Кіровський районний суд міста Макіївки
Провадження № 2/268/734/14 Сп
Справа № 268/837/14-ц
Р і ш е н н я

і м е н е м У к
р а ї н и

12 травня 2014 року

м. Макіївка

Кіровський районний суд міста
Макіївки Донецької області у складі:

головуючий суддя Перевєрзєв М.М.

за
участю сторін:

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

при
секретарі Сквернявічюс К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні місцевого суду
в місті Макіївка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини,

у с т а н о в и в:

17 березня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини, мотивуючи вимоги тим, що
відповідач добровільно не приймає
участі в матеріальному утриманні сина,
чим порушує його законні права і
інтереси на нормальний рівень життя.

У судовому засіданні ОСОБА_1
підтримала позовні вимоги, в
обґрунтування яких послалася на факти
і обставини, викладені в заяві, та
зазначила, що з серпня 2009 року
перебувала у фактичних шлюбних
стосунках з ОСОБА_2 Від спільного
проживання вони мають сина - ОСОБА_3,
який народився ІНФОРМАЦІЯ_3. Сімейні
відносини з відповідачем фактично
припинені у січні 2014 року, внаслідок
його неправомірної поведінки у
відношенні до неї та дитині. З цього
часу вони мешкають окремо,
неповнолітній син проживає разом з нею
і перебуває на її повному утриманні,
виховується нею. Відповідач
добровільно не виконує свої
батьківські обов'язки: не надає дитині
матеріальної допомоги; не виявляє до
дитини достатньої і належної
батьківської турботи та піклування,
уникає зустрічі з сином. Перераховані
ним у березні-квітні поточного року
поштовим переказом грошові кошти у
загальному розмірі 700 грн. є повернення
їй ОСОБА_2 його особистого боргу. На
теперішній час вона не має реальної
можливості самостійно утримувати
дитини. З березня 2014 року вона працює
інспектором абонентського відділу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд», її
заробітна плата становить 1350 грн.,
інших доходів вона немає. У зв'язку з
відмовою батька, вона зареєструвала
ОСОБА_3 у квартирі за місцем свого
проживання, тому несе за нього витрати
з комунальних платежів, а також сплачує
перебування сина у дитячому садочку, за
станом здоров'я дитини купує лікарські
препарати. За таких обставин,
враховуючи, що домовленості з
відповідачем про спосіб виконання ним
зобов'язання по матеріальному
забезпеченню сина не досягнуто, він
немає стабільного доходу, вона вважає
за необхідне встановити стягнення з
ОСОБА_2 аліментів на дитину у твердій
грошовій сумі за рішенням суду.
Відповідач є фізичною особою -
підприємцем, має від бізнесу постійний
реальний дохід, який ним укривається.
На його утриманні інші непрацездатні
члени сім'ї не знаходяться.

Посилаючись на наведені
обставини, позивачка вважає, що
відповідач отримує достатні доходи,
тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на
її користь аліменти на утримання
неповнолітнього сина у твердій
грошовій сумі - по 1000 грн. на місяць, чим,
на її думку, дитині зі сторони батька
буде забезпечено мінімально
необхідний прожитковий мінімум.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги
визнав частково, пояснивши, що він не
заперечує свого обов'язку матеріально
утримувати сина, згодний виплачувати
аліменти на його утримання, але у
меншому, чим визначено позивачкою,
розмірі. Цивільний шлюб між ним та
ОСОБА_1 було припинено 14 лютого 2014 року
після його повернення зі стаціонарного
лікування. З цього часу вони не
підтримують між собою сімейні
стосунки, проживають окремо. Позивачка
забороняє йому бачитися з сином. У
березні та квітні поточного року він
направив позивачці поштовим переказом
грошові кошти відповідно 350 та 361 грн. у
якості аліментів, оскільки ніякого
боргу перед позивачкою він немає. Гроші
на аліменти узяв з пенсії у своєї
матері. Визначену позивачкою на
власний розсуд, без урахування його
інтересів, суму аліментів вважає
значно завищеною. На теперішній час він
вимушено припинив підприємницьку
діяльність у зв'язку з суттєвим
погіршенням стану здоров'я, він у
зв'язку з цим не може працевлаштуватися
на достойну роботу, тому не має
фактичного доходу. Враховуючи його
скрутну життєву ситуацію, він має
можливість сплачувати на утримання
сина щомісячно по 300-350 грн. Крім того,
платити аліменти у більшому розмірі
він вважає недоцільним, оскільки має
впевненість, що грошові кошти ОСОБА_1,
знаючи її характер, будуть витрачені не
за їх цільовим призначенням. Він
фактично проживає окремо від своїх
батьків, на його утриманні немає інших
неповнолітніх дітей та непрацездатних
членів родини.

За таких обставин просить суд позовні
вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково,
зменшивши розмір аліментів.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши надані докази, суд у межах
заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК
України ) установив наступне.

Наявними в матеріалах справи доказами
підтверджено, що громадяни України
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (25 березня 2013 року
змінила прізвище з ОСОБА_1) з серпня 2009
року проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. У період спільного
проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3
народився син - ОСОБА_3, батьками якого
вони записані в актовому записі про
народження №1159 від 08 грудня 2010 року
міського відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Макіївського
управління юстиції Донецької області.
На теперішній час позивачка і
відповідач проживають окремо та не
підтримують між собою сімейних
відносин. Дитина проживає разом з
матір'ю та знаходиться на її вихованні
і утриманні.

Договір про сплату аліментів на дитину
між сторонами не укладався.
Домовленості між батьками щодо способу
утримання дитини та порядку сплати
аліментів не досягнуто.

Відповідно до положень частин 1, 2
статті 27 Конвенції ООН про права дітей
від 20 листопада 1989 року (ратифікована
Україною Постановою Верховної Ради
України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11 та
набула чинності для України 27 вересня
1991 року) держава визнає право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батьки або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Дитина, з огляду на його фізичну й
розумову незрілість вимагає
спеціального захисту й турботи,
включаючи належний правовий захист, як
до, так і після народження.

Обов'язок батьків по утримуванню дітей
до досягнення ними повноліття
закріплено в частині 2 статті 51
Конституції України і статті 180
Сімейного кодексу України. У випадку
ухилення батьків від виконання цього
обов'язку, за рішенням суду кошти на
утримання дитини (аліменти)
присуджуються в частині від доходу
його матері, батька й (або) у твердій
грошовій сумі (ст. 181 СК України).

За змістом частини 1 статті 141 СК
України мати, батько мають рівні права
та обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою.

Правова природа аліментів у розумінні
норм глави 15 СК України є такою, що з
одного боку вони є правом, а з іншого -
обов'язком, і надаються тим з батьків,
хто проживає окремо від дитини, на її
утримання тому з батьків, з ким
проживає дитина.

Відповідно до частини 1 статті 184 СК
України якщо платник аліментів має
нерегулярний, мінливий дохід, частину
доходу одержує в натурі, а також за
наявності інших обставин, що мають
істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі.

За правилами статті 182 СК України та
пункту 17 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 15 травня 2006 року № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» при визначенні
розміру аліментів суд враховує: 1) стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів; 3)
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші
обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно довідки товариства з обмеженою
відповідальністю «Ремжитлобуд» від 17
березня 2014 року ОСОБА_1 проживає в
приватній квартирі АДРЕСА_1, разом з
неповнолітніми дітьми: сином - ОСОБА_3
та донькою - ОСОБА_4.

Позивачка працює інспектором
абонентського відділу ТОВ
«Ремжитлобуд», її місячна заробітна
плата становить 1350 грн., інших доходів
немає.

З наданих доказів і пояснень сторін
встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований
як суб'єкт господарчої діяльності, є
працездатним та має можливість
забезпечувати матеріально свою дитину.
Він проживає окремо від сім'ї, місце
проживання зареєстровано в
приватизованій на нього та на інших
осіб квартирі, на його утриманні інші
неповнолітні діти й непрацездатні
члени родини (утриманці) не
перебувають.

З довідки Кіровського відділення
Макіївської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області від 05.05.2014 № 570/с05-93-17-12-1
убачається, що ОСОБА_2 перебуває на
обліку у відділенні як фізична
особа-підприємець з 15.05.2006 р. по
теперішній час. Діяльність здійснює на
загальній системі оподаткування. За
період з 01.01.2014 по 30.04.2014, згідно наданої
до податкового органу податкової
декларації про майновий стан і доходи,
підприємець доходи не отримував.

Докази, що відповідач має інші реальні
доходи, суду не надано.

Згідно медичних документів
комунальної медичної установи «Міська
лікарня № 2 м. Макіївки» ОСОБА_2
перебував на стаціонарному лікуванні:
з 23 січня по 04 лютого 2014 року в
терапевтичному відділенні, а з 10 лютого
по 14 лютого 2014 року - в нефрологічному
відділенні лікарні. Рекомендовано:
диспансерний нагляд у сімейного лікаря
та профільних спеціалістів: уролога,
нефролога. Дотримання режиму праці та
відпочинку, протипоказані - тяжка
фізична праця, переохолодження.

Передбачених законом підстав для
звільнення ОСОБА_2 від обов'язку
утримання неповнолітньої дитини судом
не виявлено. Представлені відповідачем
докази та наведені ним у судовому
засіданні доводи не позбавляють його
обов'язку утримувати неповнолітню
дитину.

Проаналізувавши обставини справи,
оцінивши надані сторонами в порядку
статті 60 ЦПК України докази в їхні
сукупності та взаємозв'язку, суд
визнає, що ОСОБА_2 у повному обсязі не
виконує у відношенні до своєї
неповнолітньої дитини передбачені
сімейним законодавством батьківські
обов'язки з її утримання, у зв'язку з чим
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
аліментів є обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд ураховує положення
статті 7 Закону України від 16 січня 2014
року № 719-VІІ «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», згідно якої з 1
січня поточного року прожитковий
мінімум на одну особу в розрахунку на
місяць для тих, хто відноситься до
основних соціальних і демографічних
груп населення, становить: на дитину
віком до 6 років - у

розмірі 1032 грн.

Прожитковий мінімум це вартісна
величина достатнього для забезпечення
нормального функціонування організму
людини, збереження його здоров'я набору
продуктів харчування (далі - набір
продуктів для харчування), а також
мінімального набору непродовольчих
товарів (далі - набір непродовольчих
товарів) та мінімального набору послуг
(далі - набір послуг) необхідних для
задоволення основних соціальних і
культурних потреб особистості (Закон
України від 15.07.1999 р. № 966-ХІV «Про
прожитковий мінімум»).

З огляду на наведене суд вважає, що
визначений позивачкою розмір
аліментів у твердій грошовій сумі в
розмірі 1000 грн. на місяць не відповідає
встановленим фактичним обставинам по
справі та перевищую матеріальні
можливості відповідача.

Враховуючи наведені обставини, майнове
положення відповідача і стан його
здоров'я, суд дійшов висновку про
встановлення ОСОБА_2 розміру аліментів
на утримання неповнолітньої дитини у
твердій грошовій сумі - 700 грн. на
місяць, що, з урахуванням обов'язку
матері, відповідає забезпеченню
розумних потреб дитини.

Відповідач не надав суду належних,
переконливих доказів неможливості
сплачувати аліменти у встановленому
судом розмірі.

Відповідно до положень частини 1 статті
79 Сімейного кодексу України аліменти
присуджуються за рішенням суду від дня
подання позовної заяви.

Рішення суду в частині стягнення
аліментів на утримання дитини за один
місяць, згідно вимогам статті 367 ЦПК
України, підлягає негайному виконанню.

Позивача, на користь якого ухвалене
судове рішення, у встановленому
законом порядку звільнено від оплати
судових витрат при зверненні до суду,
тому відповідно до положень частини 3
статті 88 ЦПК України при постановленні
рішення вони підлягають стягненню з
відповідача в дохід держави.

На підставі вищевикладеного,
керуючись статтями 11, 60, 88, 214, 215, 367
Цивільного процесуального кодексу
України, статтями 141, 180-183, 184, 191
Сімейного кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів у твердій грошовій
сумі на утримання неповнолітньої
дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця міста Макіївки Донецької
області, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, аліменти у розмірі 700,00 грн.
щомісяця на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь його матері -
ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, починаючи з 17 березня 2014 року,
до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп.

У задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовити.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення аліментів на
утримання дитини у межах суми платежу
за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається Апеляційному суду
Донецької області через Кіровський
районний суд м. Макіївки Донецької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка брала
участь у справі, але не була присутня у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: