Номер провадження: 22-ц/785/4940/14
Номер справи місцевого суду: 1527/2-6548/11
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Гайворонського С.П.,

за участю секретаря Жус
І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси від 07 квітня 2014 року про
скасування заходів забезпечення
позову у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору
дарування квартири недійсним, а також
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання договору
дарування квартири удаваним, про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, про вселення, про
виселення, про усунення перешкод у
здійсненні права власності на
квартиру, а також за позовом ОСОБА_3 до
СПД ОСОБА_6 про визнання правочину
недійсним,

встановила:

13 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
ставила питання про накладення арешту
на квартиру АДРЕСА_1 (далі - спірна
квартира), визнання недійсним договору
дарування спірної квартири від 1
грудня 2011 року, реєстровий № 2167.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
01 грудня 2011 року вона уклала
вищевказаний договір в результаті
обману, під впливом психологічного
тиску та у час, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та не
могла керувати ними.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 грудня 2011 року за заявою
ОСОБА_3 в якості забезпечення її позову
був накладений арешт на спірну
квартиру.

29 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернулась з
позовом до СПД ОСОБА_6, в якому ставила
питання про визнання правочину про
утримання грошових коштів від 01.12.2011р.,
укладеного між ОСОБА_3 та СПД ОСОБА_6

Відповідно до умов вказаного правочину
ОСОБА_3, як продавець, зобов'язалась
виписати усіх прописаних та погасити
заборгованість за комунальні послуги
за продану нею спірну квартиру, та
виселитись в зазначений термін, за що
ОСОБА_6 отримала грошові кошти в
еквіваленті 1000 доларів США.

Свої позовні вимоги в цій частині
ОСОБА_3 мотивувала тим, що вона не
укладала та не підписувала дану угоду
та ніколи не зверталась до ОСОБА_6 за
будь-якими послугами, ніколи не була
«продавцем» власної квартири, а ОСОБА_6,
не мала повноважень на укладання з нею
цієї угоди.

02 лютого 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічними позовними
вимогами, після доповнення яких, ставив
питання про визнання удаваним
вищевказаного договору дарування
спірної квартири, витребування її у
ОСОБА_3 та ОСОБА_5, виселення їх із
вищевказаної спірної квартири та
усунення перешкод у здійсненні права
власності на квартиру.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що
він є законним власником спірної
квартири, оскільки 21.11.2011 р. позивач
уклав договір доручення з ріелтором -
СПД ОСОБА_6, згідно якого вона
зобов'язалася знайти для нього
двокімнатну квартиру в Суворовському
районі м. Одеси, перевірити
правовстановлюючі документи, та
виконати інші дії, необхідні для
укладення договору купівлі-продажу
квартири.

На виконання доручення ОСОБА_6 знайшла
для відповідача спірну квартиру, а саме
-двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 57,4 кв.м, житловою
площею 31,9 кв.м, розташовану на 8-му
поверсі, яку власник квартири ОСОБА_8
мала намір продати за 45 000 доларів США
за курсом НБУ, та надала копію
технічного паспорту на цю квартиру.

У зв'язку з тим, що вартість квартири, її
технічні характеристики, місце
розташування його задовольнили, він
вирішив оформити довіреність, якою
уповноважив ОСОБА_6 представляти його
інтереси при придбанні вищевказаної
квартири.

З метою укладення договору
купівлі-продажу квартири, позивач
01.12.2011 року прибув до службового
приміщення приватного нотаріуса
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2.

Разом з тим, до укладення договору
ОСОБА_3 запевнила його, що сума 45000
доларів США, за яку вона продає
квартиру, повністю її задовольняє, і
вона обіцяла, що після оформлення
угоди, вона та її мати ОСОБА_5 знімуться
з реєстраційного обліку за адресою
вищевказаної квартири, заплатять
заборгованість по комунальним
послугам і звільнять приміщення
квартири.

При цьому ОСОБА_3 вела себе
адекватно, чітко усвідомлювала
значення своїх дій, не скаржилася на
будь-які складні, тяжкі обставини,
фізичний або психічний вплив на неї.

В приміщенні нотаріуса ОСОБА_9, в
присутності ОСОБА_6, відповідач передав
ОСОБА_3 обумовлену з нею суму 45000
доларів США за вищевказану квартиру, а
ОСОБА_3 взяла у нього гроші,
перерахувала їх, перевірила їх
дійсність на пристрої, що був у
приміщенні нотаріуса, і залишила у
себе.

Після цього ріелтор СПД ОСОБА_6
запропонувала сторонам з метою
зменшення грошових витрат оформити
угоду купівлі-продажу квартири
договором дарування, що сторонами і
було зроблено.

Правовстановлюючі документи на
квартиру залишились у позивача, та він
зареєстрував право власності на
квартиру.

Однак вселитись в квартиру він не зміг,
оскільки йому стало відомо про
порушення кримінальної справи за
фактом незаконного заволодіння даною
квартирою.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 28 листопада 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійним договору дарування спірної
квартири від 01.12.2011 року були залишені
без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до СПД ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору про
утримання грошових коштів від 01.12.2011
року були задоволені.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5
про визнання договору дарування
спірної квартири удаваним, про
визнання дійсним договору
купівлі-продажу, про вселення, про
виселення, про усунення перешкод у
здійсненні права власності на спірну
квартиру були залишені без задоволення
(т.2, а.с. 149-153).

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 березня 2014 року
вищевказане рішення суду першої
інстанції, в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 до СПД ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору про
утримання грошових коштів від 01.12.2011
року та в частині відмови в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5
про вселення, виселення, усунення
перешкод у здійсненні права власності
на спірну квартиру, скасовано та в цій
частині ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні вищезазначених позовних
вимог ОСОБА_3 до СПД ОСОБА_6, а також
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, було
відмовлено. В решті рішення суду першої
інстанції було залишено без змін (т.3,
а.с. 164, 169).

24 березня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із заявою про скасування
запобіжного заходу, який був
застосований ухвалою Суворовського
районного суду м. Одеси від 20 грудня 2011
року, та просив зняти арешт зі спірної
квартири, так як договір дарування, за
яким він став її власником, визнано
дійсним рішенням Суворовського
районного суду міста Одеси від 28
листопада 2013 року (т.2, а.с.163-165).

07 квітня 2014 ОСОБА_3 звернулася з
клопотанням, в якому просила суд
відкласти розгляд даної заяви на
термін в один місяць, посиланням на те,
що вищевказане рішення Суворовського
суду від 28 листопада 2013 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 березня 2014 року оскаржені нею до
Вищого спеціалізовано суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (т.2, а.с.198-199).

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 07 квітня 2014 року заяву
ОСОБА_4 про скасування запобіжного
заходу було задоволено (т.2, а.с. 212-213).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
вказану ухвалу суду скасувати та
повернути заяву ОСОБА_4 на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що ухвала суду є
незаконною та необґрунтованою.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечень проти
неї, колегія суддів дійшла висновку про
необхідність відмови в задоволенні
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову, суд
першої інстанції виходив із вимог,
передбачених ч. 6 ст. 154 ЦПК України,
згідно яких якщо у задоволенні позову
було відмовлено, провадження у справі
закрито або заяву залишено без
розгляду, вжиті заходи забезпечення
позову застосовуються до набрання
судовим рішенням законної сили. Проте
суд може одночасно з ухваленням
судового рішення або після цього
постановити ухвалу про скасування
заходів забезпечення позову.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, оскільки
він у повній мірі відповідає вимогам
чинного цивільно-процесуального
законодавства.

Так, як було зазначено вище, 13 грудня 2011
року ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_4, в якому ставила
питання про визнання недійсним
договору дарування спірної квартири,
укладеного 1 грудня 2011 року, реєстровий
№ 2167.

Крім того, вона просила накласти арешт
на вказану квартиру.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 грудня 2011 року за заявою
ОСОБА_3 в якості забезпечення її позову
був накладений арешт на спірну
квартиру.

В подальшому, рішенням Суворовського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року вищевказані позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійним
договору дарування спірної квартири
від 01.12.2011 року були залишені без
задоволення.

В цій частині зазначене рішення було
залишено без змін рішенням
апеляційного суду Одеської області від
14 березня 2014 року.

Таким чином, враховуючи, що на даний час
набрало законної сили рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 28 листопада 2013 року, в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування спірної
квартири, укладеного 1 грудня 2011 року,
суд першої інстанції дійшов
правомірного і обґрунтованого
висновку про необхідність
застосування до спірних правовідносин
вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України та
скасування заходів забезпечення
вищевказаного позову ОСОБА_3

Що стосується вимог заявника
апеляційної скарги про необхідність
скасування оскаржуваної ухвали суду з
направленням справи на новий розгляд, з
посиланням на касаційне оскарження
вищезазначених рішень суду першої та
апеляційної інстанції, то вони є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Так, до суду апеляційної інстанції
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_13 надав
заяву-клопотання про зупинення
апеляційного провадження у справі з
тих підстав, що ухвалою судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 квітня 2014 року було
відкрите касаційне провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на
вищевказані рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року та рішення апеляційного суду
Одеської області від 14 березня 2014 року.

Однак, колегією суддів у задоволенні
заяви-клопотання було відмовлено,
оскільки згідно ухвали суду
касаційної інстанції про відкриття
касаційного провадження, виконання
оскаржуваних судових рішень не
зупинено.

Колегією суддів також враховано, що
відкриття касаційного провадження
само по собі не є підставою для
зупинення апеляційного провадження
щодо розгляду питання про скасування
заходів забезпечення позову, які були
застосовані за позовом, у задоволенні
якого було відмовлено і рішення з цього
приводу набрало законної сили.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, доводи апеляційної скарги її не
спростовують, ухвалу постановлено у
відповідності до вимог процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу
слід відхилити, оскаржувану ухвалу
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1.ч. 1
ст. 312 ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.
Одеси 07 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

С.П. Гайворонський