АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3382/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Ізотов В,М. Доповідач - Городнича
В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів - Варенко
О.П., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу
Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 03 лютого 2014 року по справі
за заявою ОСОБА_1 про скасування
рішення третейського суду, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з заявою до про скасування рішення
третейського суду, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що рішенням Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації «Дніпровський банківський
союз» від 19.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
у сумі 14169,90 грн. та 250 грн. судового
збору. Заявниця вважає, що дана
категорія справ не підвідомча
третейським судам. Крім того, між нею та
Банком не було укладено третейської
угоди; у рішенні третейського суду не
зазначено склад суду; повідомлення про
розгляд справи третейським судом вона
не отримувала; засідання третейського
суду неправомірно було проведено у
Заводському районі м.
Дніпродзержинська; рішення
третейського суду було винесено без її
участі.

Враховуючи зазначене, просила суд
скасувати вказане рішення
третейського суду.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 03 лютого 2014 року у
задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати ухвалу суду та
постановити нове рішення суду,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а ухвала суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Встановлено, що 21.01.2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
договір про відкриття рахунку та
видачу кредитної картки з кредитним
лімітом у сумі 6000,00 грн. В заяві ОСОБА_1
від 21.01.2008 року міститься третейське
застереження, відповідно до якого
судовий захист прав та законних
інтересів, які мають сторони у зв'язку з
цим договором, у тому числі, розгляд та
вирішення спорів, підлягають вирішенню
у Постійно діючому Третейському суді
при Асоціації «Дніпровський
банківський союз» (а.с. 6 третейської
справи).

Встановлено, що у зв'язку з неналежним
виконанням кредитного зобов'язання
передбаченого договором у ОСОБА_1
станом на 30.11.2011 р. виникла
заборгованість у сумі 14169,90 грн.

Рішенням Постійно діючого
Третейському суді при Асоціації
«Дніпровський банківський союз» від
19.04.2012 року задоволено позовні вимоги
ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у сумі 14169,90 грн. та
250 грн. судового збору.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 25.05.2012 року на підставі
вищезазначеного рішення третейського
суду від 19.04.2012 року видано виконавчий
лист.

Також встановлено, що рішення
третейського суду від 19.04.2012 року було
ухвалено без участі ОСОБА_1, яка була
учасником судового процесу у даній
справі та третейським судом,
відповідно до ст.ст. 15, 39 ЗУ «Про
третейські суди», були направлені
повідомлення про судове засідання за
адресою, визначеною відповідачкою у її
заяві про надання кредитних коштів, що
підтверджується наявними у справі
доказами (а.с. 2, 13 третейської справи).

Враховуючи зазначене та керуючись ч. 2
ст. 51 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.
2 ст. 389-5 ЦПК України, суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
вимог заяви ОСОБА_1

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що правовідносини
сторін стосовно надання кредитного
ліміту регулюються нормами ЗУ «Про
захист прав споживачів», а тому дана
справа не підвідомча третейському
суду, оскільки вирішений третейським
судом спір витікає із споживчих послуг
банку. Також, апелянт в своїй скарзі
зазначає, що третейська угода, яка
існує між сторонами даної справи,є
нікчемною, оскільки її нікчемність
прямо встановлена законодавством, а
саме її зміст суперечить ЦК України
(третейська угода не може укладатись
при наданні банком споживчих послуг) та
сторони не мали права на її укладання.

Однак, з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист
прав споживачів» споживачем є фізична
особа, яка придбаває, замовляє,
використовує, або має намір придбати чи
замовити продукцію для особистих
потреб, безпосередньо не пов'язаних з
підприємницькою діяльністю або
виконанням обов'язку найманого
працівника.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 1,
6 постанови від 12 квітня 1996 року № 5
«Про практику розгляду цивільних справ
за позовами про захист прав
споживачів» роз'яснив, що споживачем,
права якого захищаються на підставі
Закону, є лише громадянин (фiзична
особа), котрий придбає, замовляє,
використовує або має намір придбати чи
замовити товари (роботи, послуги) для
власних побутових потреб. Заява про
захист прав споживача має повністю
відповідати вимогам ст.137 ЦПК України
щодо форми й змiсту позовної заяви,
зокрема, мiстити вiдомості: про те, яке
право споживача порушено; коли і в чому
це виявилося; про способи захисту, які
належить вжити суду; про розмiр сум,
щодо яких заявлено вимоги, з
вiдповiдними розрахунками і
обгрунтуванням; про докази, що
пiдтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України
звернув увагу на те, що позовна заява
про захист прав споживача подається
саме споживачем, у разі порушення його
прав, передбачених ст. ст. 4-15 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Посилання апелянта, що зазначена
справа не підвідомча третейському суду
спростовується тим, що до Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації «Дніпровський банківський
союз» за захистом своїх прав звернувся
саме ПАТ КБ «Приватбанк», який не є
споживачем послуг банку, а позовна
заява про стягнення заборгованості
була подана у зв'язку з порушенням
ОСОБА_1 умов кредитного договору від
21.01.2008 року і в суді вирішувалось
питання про стягнення заборгованості.

Інші доводи апеляційної скарги є
безпідставними та необґрунтованими та
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 03 лютого 2014року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: