Справа № 371/165/14 Головуючий у І
інстанції Пархоменко В.М.Провадження №
22-ц/780/3114/14 Доповідач у 2
інстанції ПоліщукКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

20 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Ігнатченко Н.В., Малорода О.І.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Миронівського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у розгляді справи,
перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

В С Т А Н О В И
Л А :

В лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
поділити майно набуте нею та
відповідачем за час спільного
проживання: визнати за нею право
власності на житловий будинок,
господарські будівлі та споруди, що
розташовані по АДРЕСА_1 а житловий
будинок по АДРЕСА_2 залишити
відповідачу.

Позов мотивувала тим, що вони з ОСОБА_1
з 28 серпня 1983 року по 17 травня 2007 року
перебували у зареєстрованому шлюбі. За
час сумісного проживання вони 13.01.1993
року придбали будинок з надвірними
будівлями та спорудами по АДРЕСА_2
вартістю 75 125 грн., а 13.11.2006 року ними був
придбаний будинок АДРЕСА_1 вартістю 30 728
грн., в якому вона зареєстрована,
проте відповідач чинить їй перешкоди у
праві користування та проживання в
цьому будинку.

Рішенням Миронівського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року
позов задоволено.

Здійснено поділ майна подружжя ОСОБА_2
та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок,
господарські будівлі та споруди,
розташовані по АДРЕСА_1 - вартістю 30 728
грн.

Житловий будинок, господарські будівлі
та споруди, що розташовані по АДРЕСА_2
вартістю 75 125 грн. залишено у власності
ОСОБА_1 . Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким відмовити в
задоволені позову, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права.

Зокрема в доводах апеляційної скарги
зазначено, що судом не взято до уваги
той факт, що будинок АДРЕСА_1 був
придбаний ним за власні кошти, оскільки
на момент придбання будинку шлюбні
відносини між ними були фактично
розірвані.

Також зазначав, що суд необґрунтовано
відмовив йому у задоволенні клопотання
про застосування строку позовної
давності відповідно до ст. 72 СК України.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив
із того, що спірне майно, а саме:
житловий будинок, господарські будівлі
та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 та
житловий будинок з господарські
будівлями, що розташований по АДРЕСА_2
було придбано сторонами під час шлюбу
і вказане майно є об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя.

Суд врахував, що ОСОБА_2
зареєстрована в житловому будинку по
АДРЕСА_1 і згодна з виділенням їй
житлового будинку, вартість якого є
меншою від вартості житлового
будинку, виділеного відповідачу без
стягнення грошової компенсації за
різницю у вартості будинків.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони
відповідають обставинам справи і
вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя. Дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.
Договір про поділ житлового будинку,
квартири, іншого нерухомого майна, а
також про виділ нерухомого майна
дружині, чоловікові зі складу усього
майна подружжя має бути нотаріально
посвідчений. У разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Статтею 71 Сімейного кодексу України
визначено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 28.08.1983 року по 17 травня 2007 року,
коли шлюб між ними розірвано відділом
реєстрації актів цивільного стану
Миронівського районного управління
юстиції.

За час перебування у шлюбі сторонами
було спільно придбане наступне майно:
13.01.1993 року житловий будинок АДРЕСА_2 -
вартістю 75 125 грн. та 30.11.2006 року
житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1 - вартістю 30 728 грн.

Обидва будинки зареєстровані в
Білоцерківському МБТІ на ім.'я ОСОБА_1

Згідно довідки Потіцькою сільської
ради Миронівського району від 25.12.2013
року, копії паспорту, ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_1

Домовленості між сторонами щодо поділу
майна не досягнуто, проте наявність
такого майна сторонами не
заперечується, крім того вони досягли
згоди щодо вартості обох житлових
будинків.

ОСОБА_2 погодилась на поділ
майна, шляхом виділення їй житлового
будинку, вартість якого менша від
вартості будинку, який просила
залишити у власності відповідача.

Встановивши вказані обставини справи,
оцінивши наявні у справі докази в їх
сукупності та проаналізувавши
відповідні норми права, які регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
прийшов до законного та
обґрунтованого висновку про виділ
ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 вартістю 30 728
грн., а ОСОБА_1 будинок АДРЕСА_2 вартістю
75 125 грн.

Рішення суду ухвалене з додержанням
норм матеріального і процесуального
права і передбачених законом підстав
для його скасування при
апеляційному розгляді не
встановлено.

Суд критично ставиться до посилання
відповідача в апеляційній скарзі на не
врахування судом першої інстанції того
факту, що будинок, який був виділений у
власність ОСОБА_2, був придбаний за
його власні кошти, оскільки апелянтом
не надано на підтвердження цієї
обставини жодного належного та
допустимого доказу.

Доводи апелянта на неправильне
застосування судом положень ст. 72
Сімейного кодексу України і пропуск
позивачем строку позовної давності
не заслуговують на увагу суду із
наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.267 ЦК
України матеріали справи не містять
заяви сторони про застосування
позовної давності судом, зробленою
до винесення ним рішення.

Крім цього, статтею 72 Сімейного
кодексу України визначено, що до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

З врахуванням встановлених обставин
справи та вказаних вимог закону,
суд правильно визнав
необгрунтованими посилання
представника відповідача про пропуск
позивачем позовної давності,
оскільки про порушення свого права
на отримання своєї частки у
спільному майні позивач дізналась в
2013 році.

Інші доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального права не заслуговують
на увагу і не спростовують висновків
суду.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду
Київської області від 10 квітня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: