Справа № 145/2215/13-ц Провадження №
22-ц/772/993/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Ратушняк І. О.Категорія: 52
Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.
С.,

при секретарі: Руденко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ПрАТ «Гніванський завод
спецзалізобетон» на рішення
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 лютого 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ПрАТ «Гніванський завод
спецзалізобетон» про поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просив визнати факт
звільнення його із займаної посади в
день, коли він був тимчасово
непрацездатний - незаконним. Поновити
його на роботі на ПрАТ «Гніванський
завод спецзалізобетон» на посаді
помічника голови правління з кадрових
та соціальних питань. Стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги він обґрунтовував тим, що
він був звільнений з порушенням вимог
чинного законодавства та з особистих
мотивів.

Рішенням Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 лютого 2014 року
позов задоволено.

Визнано факт звільнення ОСОБА_2 із
займаної посади з 02.09.2013 року
незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на роботі на ПрАТ
«Гніванський завод спецзалізобетон»
на посаді помічника голови правління з
кадрових та соціальних питань з 02.09.2013
року.

Стягнуто з ПрАТ «Гніванський завод
спецзалізобетон» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 02.09.2013 року.

Не погодившись з таким рішенням суду
ПрАТ «Гніванський завод
спецзалізобетон» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та
невідповідність висновку суду
обставинам справи, просило оскаржуване
рішення скасувати та постановити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вивчивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності, тощо), що
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного судо
чинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, ухва
лене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказа ми, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обґрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність вис новків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що
16.08.2013 року ОСОБА_2 подано заяву про
надання йому невикористаної відпустки.
30.08.2013 року ним було повторно подано
заяву про надання йому невикористаної
відпустки з 02.09.2013 року з подальшим
його звільненням за власним бажанням з
виходом на пенсію. Згідно матеріалів
справи, зазначені заяви з керівництвом
підприємства не погоджувались та
рішення по ним прийнято не було.

Згідно актів від 02-03.09.2013 року
встановлено відсутність на робочому
місці помічника голови правління з
кадрових та соціальних питань ОСОБА_2 з
8 по 16 год. 02-03 вересня 2013 року /а.с. 36-37/.

Наказом по ПрАТ «Гніванський завод
СЗБ» створено комісію щодо з'ясування
причин відсутності ОСОБА_2 на робочому
місці 03 вересня 2013 року.

Листом за підписом голови правління
ПАТ «Гніванський завод
спецзалізобетону» від 03.09.2013 року за №
1295/08, позивачу запропоновано з'явитись
у відділ кадрів для надання пояснення
щодо причин відсутності на робочому
місці 02 вересня 2013 року. Зазначений
лист отриманий позивачем 06 вересня 2013
року особисто, що підтверджується його
підписом про отримання /а.с. 45/.

Оскільки ОСОБА_2 отримавши
вищезазначений лист до роботи не
приступив та не надав відповідного
документу або письмового пояснення
щодо причин відсутності на роботі,
профком ПрАТ «Гніванський завод СЗБ»,
постановою від 18.09.2013 року, за поданням
адміністрації заводу надав згоду на
звільнення з роботи ОСОБА_2 - помічника
голови правління з кадрових та
соціальних питань за ст.. 40 ч. 4 КЗпП
України /а.с. 15/.

Наказом по ПрАТ "Гніванський завод СЗБ"
від 19.09.2013 року, за допущені з 2 вересня
2013 р. прогули без поважних причин
помічника голови правління з
кадрових та соціальних питань ОСОБА_2
звільнено з роботи з 02.09.2013 року. З
наказом ОСОБА_2 ознайомлений 08.10 2013 року
/а.с. 16/.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про
недоведеність позивачем наявності
поважних причин його відсутності на
роботі 02.09.2013 року, колегія судів
виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку прогулу (в тому
числі відсутності на роботі більш
трьох годин протягом рабочого дня) без
поважних причин.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 06 листопада
1992 року (з відповідними змінами та
доповненнями), викладених у п. 24
постанови № 9, при розгляді позовів про
поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди
повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобовязаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

Наявність поважних причин
відсутності на роботі повинен довести
позивач.

Поважними причинами слід вважати такі,
які виключають вину працівника.

На підтвердження своєї відсутності на
робочому місці 02.09.2013 року ОСОБА_2 надав
копію довідки (а.с. 19), відповідно до
якої він 02.09 та 03.09.2013 року був на
прийомі у лікаря з приводу
захворювання.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Інструкції
про порядок видачі документів, що
засвідчують тимчасову
непрацездатність громадян,
затвердженої Наказом Міністерства
охорони здоров`я України від 13
листопада 2001 року № 455, тимчасова
непрацездатність працівників
засвідчується листком
непрацездатності. Видача інших
документів про тимчасову
непрацездатність забороняється, крім
випадків, обумовлених пунктами 1.14, 2.7,
2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 2.4, 3.16, 6.6. даної
Інструкції.

Пунктом 2.19 вказаної Інструкції особам,
які самостійно звернулись по
консультативну допомогу, видається
довідка довільної форми за підписом
лікуючого лікаря, засвідченого
печаткою лікувально-профілактичного
закладу, з обов'язковим зазначенням
часу проведеної консультації.

Всупереч зазначеним положенням
Інструкції в медичній довідці про
знаходження ОСОБА_2 на прийомі у лікаря
не вказаний конкретний час
знаходження в Селищанській
амбулаторії загальної практики
Тиврівського району, а також не
зазначений діагноз з приводу якого
захворювання звертався хворий.

Дана неправильність оформлення
довідки не дозволяє дійти висновку, що
саме в період робочого часу 02.09 та 03.09.2013
року позивач отримував лікування.
Листок про тимчасову непрацездатність
ОСОБА_2 не видавався.

Враховуючи сукупність таких фактів, як
відсутність доказів необхідності
негайного отримання медичної допомоги;
неповідомлення власника та
неузгодження з ним часу відсутності на
роботі; відсутність доказів
неможливості перебування на роботі
після відвідування лікаря; колегія
суддів приходить до висновку, що
позивачем не доведено наявності
поважних причин відсутності його на
роботі.

Згідно вимог трудового законодавства,
при виконанні трудових обов'язків
працівник зобов'язаний дотримуватися
правил внутрішнього розпорядку.

Відповідно до ст. 74 КЗпП України
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи кади) і
заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
відпустки'' за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) має
бути надано йому невикористану
відпустку з наступним звільненням.

Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 79 КЗпП України
черговість надання відпусток
визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків враховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості їх
відпочинку.

Конкретний період надання щорічних
відпусток у межах, установлених
графіком, погоджується між працівником
і власником або уповноваженим ним
органом, який зобов'язаний письмово
повідомити працівника про дату початку
відпустки не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Установлено, що ОСОБА_2 звертався з
письмовими заявами до керівництва
відповідача про надання йому
невикористаної відпустки, з 02 вересня
2012 року з наступним звільненням з
роботи.

Задовольняючи позов і зазначаючи, що
подавши заяви про надання відпустки,
позивач висловив бажання отримати
невикористану відпустку, крім того
згідно п. 2 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про
відпустки», маючи право як інвалід
отримувати її за бажанням у зручний для
нього час, суд першої інстанції не
звернув уваги, що згідно норм
законодавства про працю, прийняття на
роботу, звільнення з роботи, а також
надання відпусток оформляється
наказом чи розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу, однак наказ
про надання ОСОБА_2 відпустки,
керівництвом відповідача не видавався.
Доказів про погодження такої відпустки
з керівництвом ПрАТ матеріали справи
також не містять.

З огляду на наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що факт
прогулу з боку ОСОБА_2 мав місце, а тому
застосування до нього роботодавцем
такого заходу дисциплінарного
стягнення як звільнення є законним.

Окрім того, звільнення позивача
відбулося з дотриманням строків
застосування дисциплінарного
стягнення, особливостей звільнення
працівника, який є членом
профспілкової організації, а також
попередньої вимоги від порушника
трудової дисципліни письмових
пояснень, тобто у відповідності до
вимог Кодексу законів про працю
України.

Зважаючи на викладене колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для поновлення ОСОБА_2 на
посаді помічника голови правління з
кадрових та соціальних питань ПрАТ
«Гніванський завод спецзалізобетону»,
в зв'язку з чим вважає необхідним
скасувати рішення суду першої
інстанції та відповідно до статті 309
ЦПК України ухвалити нове рішення про
відмову у позові..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ПрАТ «Гніванський
завод спецзалізобетон» задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду
Вінницької області від 10 лютого 2014 року
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ПрАТ
«Гніванський завод спецзалізобетон»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді :