, що у
разі, якщо по закінченню строку вкладу
клієнт не заявив про відмову від
продовження строку вкладу, вклад
автоматично вважається продовженим ще
на один строк.

Пунктом 9.12. зазначених «Умов»
передбачено, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього терміну жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін (а.с. 9-12).

30 квітня 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»
перейменовано в ПАТ КБ «ПриватБанк»
(а.с. 16).

Також, судом першої інстанції
встановлено, що про порушення
зобов'язання відповідачем Банк
дізнався ще 02 травня 2008 року, коли
відповідач не сплатила черговий
щомісячний платіж, а з 01 листопада 2008
року (за інформацією, наданою
представником позивача у судовому
засіданні) взагалі відповідач
перестала виконувати свої обов'язки за
договором кредиту. При цьому, до суду з
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитним договором позивач
звернувся 19 листопада 2013 року, що
свідчить про те, що Банк-позивач
тривалий час не звертався з вимогами
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за цей час суттєво
зросла складова пені та прострочених
відсотків за кредитним договором.

Відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог про стягнення
заборгованості по процентам у
користуванні кредитом у розмірі 6112
грн. 55 коп., заборгованості по комісії
за користування кредитом у розмірі 4129
грн. 96 коп., фіксованої частини штрафу у
розмірі 500 грн. та процентної складової
штрафу у розмірі 758 грн. 42 коп., суд
першої інстанції виходив зокрема з
пропущення строку позовної даності для
стягнення зазначених сум.

З зазначеним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
даність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
процентів за користування кредитом та
заборгованості по комісії за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Тобто, судом першої інстанції
застосовано строк позовної давності по
спірній частині заборгованості
відповідно до статті 256 ЦК України,
частин першої та п'ятої статті 261 ЦК
України, частини четвертої статті 267 ЦК
України, з урахуванням заяви
відповідача, не виконання ним
зобов'язань з 02 травня 2008 року та факту
пред'явлення позову тільки 19 листопада
2013 року.

З наведеного вище, доводи апеляційної
скарги щодо до збільшення строку
позовної давності, апеляційний суд
приймає критично, оскільки вони не
ґрунтуються на умовах договору та
обставинах справи.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції повно, всебічно та правильно
встановив обставини справи та
відповідні їм правовідносини, з'ясував
доводи і заперечення сторін,
встановленим обставинам та доказам дав
належну оцінку та дійшов до
обґрунтованого висновку про часткову
відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують та не дають
підстав вважати, що судом першої
інстанції були допущені порушення норм
матеріального та процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 17 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: