Єдиний унікальний номер 257/3678/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3293/2014
Апеляційний суд Донецької області в
Головуючої судді Краснощокової Н.С.
Суддів Могутової Н.Г.
При секретарі Папченко М.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Донецька від 25 лютого
2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
ОСОБА_2 звернувся до апеляційного
суду із апеляційною скаргою на рішення
Київського районного суду м. Донецька
від 25 лютого 2014 року, яким визнано
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1396, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, а
також договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1397, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, як
укладені під впливом психічного тиску.
ОСОБА_2 просить скасувати вказане
рішення суду, оскільки рішення
ухвалено з порушенням норм
процесуального та матеріального права,
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні її
позовних вимог, посилаючись на те, що
при ухваленні рішення суд не
визначився з характером правовідносин,
що виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а а
саме: ще з весни 2012 року ОСОБА_3 прийняли
рішення про продаж нерухомості і
почали здійснювати реальні дії,
спрямовані на досягнення цієї мети
(проводили технічну інвентаризацію,
оцінку нерухомості, розмістили об»яву
про продаж, збирали інші документи).
ОСОБА_5 зайняв грошові кошти ОСОБА_4,
проте останній борг у визначену дату не
віддав. Як неодноразово пояснював
ОСОБА_5 протягом тривалого часу він
вимагав від ОСОБА_4 саме повернути
грошові кошти, заява до правоохоронних
органів була подана саме з цього
приводу. Таким чином, майнові претензії
ОСОБА_5 стосувались не того, що їх
примусили продати нерухомість, яку
вони не збирались продавати, а того, що
ОСОБА_4 не повертав надані йому грошові
кошти. У зв»язку з цим правовідносини
між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з приводу
наявності між ними невирішених
грошових зобов»язань не можуть жодним
чином вплинути на законність
оспорюваних договорів купівлі-продажу.
Крім того, суд порушив приписи ч.2 ст. 31
ЦПК України, що виразилось в тому, що
суд зобов»язав ОСОБА_3 уточнити позовні
вимоги та визначити конкретні підстави
заявлених вимог. Позивач в свою чергу
замість уточнення своїх вимог змінила
підстави позову та просила визнати
недійсними правочини вже на підставі
ст. 231 ЦК України. Таким чином, позивач
просила визнати угоду недійсною з
інших підстав, ніж визначені в позовній
заяві, тому в прийнятті та розгляді
таких вимог суд повинен був відмовити.

Відповідач в судовому засіданні
не приймав участі, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Представник відповідача в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримав.

Позивач та її представник в
судовому засіданні заперечували проти
задоволення апеляційної скарги,
просили рішення суду залишити без змін.

Суд першої інстанції,
задовольняючи позовні вимоги, виходив
з наступного.

21 березня 2013 року ОСОБА_3
звернулась з позовом до суду до ОСОБА_2,
де просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, від
07.11.2012 року за реєстровим № 1396,
укладеного між ОСОБА_3 та покупцем
ОСОБА_2; визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від
07.11.2012 року за реєстровим №1397,
укладеного між ОСОБА_3 та покупцем
ОСОБА_2

Згідно договору купівлі-продажу,
укладеного 07 листопада 2012 року ОСОБА_3
передала у власність ОСОБА_2 житловий
будинок з надвірними побудовами,
розташований за адерсою: АДРЕСА_1.
Згідно звіту про оцінку майна вартість
вказаного житлового будинку становить
224 282 грн. 52 коп.

Відповідно до договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладеного 07 листопада 2012 року, ОСОБА_3
продала ОСОБА_2 земельну ділянку,
кадастровий номер :00:006:0565, площею
0,0596 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Еспертна оцінка відчужуваної
земельної ділянки становить 130 982 грн. 92
коп.

Згідно розписки ОСОБА_3 отримала
гроші за проданий будинок АДРЕСА_1 у
розмірі 300 000 грн.

Згідно повідомлення Калінінського РВ
ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області №11/14-7733
від 11.06.2013 року ОСОБА_5 з заявою про
прийняття заходів щодо ОСОБА_4 до
Калінінського РВ ДМУ ГУМВСУ в
Донецькій області не звертався.
Відповіднодо відомостей, що містяться
в інформаційно-аналітичій системі
«Армор», 21.01.2013 року ОСОБА_5 звертався з
заявою щодо прийняття заходів щодо
ОСОБА_4 до Ворошилдовського РВ ДМУ
ГУМВСУ в Донецькій області, ЄРДР
№0000319 від 21.01.2013 року, правова
кваліфікація - ч.1 ст. 190 КК України.

Згідно повідомлення №11/817728 від 26.09.2013
року Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВСУ в
Донецькій області, по заяві ОСОБА_5
відносно ОСОБА_4 порушено кримінальне
провадження №0000319 від 21.01.2013 року
за ст. 190 ч.3 КК України. Провадження
закрито 11.07.2013 року за ст. 284 п.2 КПК
України.

Постановою слідчого Ворошиловського
РВ ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області від 11
липня 2013 року кримінальне провадження,
внесене до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000319 від 08
грудня 2012 року, за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст. 191 КК України
відносно посадових осіб ВАТ КБ «Надра»
закрито у зв»язку з відсутністю в їх
діях кримінального правопорушення.

Постановою прокурора прокуратури
Ворошиловського району м. Донецька від
16 жовтня 2013 року постанова слідчого СВ
Ворошиловського РВ ДМУ ГУМВСУ в
Донецькій області від 11.07.2013 року про
закриття кримінального провадження за
заявою ОСОБА_5 скасована. Кримінальне
провадження № 0000319 від 21.01.2013 року
направлено начальнику Ворошиловського
РВ ДМУ ГУМУВСУ в Донецькій області для
організації подальшого досудового
слідства.

Ухвалою слідчого судді Калінінського
районного суду м. Донецька від 29
листопада 2013 року скаргу Ущеки В.В. на
постанову слідчого СВ Калінінського РВ
ДМУ ГУМВСУ від 12.09.2013 року про закриття
кримінального провадження, внесеного
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за №0000210 від 13.01.2013
року задоволена частково. Постанова
слідчого СВ Каліннського РВ ДМУ ГУМВСУ
в Донецькій області від 14.06.2013 року про
закриття вказаного кримінального
провадження скасована. Копія ухвали
направлена слідчому СВ Калінінського
РВ ДМУ ГУМВСУ в Донецькій області для
відновлення кримінального
провадження.

14 лютого 2014 року ОСОБА_3 уточнила
позовні вимоги, просила договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від
07.11.2012 року за реєстровим №1396,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1 від 07.11.2012 року за реєстровим
№1397, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
визнати недійсним з тих підстав, що
договір укладено проти справжньої волі
позивача внаслідок застосування
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 25 лютого 2014 року визнано
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1396, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, а
також договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1397, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, як
укладені під впливом психічного тиску.
При ухваленні рішення суд виходив з
того, що в судовому засіданні
встановлено, що 07 листопада 2012 року між
сторнами укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, а
також договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1. Зазначені угоди
завірив приватний нотаріус ОСОБА_9,
який за два останні роки також звірив
не менше 30 правочинів за участю ОСОБА_4
та ОСОБА_2, а також намагання нотаріуса
ввести суд в оману, тому він є особисто
зацікавленою особою, а тому суд приймає
до уваги доводи позивача та двох
свідків про те, що при укладенні угод
позивач грошей від покупця не
отримувала. Судом також встановлено, що
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та інші особи, у складі
злочинної групи, під загрозами та в
результаті шахрайсььких дій, незаконно
неоднораово заволодівали майном
громадян, про що свідчать матеріали
кримінальних справ та кількість
вчинених правочинів, зареєстрованих
одним приватним нотаріусом ОСОБА_9, а
також поясненнями свідків. На день
винесення рішення ОСОБА_4 та ОСОБА_2
переховуються від слідства та суду. За
таких обставин суд вважав правдивими
показання позивача та її сина про те, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 погрожували їм та
чинили психологічний тиск на позивача
з метою понудити до вчинення
вищезазначених оспорюваних
правочинів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та обговоривши наведені у скарзі
доводи, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Згідно до ст. 231 ЦК України правочин,
вчинений особою проти її справжньої
волі внаслідок застосування до неї
фізичного чи психічного тиску з боку
другої сторони або з боку іншої особи,
визнається судом недійсним. Винна
сторона (інша особа), яка застосувала
фізичний або психічний тиск до другої
сторони, зобов'язана відшкодувати їй
збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Відповідно до п. 21 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009р. № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» при вирішенні
спорів про визнання недійсним пра
вочину, вчиненого особою під впливом
насильства (стаття 231 ЦК), судам
необхідно враховувати, що насильство
має виража тися в незаконних, однак не
обов'язково злочинних діях. Наси
льницькі дії можуть вчинятись як
стороною правочину, так і іншою особою -
як щодо іншої сторони правочину, так і
щодо членів її сім'ї, родичів тощо або
їх майна. Факт насильства не
обов'язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі. Правочин,
вчинений під впливом насильства,
визнається не дійсним внаслідок
відсутності волі самого учасника на
вчинення правочину. Волевиявлення в
цьому разі відображає волю не самого
учасника правочину, а волю будь-якої
іншої особи, яка здійснює вплив на
учасника правочину. Під насильством у
ст. 231 ЦК України розуміється зокрема
психічний тиск на особу з метою
примушування її до вчинення
правочинуякий полягає у залякуванні,
погрозі вбивством, заподіянні тілесних
ушкоджень самій особі або її близьким.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 25 лютого 2014 року визнано
недійсними договір купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1396, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, а
також договір купівлі-продажу
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1 від 07 листопада 2012
року, за реєстровим №1397, укладений між
продавцем ОСОБА_3 та покупцем ОСОБА_2, як
укладені під впливом психічного тиску.

Але з таким висновком суду не можна
погодитись.

Задовольняючи позовні вимоги про
визнання недійсними договорів як
укладених під впливом психічного
тиску, суд першої інстанції зробив
висновки, що не відповідають
обставинам справи, а також не врахував,
що обставини, що мають значення по
справі, не були доведені відповідно до
вимог ст. 309 ЦПК України.

Судом було встановлено, що після
укладання оспорюваних договорів
позивач зверталась до правоохоронних
органів з приводу притягнення до
відповідальності винних осіб за
вчинення шахрайських дій, тобто
заволодіння чужим майном або
придбання права на майно шляхом обману
чи зловживання довірою. Позивач не
наполягала на тому, що відповідач
вимагав передачі належного їй майна
або вчинення будь-яких дій майнового
характеру з погрозою насильництва над
потерпілим чи його близькими родичами.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні позивачем
не було доведено, що оспорювані
договори вчинені позивачем проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку відповідача.
Також позивач не пояснила, в чому саме
полягав психологічний тиск з боку
відповідача.

Висновок суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
та інші особи у складі злочинної групи,
під загрозами та в результаті
шахрайських дій незаконно
неодноразово заволодівали майном
громадян, а тому є підстави вважати
правдивими показання позивача та її
сина про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2
погрожували їм та чинили
психологічний тиск на позивача з метою
понудити до вчинення вищезазначених
оспорюваних правочинів, є передчасним,
ґрунтується на припущеннях.

Сторони в судовому засіданні
пояснили, що обвинувальних вироків
відносно вказаних осіб за вчинення
таких дій не має.

Інших доказів на підтвердження
своїх позовних вимог позивачем не
надано.

За таких обставин рішення суду
першої інстанції необхідно скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 25 лютого 2014 року
скасувати.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову
до ОСОБА_2 про визнання договору
купівлі-продажу нерухомого майна
недійсним.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо о
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: