Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Назарова М.В.
Справа № 434/5346/13-ц
Провадження № 22ц/782/5628/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2014 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді
Назарової М.В.

суддів
Лісіциної А.І., Іванової І.П.

при секретарі
Скоробогатовій Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 19
листопада 2013 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за договором
кредиту, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У липні 2013 року позивач звернувся
до суду із вказаним позовом, в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь заборгованість в сумі 26178,76 грн.
за кредитним договором №DNН4КР31161545 від
11.05.2006 року; судові витрати в розмірі
261,79 грн. В обґрунтування позову
зазначив, що 11.05.2006 року між ними та
відповідачем був укладений кредитний
договір, відповідно до якого останній
отримав від позивача кредит в сумі 1921,40
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом. Однак, в обумовлені строки
відповідач не виконував взяті на себе
зобов'язання, у зв'язку із чим за
останнім утворилась заборгованість.

Оскаржуваним заочним рішенням
суду першої інстанції у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту
№DNН4КР31161545 від 11.05.2006 року відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
просить задовольнити апеляційну
скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк», скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити в
повному обсязі позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», оскільки судом порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які брали участь у розгляді
справи, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає апеляційну скаргу такою,
що підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, в межах заявлених вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
невідповідності доданих до позову Умов
і правил надання банківських послуг
укладеному між сторонами кредитному
договору, а тому виходив лише з умов,
зазначених в заяві позичальника і з
норм цивільного законодавства, що
регулює даний вид договірних
правовідносин, а також із
застосуванням до спірних
правовідносин п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
про заборону кредитодавцю вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, пропуску
позовної давності.

Проте такі висновки не грунтуються на
матеріалах справи та вимогах закону.

Стаття 1049 УК України передбачає, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику /грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем/ у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
кредитодавець зобов'язується надати
грошові кошти позичальнику в розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Судом встановлено, що 11.05.2006 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк» /у зв'язку із зміною
назви змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк»/
та ОСОБА_2 було укладено кредитний
договір №DNН4КР31161545 від 11.05.2006 року
/далі Договір/, відповідно до умов якого
ОСОБА_2 отримав від позивача кредит в
сумі 1921,40 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 25,08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом, з кінцевим терміном
повернення 11.05.2007 року /а.с. 5-14/.

Матеріали справи містять відомості про
те, що відповідач підтвердив свою згоду
на те, що підписана заява з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між ним і Банком
Договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві /а.с. 4 зв./.

Відповідно до умов Договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати Позичальник повинен надавати
Банку грошові кошти /щомісячний платіж/
для погашення заборгованості за
Кредитом, яка складається із
заборгованості за Кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов.

В порушення вищезазначених умов,
відповідач взяті на себе зобов'язання
належним чином не виконав. У зв'язку із
чим, за останнім станом на 27.06.2013 року
утворилась заборгованість в сумі 26178,76
грн., яка складається з наступного: 1695,51
грн. заборгованість за кредитом; 8152,96
грн. заборгованість по процентам за
користування кредитом; 14607,49 грн. пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором; а також
штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов
та правил надання банківських послуг:
500 грн. штраф /фіксована частина/; 1222,80
грн. штраф /процентна складова/ /а.с. 3/.

Колегія суддів вважає, що
матеріалами справи доведено існування
заборгованості у відповідача ОСОБА_2
перед позивачем з огляду на
вищенаведене, і, таким чином, про
обґрунтованість позовних вимог.

Щодо застосування до спірних
правовідносин строку позовної
давності, то судова колегія зауважує
наступне.

Відповідно до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частина 3 статті 267 ЦК України
передбачає, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Матеріали справи не містять
відповідної заяви ОСОБА_2 або інших
осіб.

Пунктом 7 частини 13 статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» передбачено, що якщо
кредитодавець у позасудовому порядку
або до судового провадження
звертається з вимогою про повернення
споживчого кредиту або погашення
іншого боргового зобов'язання
споживача, кредитодавець не може у
будь-який спосіб вимагати будь-якої
плати або винагороди від споживача за
таке звернення. При цьому кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

В постанові Верховного Суду
України від 20.11.2013 року у справі № 6-126 цс
13 зроблений правовий висновок про те,
що п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з самою частиною 11 статті 11
зазначеного закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямований на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Таким чином, висновки суду про
застосування до спірних правовідносин
наслідків спливу позовної давності з
огляду на положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів» є
помилковими.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню
судовий збір в сумі 261,79 грн.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія доходить висновку, відповідно
до статті 309 ЦПК України, щодо
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду першої
інстанції із ухваленням нового.

Керуючись ст.ст. 207, 303, 304, 307, 309 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Артемівського
районного суду м. Луганська від 19
листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором кредиту
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 26178,76 грн. та судові витрати - 261,79
грн.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий:

Судді: