Головуючий суду 1 інстанції - Палюх Т.Д.
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 1211/2-1242/11
Провадження № 22ц/782/4290/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Луганської області в складі:

головуючого - Єрмакова Ю.В.,

суддів -Малієнко Н.В., Матвєйшиної О.Б.

при секретарі - Вербицькому І.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
яка діє в інтересах ОСОБА_3 на заочне
рішення Краснолуцького міського суду
Луганської області від 17 вересня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_4, треті сторони на стороні
позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною частковою
власністю, стягнення грошової
компенсації ,-

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 у травні 2011 року звернувся до
суду з зазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що
протягом тривалого часу він
підтримував дружні стосунки із
відповідачем ОСОБА_3. Разом вони вели
сумісну діяльність на основі взаємної
довіри шляхом обопільного вкладення
коштів у вигідні угоди та фінансові
проекти. Грошові кошти, що були його
вкладом, надавалися позивачу його
батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третіми
особами у справі, на підставі взаємної
домовленості та згоди. В лютому 2009 року
сторони за взаємною згодою для
розвитку свого бізнесу вирішили
придбати у спільну власність за
сумісні кошти респектабельне авто, з
метою надання послуг з транспортного
використання для проведення урочистих
подій.

При цьому сторони усно домовилися,
що спільний автомобіль буде
зареєстрований у м. Києві на ім'я
відповідача ОСОБА_3, який на той час
проживав у м. Києві, а оскільки позивач
був прописаний у м. Красний Луч
Луганської області, йому надається
право керувати цим автомобілем за
місцем його проживання та здійснювати
зберігання та утримання цього
автомобіля.

20 лютого 2009 року згідно біржової
угоди № КП 902201 А, укладеної у філії
торговельної біржи „Центральная" у м.
Києві за сумісні грошові кошти в сумі
346500 грн. сторонами був придбаний
автомобіль CADILLAC ESCALADE, номер кузова
НОМЕР_1, об'єм двигун 6156, чорного
кольору, реєстраційний номер НОМЕР_4,
зареєстрований УВРЕР - 8 ОДАІ м. Київ
24.03.2009 року. Позивачеві гроші на
придбання автомобіля в сумі 173250 грн.,
надали його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6. У
свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу позивач вказаний,
як особа, що має право керувати даним
транспортним засобом.

Вважає, що оскільки вони
об'єднали свої грошові кошти для
досягнення результату спільної
діяльності і придбали неподільне
майно (автомобіль), вони є
співвласниками придбаного майна, тобто
вказаного автомобіля.

Позивач сумлінно виконував
обов'язки по утриманню спільного майна,
за власні кошти протягом 2009-2010 рр.
ремонтував вказаний автомобіль,
зберігав його за місцем свого
проживання за адресою: АДРЕСА_1.

Але з кінця 2010 року відносини між
сторонами зіпсувалися, вони припинили
сумісну діяльність і відповідач без
будь-якої компенсації вилучив у
позивача спільний автомобіль CADILLAC
ESCALADE, посилаючись на те, що автомобіль
повністю належить йому.

Оскільки відповідач відмовляється
добровільно компенсувати позивачеві
його частку у власності на цей
автомобіль, позивач просить суд
визнати автомобіль CADILLAC ESCALADE,
реєстраційний номер НОМЕР_4,
зареєстрований УВРЕР - 8 ОДАІ м. Київ
24.03.2009 року за відповідачем ОСОБА_3,
спільною власністю його та
відповідача, стягнути з відповідача на
його користь грошову компенсацію ?
вартості автомобіля у розмірі 173250грн. і
понесені судові витрати, у зв'язку з чим
просив задовольнити позов.

Заочним рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від 17
вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_4,
треті сторони на стороні позивача
ОСОБА_5 задоволено, а саме: визнано
автомобіль CADILLAC ESCALADE, реєстраційний
номер НОМЕР_4, зареєстрований УВРЕР - 8
ОДАІ м. Київ 24.03.2009 року за відповідачем
ОСОБА_3 спільною власністю відповідача
ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_4.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію ? вартості
автомобіля у розмірі 173250 грн. і судові
витрати у розмірі 1820 грн.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2,
яка діє в інтересах ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
заочне рішення суду першої інстанції
скасувати, та постановити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши
надані докази, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія приходить до
наступного.

В статті 303 ЦПК України
зазначено, що під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду має бути законним та
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно з законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

7) чи є підстави допустити негайне
виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Такі вимоги закону судом першої
інстанції були виконані.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції керувався положеннями
ст.ст.320, 328, 355, 356,357, 358, 360,361 ЦК України та
виходив з доведеності обставин,
зазначених позивачем в позові, про те,
що спірний автомобіль придбано
сторонами за спільні кошти у рівних
частках для спільної діяльності, а
оскільки автомобіль знаходиться у
відповідача, то він повинен
відшкодувати позивачеві половину його
вартості, а тому дійшов висновку про
обґрунтованість вимог.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних

підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 320, 328, 355, 356, 357,
358, 360, 361 Цивільного кодексу України
власник має право використовувати своє
майно для здійснення підприємницької
діяльності, крім випадків,
встановлених законом, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. Майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно, суб'єктами права
спільної часткової власності можуть
бути фізичні особи, частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою, вони можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. У разі неможливості
виділення частини спільного майна в
натурі, кожен з співвласників має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації. Співвласник зобов'язаний
брати участь у витратах на управління,
утримання та збереження спільного
майна, у сплаті податків, зборів
(обов'язкових платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном, він має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності.

Згідно з ч. 2 ст. 364 ЦК України
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджуються
матеріалами справи, що сторонами на
підставі домовленості між ними для
спільного використання у бізнесі
20.02.2009року згідно біржової угоди № КП
9022001 А, укладеної у філії торговельної
біржі «Центральная» у м. Києві за
спільні кошти у сумі 346500грн.,, у якій
частки їх рівні, придбаний автомобіль
CADILLAC ESCALADE, номер кузова НОМЕР_1, об'єм
двигуна 6156, чорного кольору,
реєстраційний номер НОМЕР_4,
зареєстрований УВРЕР- 8 ОДАІ м. Київ
24.03.2009 року на праві власності за
відповідачем ОСОБА_3 з наданням
позивачеві права користування цим
автомобілем за місцем свого
проживання та здійснення догляду за
ним. Після чого цей автомобіль
знаходився у користуванні позивача,
який також здійснював догляд за ним та
ремонт. З заказів - нарядів на ремонт
та технічне обслуговування CADILLAC ESCALADE
№1 GYFК66887К305055 від 2 березня на суму
1956грн., № 25151 від 27.02.2009року на суму
4224,0грн., № 25160 від 02.03.2009року на суму
4049,50грн., акту виконаних робіт від 21.04.2010
року на суму 6695грн. вбачається, що
замовником і платником цих робіт є
саме ОСОБА_4

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються.

Вказані обставини
підтверджуються показаннями, даними у
судовому засіданні у якості свідка,
представником позивача і третьою
особою на стороні позивача, а саме його
син ОСОБА_4, позивач у справі, із своїм
другом ОСОБА_3, відповідачем у справі,
спільно займалися бізнесом, для чого
вони з дружиною ОСОБА_6 надавали
грошові кошти. ОСОБА_3, який
зареєстрований у якості СГД у
Краснолуцькій ДПІ, доручив йому
(ОСОБА_5) сплачувати щоквартально за
нього єдиний податок, що вони з
дружиною і виконували протягом 2007-2010
років, у платіжних квитанціях наявні
підписи його та дружини ОСОБА_6 Також
він передав у користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 свій автомобіль ЗАЗ ДАЕWOО,
придбаний у 2006 році та дав їм доручення
на право керування автомобілем. Цей
автомобіль було продано у м. Києві у
грудні 2008року за 50 000грн., вказані гроші
вони з дружиною віддали ОСОБА_4 на
розвиток їхнього спільного з ОСОБА_3
бізнесу. У лютому 2009року ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 вирішили придбати автомобіль
CADILLAC ESCALADE , оскільки планувати
займатися бізнесом у місті Києві з
надання послуг з проведення урочистих
подій, на вказані цілі він із /дружиною
передали синові 175000грн. Але необхідної
суми не вистачало, тому ОСОБА_3 позичав
гроші у ОСОБА_7 і 20 лютого 2009року у філії
торговельної біржи «Центральная» у м.
Києві вказаний спірний автомобіль
було придбано сторонами у продавця за
346500 грн., він особисто бачив біржову
угоду і розписку продавця з зазначеною
сумою купівлі - продажу, оскільки ці
документи знаходилися у його сина
ОСОБА_4 Автомобіль був зареєстрований у
м. Києві на ім»я ОСОБА_3, який мав місце
проживання у Києві на вул. Оноре де
Бальзака, 4а, кв. 26 у свого родича, а його
син ОСОБА_4 був вказаний у свідоцтві про
реєстрацію транспортного засобу, як
особа, що має право керування ним. У
квітні 2009року його дружина ОСОБА_9
переказала ОСОБА_3 гроші в сумі 8 ООО
доларів США на погашення боргу ОСОБА_7
Його син ОСОБА_4 утримував та
ремонтував автомобіль за власні кошти,
у більшості часу автомобіль зберігався
у нього за адресою АДРЕСА_1. У грудні 2010
року відповідач забрав у ОСОБА_4, який
знаходився у м. Котовську Одеської
області, вказаний спірний автомобіль
на евакуаторі, оскільки відносини між
ними погіршилися, забрав документи на
нього і у січні 2011 року продав його на
Донецькій торговельній біржі за 43 000
доларів США, а сину ОСОБА_10 не виплатив
жодної компенсації. Біржова угода від 20
лютого 2009року № КП 9022001 А із розпискою
продавця на суму купівлі -продажу
автомобіля 346500грн. знаходиться у
відповідача ОСОБА_3, але останній не
виявив бажання надати її суду.

Обставини щодо перерахування грошей в
сумі 8000 доларів США підтверджуються
копією платіжного доручення від 19.06.2009
року, згідно якої ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_6 зазначену суму.

Свідчення свідка співпадають із
даними, які є в матеріалах справи,
згідно чого у січні 2011 року спірний
автомобіль був проданий відповідачем
за 43000 доларів США.

Таким чином, матеріалами справи
підтверджується, що між сторонами
дійсно виникли відносини щодо сумісної
діяльності, пов'язаної з придбанням
вказаного спірного автомобілю за
спільні в рівних частках кошти, який в
подальшому сторони бажали
використовувати для отримання
прибутку.

Крім цього, судом встановлено, що
відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у
якості фізичної особи - підприємця у
виконавчому комітеті Краснолуцької
міської ради 31.10.2005року та згідно
відповіді Державної податкової
інспекції в м. Красний Луч №3022/7/17-017 від
27.05.2013року СГД-фізична особа ОСОБА_3
знаходиться на обліку з 31.10.2005року, з 2006
по 2011р. був платником фіксованого
податку, види діяльності - роздрібна
торгівля з лотків та на ринках. Згідно
наданих декларацій сума одержаного ним
валового доходу у 2006 році - 10 000,0грн., у
2007році-60000,0грн.. у 2008році - 5000,0грн., у
2009році - 5000грн., у 2010році-10000,0грн., у
2011році-278698грн., за 2012рік звітність не
надана. У якості власника юридичної
особи «Атлантик-Сіті» не значиться.

Таким чином, враховуючи наведені
вище обставини у їх сукупності, судова
колегія вважає, що у суду першої
інстанції були підстави для
задоволення позову, оскільки обставини
щодо придбання зазначеного спірного
автомобіля за сумісні кошти ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження в
ході розгляду справи.

При цьому відповідачем та його
представником відповідно до положень
ст.ст. 10,11,60 ЦПК України зазначені
позивачем обставини та надані на
підтвердження цих обставин докази не
були спростовані, а тому судова колегія
погоджується з висновками суду щодо
обґрунтованості позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги
стосовно того, що суд не мав права
виносити повторне заочне рішення , на
увагу не заслуговують, оскільки ця
обставина не впливає на правильність
висновків суду стосовно суті спору.

Доводи апеляційної скарги
стосовно того, що суд не врахував
заперечення проти позовних вимог, які
надавалися суду представником
відповідача протягом всього судового
засідання, на увагу не заслуговують,
оскільки з рішення суду вбачається, що
судом надана відповідна оцінка
доводам та запереченням відповідача
та його представника, та вони не
прийняті до уваги, оскільки у
відповідності до ст. 10, 11, 60 ЦПК України
вони не підтверджені достатньою
кількістю безспірних доказів.

Доводи апеляційної скарги про те,
що суд зробив зазначені висновки за
відсутності доказів щодо
обґрунтованості позовних вимог, а
надані позивачем докази у вигляді
показів свідка ОСОБА_5, слід було
оцінити критично, бо він є батьком
позивача, на увагу не заслуговують,
оскільки нормами діючого цивільного
процесуального законодавства не
забороняється близьким родичам сторін
давати свідчення у суді щодо відомих їм
обставин, при цьому апелянтом, як це
вимагається ст.10,11, 60 ЦПК України, не
надано ніяких доказів на підтвердження
своїх заперечень, які б спростовували
покази вказаного свідка, або давали
підстави для сумніву у його
об'єктивності.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом не встановлено достовірно, яка
сума грошей передавалася позивачем,
оскільки суми, які ним вказується
неоднакові, на увагу не заслуговують,
оскільки судом ці питання
уточнювалися і в рішенні вказана саме
та сума, яка була встановлена судом
після уточнення на підставі наданих
доказів, які судом оцінено у
сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те,
що є судові рішення за позовами батьків
позивача до неї про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
та стягнення коштів", копії яких нею
надано суду, на увагу не заслуговують,
оскільки, як вбачається з цих судових
рішень, предметом спору були інші
обставини та право відношення, які не
мають відношення до позовних вимог
позивача.

Доводи апеляційної скарги про те,
що у справі відсутні докази спільного
вкладення коштів у фінансові проекти,
немає ніяких договорів про спільну
діяльність, або розписок про отримання
коштів відповідачем від позивача на
придбання автомобіля, на увагу не
заслуговують, оскільки судом у даному
випадку встановлено, що автомобіль
сторонами придбавався для спільного
використання за спільні кошти у рівних
частках, що підтверджено наведеними
вище доказами, які судом досліджено у
встановлено порядку та оцінено у
сукупності, тому відсутність названих
апелянтом документів, не спростовує
висновків суду стосовно встановлених
обставин.

Інші доводи апеляційної скарги
містять у собі суб'єктивне тлумачення
апелянтом судової практики, обставин
справи та містять аналіз позовної
заяви позивача, що не спростовує
висновків суду по суті виниклого
спору.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник
між сторонами, суд першої інстанції в
достатньо повному об'ємі з'ясував права
та обов'язки сторін, обставини справи,
перевірив доводи сторін та дав їм
належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами, а також
поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєви ми і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправи льного вирішення справи, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду за лишенню без змін .

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315,317
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення
Краснолуцького міського суду
Луганської області від 17 вересня 2013
року - відхилити.

Заочне рішення Краснолуцького
міського суду Луганської області від 17
вересня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_4, треті сторони на
стороні позивача - ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільною
частковою власністю, стягнення
грошової компенсації - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду Луганської
області набирає чинності негайно, може
бути оскаржена до касаційної інстанції
- Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий:

Судді: