Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2253/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Боєва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Запорізької області
у складі:

Головуючого:
Боєвої В.В.,

Суддів
Денисенко Т.С., Коваленко А.І.,

При секретарі:
Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 13 березня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, приватний
нотаріус Бердянського нотаріального
округу ОСОБА_5 про визнання договору
міни недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання договору міни житлових
будинків від 09.04.2009 року недійсним.

Позивач зазначала, що 09.04.2009 року між
нею та ОСОБА_4, що діяла на підставі
довіреності від імені ОСОБА_3, було
укладено договір міни належного
позивачці житлового будинку АДРЕСА_1
та будинку АДРЕСА_2, що належав
відповідачу. Укласти таку угоду
вмовила її давня подруга, яка також
була знайома з відповідачем. На той час
вона проживала у своєї подруги,
оскільки потребувала моральної
підтримки, через те, що її син перебував
на стаціонарному лікуванні у
психіатричній лікарні, у зв'язку з чим
вона була пригнічена.

Ще до моменту укладення цього договору,
між нею та представником відповідача
було обумовлено, що в обмін на будинок в
м. Бердянську, вона отримає житловий
будинок в с. Успенівка разом з усіма
меблями, майном та облаштуванням, яке
знаходилось в ньому на момент огляду та
домовленості. Обидва будинки були в
придатному для житла стані. Окрім того,
в додаток до будинку, відповідач та
його дружина зобов'язалися на протязі 6
років віддавати їй орендну плату за
належний їм земельний пай. Однак на
момент підписання договору цю умову
нотаріус відмовилася вносити в
договір.

Позивач вказувала, що після укладення
договору міни, вона не отримала від
дружини відповідача ключі від будинку
в с. Успенівка, натомість ключі від
належного їй будинку вона віддала ще до
укладення договору міни та відповідач
оселився в ньому ще до підписання
договору. Однак вона змогла потрапити
до будинку в с. Успенівка лише через
місяць. Будинок знаходився в
напівзруйнованому стані, поли,
покриття, плінтуси були демонтовані,
вимикачі, розетки та
електроосвітлювальні прилади були
відсутні, зі стін звисали
напівобірвані оголені проводи під
напругою, жодних меблів, всупереч
домовленостям в будинку не було. Деякі
двері також були відсутні, частково
були зруйновані стіни. Господарські
будівлі також були частково зруйновані
та повністю завалені різноманітним
мотлохом, а її речі були розкидані на
подвір'ї. Позивач зазначала, що вона
намагалася переговорити з
відповідачем, але до будинку її не
пустили, а згодом дружина відповідача
пообіцяла все виправити та виплатити
компенсацію, проте не здійснила цього.

Позивач вважає, що погоджуючись на
договір міни вона не розуміла правових
наслідків для родини, оскільки
знаходилась під впливом тяжких
обставин, погодилась з пропозицією на
вкрай невигідних для себе умовах.

Посилаючись на ці обставини, просила
поновити строк для звернення до суду та
визнати недійсним договір міни
житлових будинків.

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 березня
2014 року в задоволені позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення, на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

В засідання апеляційного суду позивач
ОСОБА_2 та треті особи, будучи
належним чином повідомленими про час і
місце розгляду справи, не з'явилися.
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про причини неявки суд
не повідомили, від третьої особи -
приватного нотаріуса Бердянського
нотаріального округу ОСОБА_5 надійшла
заява про розгляд справи без її участі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

При вирішенні спору суд першої
інстанції посилався на положення
статей 203, 215, 233 ЦК України, якими
передбачено загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину; підстави
недійсності правочину; правові
наслідки правочину, який вчинено під
впливом тяжкої обставини. Також суд
посилався на приписи статей 715, 716 ЦК
України, якими встановлено поняття
договору міни, його правове
регулювання, а саме, що до договору
міни застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, та на
статтю 657 ЦК України, згідно якої
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі. Також
судом враховано роз'яснення п.п. 7, 19, 23
Постанови Пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними».

Відмовивши в задоволенні позову, суд
виходив з того, що позивач не довела
своїх позовних вимог, а саме, не надала
доказів того, що уклавши договір міни
вона не розуміла правових наслідків
для родини, оскільки знаходилась під
впливом тяжких обставин, та погодилась
з пропозицією щодо обміну будинків на
вкрай невигідних для себе умовах.

Основні доводи апеляційної скарги
полягають в незгоді ОСОБА_2 з
висновками суду, вона вважає рішення
суду упередженим та незаконним.
Апелянт посилається на те, що висновки
суду, викладені в рішенні, базуються на
вибірковості та упередженості,
оскільки при розгляді справи суд не
дав їй можливості висловитися в повній
мірі, вибірково взяв окремі слова з
пояснень свідків, розтлумачив їх на
користь відповідачів, відмовившись
допитати відповідачів.

Такі доводи апеляційної скарги не
знайшли підтвердження при
апеляційному розгляді.

Відповідно до п.3 та п.4 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: які правовідносини
випливають із встановлених обставин та
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 09 квітня 2009 року
між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4, що
діяла на підставі довіреності від
імені ОСОБА_3, було укладено договір
міни жилого будинку АДРЕСА_1, що
належав позивачу ОСОБА_2 та жилого
будинку АДРЕСА_2, що належав
відповідачу ОСОБА_3

14.08.2013р. ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом про визнання договору міни
недійсним з підстав, передбачених
статтею 233 ЦК України. В обґрунтування
позову зазначала, що цей договір
укладений під впливом тяжкої
обставини, оскільки її син - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 2 групи
внаслідок психічного захворювання, на
час укладення договору знаходився на
стаціонарному лікуванні. Позивач,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
посилалася на ст. 233 ЦК України та на те,
що її подруга ОСОБА_7 переконувала, що
після лікарні сину буде краще
проживати в сільських умовах, а тому
вона вимушена була здійснити цей обмін
на вкрай невигідних для неї умовах.

Згідно статей 715, 716 ЦК України за
договором міни (бартеру) кожна із
сторін зобов'язується передати другій
стороні у власність один товар в обмін
на інший товар. До договору міни
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, договір контрактації або
інші договори, елементи яких містяться
в договорі міни, якщо це не суперечить
суті зобов'язання.

З матеріалів справи видно, що договір
міни житлових будинків було укладено
сторонами 09.04.2009 року та посвідчено
приватним нотаріусом Бердянського
міського нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_5 за
реєстровим номером № 352, що повністю
відповідає вимогам статті 657 ЦК
України, якою встановлено, що договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню (а. с. 4).

Відповідно до статті 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

За змістом частин 3, 5 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований в
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно частини 1 статті 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги, посилалася на ст. 233 ЦК України
та на те, що в зв'язку з перебуванням
сина у психіатричні лікарні була
пригнічена, а її подруга переконувала,
що після лікування сину буде краще
переїхати до села, а тому вона вимушена
була здійснити цей обмін на вкрай
невигідних для неї умовах.

В пунктах 7, 19, 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Відповідно до
статей 229-233 ЦК України правочин,
вчинений під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Правочин
може бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК України, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення чи зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Тобто, саме по собі несприятливе
матеріальне, соціальне чи інше
становище не може бути підставою для
визнання правочину недійсним з
підстав, передбачених статтею 233 ЦК
України. Особа, яка оскаржує правочин
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах,
характеризуються тим, що особа їх
вчиняє добровільно, усвідомлює свої
дії, але вимушена це зробити через
тяжкі обставини. При цьому невигідною
умовою може бути низька плата за
реалізацію коштовного майна, а тяжкою
обставиною - купівля ліків, виплата
боргів, витрати на лікування (як самої
особи, котра вчиняє правочин, так і її
близьких).

Посилання позивача ОСОБА_2 на те, що при
укладенні договору міни сторони
домовилися про те, що відповідач на
протязі шести років віддає їй орендну
плату за належний їм земельний пай,
разом з будинком передає меблі та
різне майно, не знайшли підтвердження
при апеляційному розгляді, оскільки в
договорі міни жилих будинків від
09.04.2009 року відсутні посилання на такий
пункт договору або на наявність
додаткових угод до договору міни. Також
позивач на підтвердження цих доводів
не надала суду будь-якого іншого
письмового договору сторін щодо
зобов'язань відповідача надавати їй
орендну плату та віддати меблі і інше
майно разом з будинком (а. с. 4).

Посилання позивача на те, що потрапивши
до будинку в с. Успенівка через місяць
після укладання договору міни, вона
виявила, що будинок знаходиться у
напівзруйнованому, непридатному для
життя стані, не свідчать про те, що на
момент укладання договору міни будинок
знаходився в такому стані, а тому не
може бути підставою для визнання
договору міни недійсним. Крім того,
ОСОБА_2 навіть в позовній заяві
зазначала, що будинки вони оглядали
разом і обидва будинки на момент огляду
(до укладення договору міни) були в
придатному для життя стані (а. с. 2 - на
звороті).

Інший довід апеляційної скарги ОСОБА_2
полягає в тому, що суд першої інстанції
не задовольнив її клопотання про
призначення експертної оцінки
вартості будинків, а тому висновок суду
про те, що вартість майна, яке отримала
позивачка внаслідок обміну, значно
перевищувала вартість майна, яке
відповідно отримав відповідач, не
відповідає обставинам справи.

Цей довід апеляційної скарги є
неспроможним, оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які письмові
клопотання позивача ОСОБА_2 щодо
витребування судом доказів стосовно
вартості жилих будинків або
призначення експертизи щодо
визначення вартості жилих будинків.

Зі змісту договору міни від 09.04.2009 року
(пункти 2, 3, 4) видно:

- згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно
комунального підприємства з технічної
інвентаризації Бердянської міської
ради вартість житлового будинку (в м.
Бердянськ) становить 44237 грн.;

- згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно
комунального підприємства «Бердянське
районне бюро технічної
інвентаризації» вартість житлового
будинку (в с. Успенівка) становить 88362
грн. (а. с. 4).

Таким чином, висновок суду першої
інстанції про те, що вартість майна,
яке отримала позивачка внаслідок
обміну, значно перевищувала вартість
майна, яке відповідно отримав
відповідач, що син позивачки
дорослий, тривалий час хворіє, має
інвалідність і періодично проходить
курс лікування, а тому такі обставини
не можливо розцінити як тяжкі, а умови
угоди вкрай невигідними, відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Із апеляційної скарги вбачається, що
інші доводи не мають належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог матеріального і процесуального
права, а тому не дають підстав для
висновку щодо незаконності чи
неправильності оскаржуваного
судового рішення.

За таких обставин судова колегія
вважає, що підстав для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 13 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: