22-ц/772/1546/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Сичук М. М.Категорія:
41Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду

Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням і
вселення,

за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 квітня 2014 року,

у с т а н о в и л а :

в суд із зазначеним позовом про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням і вселення
ОСОБА_6 звернувся 2 квітня 2013 року.

Зазначав, що з 15 жовтня 1996 року до 24
травня 2005 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, під час
якого у порядку спадкування набув
право власності на однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. На час звернення до
суду з цим позовом у зазначеній
квартирі зареєстровані сторони у
справі та їх діти: син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Після розірвання шлюбу сторони
продовжували проживати у зазначеній
квартирі і на підставі укладеного між
ними договору купівлі-продажу від 29
червня 2010 року право власності на цю
квартиру було зареєстровано за ОСОБА_7.
Проте у листопаді 2011 року, незважаючи
на усну домовленість про його
безперешкодне проживання у квартирі,
ОСОБА_7 подала до суду позов про
визнання його таким, що втратив право
на користування житловим приміщенням,
а він в свою чергу звернувся до суду з
позовом про визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири.

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 25 квітня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 26 липня 2012 року, в задоволенні обох
указаних позовів відмовлено.

Вказав, що ОСОБА_7 продовжує чинити йому
перешкоди у користуванні квартирою,
чим порушує його право на житло.
Посилаючись на це ОСОБА_6 просив
зобов'язати відповідача не чинити йому
перешкод у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, вселити його до цієї квартири
та стягнути з відповідача судові
витрати.

22 квітня 2013 року ОСОБА_7 подала
зустрічний позов до ОСОБА_6 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Зазначала, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 29 червня 2010 року
укладеного з ОСОБА_6 У цій квартирі
вона проживає разом із дітьми. ОСОБА_6 у
зазначеній квартирі не проживає з
грудня 2010 року. При цьому вона ніяких
перешкоди йому не створювала.

З урахуванням уточнених позовних вимог
ОСОБА_7 просила визнати ОСОБА_6 таким, що
втратив право користування указаною
квартирою, та стягнути з нього на її
користь судові витрати.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 22 квітня 2013 року
зазначені позови були об'єднані в одне
провадження.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 квітня 2014 року
у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7
про усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням і вселення
відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, просить рішення суду змінити в
частині відмови у задоволенні його
позову до ОСОБА_7 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням і
вселення, а в іншій частині рішення
залишити без змін.

ОСОБА_7 та її представник заперечували
доводи апеляційної скарги через їх
безпідставність та просили апеляційну
скаргу відхилити, а оскаржуване
рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити виходячи із наступного.

Відповідно до положень статті 308 ЦПК
України суд відхиляє апеляційну скаргу
і залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду в
оскаржуваній його частині вбачається,
що таке рішення є по суті правильним і
справедливим, а тому скасованим бути не
може.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням і
вселення, суд першої інстанції
правильно виходив із недоведеності
позивачем ОСОБА_6 тих обставин, на які
він посилався у обґрунтування своїх
вимог, зокрема він не надав суду
належних та допустимих доказів на
підтвердження факту існування
перешкод у користуванні квартирою,
чинення перешкод у користуванні
квартирою відповідачем. Встановивши
обставини у цій справі та вирішуючи
вимоги ОСОБА_6 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням і
вселення, суд правильно виходив із
положень статті 10 ЦПК України за якими
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень
та правильно дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову за встановлених
обставин.

Судом першої інстанції встановлено і
не заперечується сторонами, що ОСОБА_6
знаходився в зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_7 з 15.10.1996 року по 24.05.2005 року.

В однокімнатній квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_6 зареєстрований з 14.01.1998 року. В
ній зареєстрована ОСОБА_7 та їх діти:
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочка
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2. Квартира належала
ОСОБА_6

Після розірвання шлюбу 24 травня 2005 року
(а.с.45) сторони продовжували проживати
спільно у даній квартирі.

Згідно із договором купівлі-продажу
від 29 червня 2010 року ОСОБА_6 продав, а
ОСОБА_7 купила вказану квартиру (а.с.35).

7 липня 2010 року право власності ОСОБА_7
на вказану квартиру зареєстровано в КП
"Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації".

Рішенням Замостянського районного
суду м. Вінниці від 25 квітня 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про усунення перешкод в користуванні
власністю шляхом визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням відмовлено. Цим же
рішенням у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири та скасування державної
реєстрації власності на квартиру
також відмовлено. Рішення набрало
законної сили 26 липня 2012 року (а. с. 47,48).

Вказаним судовим рішенням встановлено,
що згідно довідки TOB "Аврора" № 64 від
21.03.2012 року ОСОБА_6 працював з 3 лютого 2011
року по 25 грудня 2011 року в ТОВ "Аврора",
яке знаходиться за адресою: с.
Разбєгаєво, Ломоносівського району,
Ленінградської області, Росії.

Відповідно до частини 4 статті 156 ЖК
України до членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать особи,
зазначені в частині 2 статті 64 цього
Кодексу, зокрема, другий з подружжя.
Припинення сімейних відносин з
власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статті 162 цього Кодексу.

Судом встановлено та не заперечується
сторонами у справі, що угоди про
безоплатне користування спірним жилим
приміщенням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не
укладали.

Обставин, які б свідчили про чинення
перешкод ОСОБА_7 ОСОБА_6 у користуванні
житлом де він зареєстрований, у період
з 25 квітня 2012 року до дня звернення ним
до суду з цим позовом (2 квітня 2013 року),
судом не встановлено. Судом першої
інстанції встановлено, що ОСОБА_6
жодного разу не намагався зайти до
квартири, чого він не заперечив у ході
судового розгляду.

У межах заявлених вимог і на підставі
наданих сторонами доказів, встановивши
вірно зазначені вище обставини справи,
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку та цілком обґрунтовано
відмовив в задоволенні позову ОСОБА_6
до ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням і
вселення.

Доводів про порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
які дають підстави для скасування чи
зміни судового рішення, в оскаржуваній
його частині, апеляційна скарга не
містить.

Отже, рішення суду, в оскаржуваній
частині, є по суті правильним і
справедливим та ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, а тому зміні чи скасуванню не
підлягає.

Після набрання законної сили цим
рішенням суду позивач не позбавлений
права реалізовувати своє право на
користування житлом в установленому
законом порядку та у відповідності до
свого правового становища у спірному
житловому приміщенні, а у разі наявних
доказів про чинення перешкод ОСОБА_7 у
користуванні житлом, не позбавлений
права звертатись до суду за захистом
своїх прав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 4 квітня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
В.С. Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук