Справа № 219/9833/2013-ц
Артемівський міськрайонний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області у складі:
головуючого судді
за участю представника позивача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Артемівську цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
міграційної служби України в Донецькій
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, третя особа:
Головне управління міграційної служби
України в Донецькій області про
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні майном, а саме будинком
АДРЕСА_1, визнати ОСОБА_3, таким що
втратив право користування житловим
приміщенням. Позивач обґрунтовує позов
тим, що згідно договору купівлі-продажу
від 08.06.2012 року він є власником будинку
АДРЕСА_1. В даному будинку на момент
здійснення укладення договору був
зареєстрований - відповідач. На момент
укладення договору купівлі-продажу від
08.06.2012 року, ОСОБА_4 (Продавець) зазначив,
що в вищевказаному будинку
зареєстрована незнайома йому
людина-відповідач. ОСОБА_4 (Продавець)
був власником вказаного будинку до
підписання договору купівлі-продажу.
Відповідач до теперішнього часу не
знявся з реєстрації та місце
перебування відповідача не відомо.
Особистих речей відповідача у будинку
не зберігається. Оскільки відповідач
залишається зареєстрованим у будинку,
позбавлений права розпорядитися своєю
власністю. Мотивуючи позов тим, що
відповідач в указаному житловому
приміщенні не мешкає та не є членом
сім'ї позивача, останній просить
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні будинком, розташованої в
АДРЕСА_1, визнавши ОСОБА_3, визнати особу
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням.
У судовому засіданні
представник позивача наполягала на
задоволенні позовних вимог, на
підставах, викладених у позовній заяві.
Відповідач, ОСОБА_3 про розгляд
справи повідомлений належним чином,
шляхом направлення судової повістки за
місцем її реєстрації рекомендованим
на 10.02.2014 року та 17.02.2014 року, поштові
повідомлення повернуто до суду з
приміткою «повернуто за закінченням
строку зберігання». 08.05.2014 року було
опубліковано оголошення в газету
«Донбас Неділя» з викликом відповідача
до суду на 15.05.2014 року о 13-30 годині.
Відповідно до ст.74 ЦПК України,
відповідач вважається належним чином
повідомлений про місце і час розгляду
справи.
Відповідно до ст.224 ЦПК України, на
підставі наявних у справі доказів, суд
вважає можливим ухвалити заочне
рішення, з урахуванням того, що позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Суд, заслухавши пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно договору
купівлі-продажу будинку від 08 червня 2012
року, зареєстрованого державним
нотаріусом Першої Артемівської
міського нотаріальної контори Букрєй
Г.П. за № 1-1370, ОСОБА_2 власником
житлового будинку АДРЕСА_1 на праві
приватної власності.

Відповідно до довідки ГУ ДМС
України у Донецькій області наданою
25.01.2014 на запит суду № 1512/14 від 21.01.2014
року відповідач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
зареєстрованим не значиться.

Згідно довідки суспільного
квартального комітету № 21, складеної
головою Суспільного квартального
комітету від 30.09.2013 року, за адресою:
АДРЕСА_1, ОСОБА_3 зареєстрований, але не
проживає за даною адресою, а також за
цією адресою зареєстровані ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4

Суд ухвалюючи рішення про
задоволення позовних вимог в частині
усунення перешкод у користуванні та
розпорядженні майном, а саме будинком
АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_3, таким
що втратив право користування житловим
приміщенням , враховує норми
матеріального права, які полягають в
наступному.

Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно ст. 391 ЦК України
передбачається право власника майна
вимагати усунення перешкод у
здійсненні їм права користування і
розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, ст.
1 Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР
від 17.07.97 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК
України власник житлового будинку,
квартири має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів своєї сім'ї, інших
осіб і не має права використовувати
його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 150 Житлового
кодексу України громадяни, які мають у
приватній власності будинок (частину
будинку), квартиру, користуються ним
(нею) для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Статтею ст. 321 ЦК України, ст. 155 ЖК
України встановлені гарантії прав
громадян, які мають в приватній
власності жилий будинок (квартири), а
саме, жилі будинки (квартири), що є в
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Судом встановлено, що відповідач,
ОСОБА_3 з моменту укладення договору
купівлі-продажу не є власником будинку,
не зареєстрований та не проживає за
місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 ,
особистих речей відповідача у будинку
не має, домовленості між власником
житла та відповідачем відносно його
реєстрації у будинку відсутня.

Щодо позовних вимог про зняття
відповідача з реєстраційного обліку,
то суд вважає їх такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
сторони не позбавлені вирішити це
питання у відповідності до ст. 7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні».

Згідно з ч.1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі заяви особи
або її законного представника,
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням, про
виселення, про визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою,
свідоцтва про смерть. Зняття з
реєстрації здійснюється в день
звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», реєстрація місця проживання
та місця перебування осіб здійснюється
органом реєстрації.

На підставі Наказу МВС України від
22.11.2012 № 1077 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 грудня
2012 року за № 2109/22421 було затверджено
Порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів.

Згідно п. 1.3 зазначеного вище Порядку
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення
(територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.
Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з
реєстрації місця проживання особи
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Отже, питання щодо зняття з
реєстрації місця проживання особи не є
компетенцією суду, а відноситься
виключно до компетенції ДМС України, її
відділів та територіальних
підрозділів та здійснюється на
підставі судового рішення. На підставі
вищенаведеного, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог в цій частині належить відмовити.

Таким чином, суд вважає, що позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
у користуванні та розпорядженні майном
є обґрунтованим та підлягає
частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 213,
215, 218, 224 - 228 ЦПК України, ст. 7 ЗУ «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», ст. 391 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа: Головне управління
міграційної служби України в Донецькій
області про усунення перешкод у
користуванні та розпорядженні майном -
задовольнити частково.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії. У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Донецької
області через Артемівський
міськрайонний суд Донецької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено та
підписано суддею одноособово в
нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя
Л.В.Шевченко