Справа № 155/2384/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Чонка В.В. Провадження №
22-ц/773/816/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М. М.,

суддів - Мудренко Л.І., Осіпука В.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: представника відповідача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за апеляційною
скаргою позивача на рішення
Горохівського районного суду від 20
березня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Горохівського районного суду
від 20 березня 2014 року в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк», покликаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив оскаржуване рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення його позову.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
осіб, які беруть участь в справі,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін, виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України).

У той самий час, згідно із ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Судом першої інстанції встановлено, що
30 липня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір б/н про надання кредиту на суму
3000 грн. у вигляді встановлення
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с.9-17).

Проте, відповідач ОСОБА_2 свої
зобов'язання щодо погашення кредиту не
виконав і станом на 16.10.2013 року загальна
сума боргу за кредитним договором
згідно розрахунку заборгованості,
наданого банком (а.с.5-8), становить 30 185
грн. 50 коп., яка складається з
наступного: 6997,18 грн. - заборгованість
за кредитом; 21274,72 грн. - заборгованість
по процентах за користування кредитом;
а також штрафи: 500 грн. (фіксована
частина); 1061,62 грн. (процентна складова),
і відповідно до п. 8.6. Умов та правил
надання банківських послуг, які разом з
Заявою, Правилами користування
платіжною карткою складають Договір,
що підтверджується підписом
відповідача в Заяві (а.с.9).

Відповідно до п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг договір діє
протягом дванадцяти місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна з сторін не проінформує іншу
сторону про припинення дії договору,
він автоматично пролонговується на той
же строк.

Пункти 6.5. та 6.6. Умов та правил надання
банківських послуг визначають, що
клієнт зобов'язаний погашати
заборгованість по кредиту, процентах
за користування ним, по перевитратах
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах передбачених
договором. В випадку невиконання
зобов'язань по договору клієнт
зобов'язаний на вимогу банку виконати
зобов'язання по поверненню.

Згідно п. 6.9. Умов та правил надання
банківських послуг в випадку
виникнення заборгованості по
картковому рахунку клієнт
зобов'язується погашати
заборгованість протягом 30 днів з
моменту її виникнення.

Пункт 5.2. Умов та правил надання
банківських послуг визначає, що у
випадку порушення держателем умов
цього договору банк має право вимагати
дострокового виконання боргових
зобов'язань вцілому чи у визначеній
банком частині.

Розділом 2 Умов та правил надання
банківських послуг визначено терміни
та поняття, відповідно до яких,
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань держателя,
які щомісячно належать до сплати
держателем протягом строку дії картки.
Мінімальний обов'язковий платіж є
обов'язковим для держателя платіжних
карт, здійснюючих операції по
кредитній схемі.

Відповідно до п. 5.3. Правил користування
платіжною картою строк і порядок
погашення по Кредиту (кредитний ліміт,
кредитна лінія) по платіжним картам з
встановленим Мінімальним обов'язковим
платежем визначений в пам'ятці клієнта,
яка є невід'ємною частиною договору.
Платіж включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами, та
частину заборгованості по кредиту.

За умовами Заяви та п. 4.1. Правил
користування платіжною картою,
погашення заборгованості по кредиту
може здійснюватися шляхом внесення
коштів на карту клієнтом або шляхом
списання коштів з інших карт.

Згідно наданої апеляційному суду
виписки по картковому рахунку ОСОБА_2
за період з 02.08.2006 року по 16.10.2013 року
останнє надходження коштів платника
ОСОБА_2 на погашення кредиту було
проведено 20.05.2008 року, з кінця травня
місяця 2008 року надходження коштів
припинились.

Як зазначалося вище, сторони
встановили (п. 9.12. Умов та правил
надання банківських послуг) як строк
дії договору - 12 місяців з моменту його
підписання та порядок його
пролонгації, крім того сторони
встановили порядок і строки виконання
боржником зобов'язань - внесення
щомісячних обов'язкових платежів.

Відповідно до визначеного в Заяві
порядку проведення повернення
кредитних коштів, таке повернення може
здійснюватись шляхом внесення коштів
на карту клієнтом або шляхом списання
коштів з інших карт.

Починаючи з 21.05.2008 року будь-якого
погашення ОСОБА_2 не здійснювалось.
Таким чином, моментом виникнення
заборгованості слід вважати 21.05.2008 року
і з цього часу у банку виникло право на
позов. У той час з вимогами про
повернення заборгованості за кредитом
банк звернувся 30.10.2013 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч. ч. 1, З
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Зазначена правова позиція
сформульована у постанові Судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від 06
листопада 2013 по справі № 6- 116цс1З.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про застосовування строку
позовної давності, який банком було
пропущено і позивачем не надано
доказів поважності його пропуску, а
тому підставно відмовив останньому у
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги позивача не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду в апеляційному порядку
оскаржуваного рішення суду, були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і висновків суду, викладених
в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права. Підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Горохівського районного суду
від 20 березня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: