Єдиний унікальний номер 248/9254/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3451/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючої судді Краснощокової Н.С.

Суддів Могутової Н.Г.

Безрученко Ю.О.

При секретарі Папченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 12
березня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до
апеляційного суду із апеляційною
скаргою на рішення Харцизького
міського суду Донецької області від 12
березня 2014 року, яким позов ПАТ
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
задоволений: стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість по кредитному договору
б/н від 20 вересня 2007 року в сумі 23 040 грн.
43 коп..

ОСОБА_2 просить скасувати рішення
суду, оскільки рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити. В
апеляційній скарзі зазначає, що суд не
звернув уваги на те, що платіжною
карткою вона не користувалась з 2008
року, про виникнення заборгованості
ПАТ КБ «ПриватБанк» достовірно знав ще
у 2008 році, а до суду за захистом свого
порушеного права звернувся лише в
жовтні 2013 року, тобто з пропуском
позовної давності. Крім того, матеріали
цивільної справи не містять доказів
того, що підписуючи Заяву, відповідач
розуміла умови надання у користування
платіжної картки, у тому числі щодо
погодження сторонами терміну позовної
давності тривалістю п»ять років. Тому
зазначене є порушенням вимог ст. 259 ЦК
України, якою передбачена необхідність
укладення договору в письмовій формі
про збільшення строку позовної
давності.

Сторони в судовому засіданні не
приймали участі, про час та місце
слухання справи повідомлені належним
чином.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з наступного.

20 вересня 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений
договор №б/н, відповідно до якого
ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до кредитного
договору, при порушенні позичальником
строків платежів по кожному з грошових
зобов»язань, передбачених цим
договором більш ніж на 120 днів,
позичальник зобов»язаний сплатити
Банку шраф в розмірі 250 грн. та 5% від
суми позову.

Відповідач не надавав своєчасно
Банку грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, та іншими витратами
відповідано до умов Договору та станом
на 31 липня 2013 року мав заборгованість у
сумі 23 040 грн. 43 коп., яка складається з: 6
877 грн. 45 коп. - заборгованість за
кредитом: 11 455 грн. 10 коп. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 372 грн. 62 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 1 085 грн. 26 коп. -
штраф (процентна складова).

29 жовтня 2013 року ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до Харцизького
міського суду Донецької області з
позовом до ОСОБА_2, яким просить
стягнути з відповідача на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» заборгованість у
розмірі 23 040 грн. 43 коп. та судові
витрати.

Рішенням Харцизького міського
суду Донецької області від 12 березня 2014
року позов ПАТ Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задоволений з тих
підстав, що відповідач свої
зобов»язання за кредитним договором
не виконує, в добровільному порядку
відмовляється від сплати кредитної
заборгованості, чим порушує умови
взятих на себе кредитних зобов»язань
та завдає майнової шкоди банківській
установі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши наведені у скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549 - 552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 був укладений договор №б/н,
відповідно до якого ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 1 000 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 36%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до наданого
розрахунку відповідач має
заборгованість за вказаним кредитним
договором у сумі 23 040 грн. 43 коп., яка
складається з: 6 877 грн. 45 коп. -
заборгованість за кредитом: 11 455 грн. 10
коп. - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 3 372 грн. 62 коп. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 250 грн. - штраф
(фіксована частина); 1 085 грн. 26 коп. -
штраф (процентна складова).

Заперечуючи проти заявлених
позовних вимог, відповідач надала до
суду першої інстанції заяву (а.с.42), в
якій не погоджуючись із заявленим
позовом, посилалась на те, що комісія та
відсотки, нараховані банком, значно
завищені. При цьому своїх заперечень чи
розрахунків суми заборгованості
відповідач не надала.

Також відповідач не зверталась до
суду першої інстанції із заявою про
застосування строків позовної
давності.

Суд першої інстанції розглянув
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України.

При ухваленні рішення суд першої
інстнації дійшов вірного висновку, що
відповідач ОСОБА_2 свої зобов»язання за
кредитним договором не виконує, в
добровільному порядку відмовляється
від сплати кредитної заборгованості,
чим порушує свої зобов»язання перед
позивачем, тому позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Суд не приймає до уваги доводи
апеляційної скарги про те, що
необхідно відмовити у задоволенні
позовних вимог у зв»язку із спливом
строку позовної давності, оскільки
відповідач таке клопотання не заявляла
в суді першої інстанції та не надавала
відповідну письмову заяву.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляцйіну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Харцизького міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпеосередньо
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: