АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/1662/2014
інстанції: Венглєвська Н.Б.
Доповідач: Вербицька Л.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року травня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вербицької
Л.І.Суддів:Радченка С.В. Слюсаренко
О.В.При секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на ухвалу Генічеського
районного суду Херсонської області від
21 березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сиваські простори»
про стягнення вартості частки у майні
товариства,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із вищезазначеним позовом. З
метою забезпечення позову, позивач
надала до суду заяву, в якій просила
накласти арешт на нерухоме майно, яке
належить ТОВ «Сиваські простори» (далі
- Товариство) на праві власності, а саме:
спортивно-оздоровчий комплекс на 200
місць, розташований по АДРЕСА_1, а також
на грошові кошти відповідача у розмірі
750 000,00 грн., що знаходяться на його
рахунках у банках.

Ухвалою Генічеського районного суду
Херсонської області від 21 березня 2014
року у задоволенні заяви ОСОБА_5
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність даної
ухвали та вважаючи її такою, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права, просить ухвалу
суду скасувати, направивши справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідність оскарженої ухвали
вимогам цивільного процесуального
закону, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на нерухоме майно, яке належить
Товариству на праві власності, а саме:
спортивно-оздоровчий комплекс на 200
місць, розташований по АДРЕСА_1, а також
на грошові кошти Товариства у розмірі
750 000,00 грн., що знаходяться на його
рахунках у банках, суд першої інстанції
виходив з того, що позивач не надав суду
доказів на підтвердження обставин,
викладених у заяві, та не довела
обгрунтованість припущення у заяві про
те, що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови в забезпеченні позову
шляхом накладання арешту на грошові
кошти Товариства у розмірі 750 000,00 грн.,
що знаходяться на його рахунках у
банках.

Відповідно до вимог ст.ст.151-152 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Згідно роз'яснень, які містяться в
постанові Пленуму Верховного суду
України «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006
року, розглядаючи заяву про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

При встановленні зазначеної
відповідності слід ураховувати, що
вжиті заходи не повинні перешкоджати
господарській діяльності юридичної
особи або фізичної особи підприємця,
яка здійснює таку діяльність.

За змістом позовної заяви вбачається,
що предметом спору є стягнення з
Товариства на користь позивачки частки
у майні Товариства, належної їй як
спадкоємцю після смерті чоловіка, у
розмірі 25 % статутного капіталу в сумі
750 000,00 грн., а також 25% від прибутку
Товариства, отриманого ним у 2011 році.

Порушуючи клопотання про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
грошові кошти Товариства у розмірі 750
000,00 грн., що знаходяться на його
рахунках у банках, позивач посилалась
на можливі ускладнення виконання в
майбутньому рішення суду у випадку
його задоволення.

Враховуючи, що виділенні матеріали
справи не містять будь-яких відомостей
щодо наявності у Товариства на
банківських рахунках належних йому
грошових коштів, та зважаючи, що
запропонований позивачкою спосіб
забезпечення позову шляхом накладання
арешту на грошові кошти Товариства
може утруднити його економічну
діяльність та перешкоджати здійсненню
господарської діяльності, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
безпідставність доводів заяви ОСОБА_5
щодо застосування заходу забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
грошові кошти Товариства у розмірі 750
000,00 грн., що знаходяться на його
рахунках у банках.

З огляду на наведене, ухвала суду
першої інстанції в частині відмови в
забезпеченні позову шляхом накладання
арешту на грошові кошти Товариства у
розмірі 750 000,00 грн., що знаходяться на
його рахунках у банках, постановлена у
відповідності з нормами
процесуального права, і підстав для її
скасування в цій частині колегія
суддів не вбачає.

Однак, колегія суддів не погоджується з
ухвалою суду в частині відмови у
задоволенні заяви про забезпечення
позову шляхом накладання арешту на
нерухоме майно, яке належить
Товариству на праві власності, а саме:
спортивно-оздоровчий комплекс на 200
місць, розташований по АДРЕСА_1

З виділених матеріалів вбачається, що
між сторонами дійсно виник спір про
стягнення з Товариства на користь
позивачки частки у майні Товариства,
належної їй як спадкоємцю після смерті
чоловіка, у розмірі 25% статутного
капіталу в сумі 750 000,00 грн., а також 25%
від прибутку Товариства, отриманого
ним у 2011 році.

З огляду на те, що невжиття заходів по
забезпеченню позову може зробити
неможливим або утруднити виконання
рішення суду в разі задоволення
позовних вимог позивача, а також
зважаючи, що заходи забезпечення
позову мають тимчасовий характер і
діють до виконання рішення суду, яким
закінчується розгляд справи по суті,
та, враховуючи негативний вплив і
наслідки можливого відчуження майна
відповідача на відновлення порушеного
права позивача, колегія суддів вважає
за можливе забезпечити позов шляхом
накладання арешту на нерухоме майно, що
належить Товариству на праві власності
(а.с.10).

За таких обставин ухвала суду в цій
частині згідно п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України
підлягає скасуванню, як постановлена в
порушення норм процесуального права
(ст.ст. 151-153 ЦПК України), з
постановленням ухвали за заявою
позивача про застосування заходів
забезпечення позову з частковим її
задоволенням.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 303, 307, 312 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Ухвалу Генічеського районного суду
Херсонської області від 21 березня 2014
року в частині відмови у задоволенні
заяви ОСОБА_5 про забезпечення позову
шляхом накладання арешту на грошові
кошти Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сиваські простори»
у розмірі 750 000,00 грн., що знаходяться на
його рахунках у банках залишити без
змін.

В іншій частині зазначену ухвалу суду
скасувати, ухвалити нову.

Заяву ОСОБА_5 про вжиття заходів
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на нерухоме майно задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
нерухоме майно, а саме
спортивно-оздоровчий комплекс на 200
місць, який знаходиться по АДРЕСА_1, що
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю «Сиваські простори»
на праві власності.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді