Справа № 180/4076/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області в складі :
головуючої Тананайської Ю.А.,
при секретарі Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганець
Дніпропетровської області про
визнання бездіяльності протиправною,
стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовом до
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець про
визнання бездіяльності протиправно,
зобов»язання забезпечити
медико-технічними засобами, в якому
зазначив, що він працював у ВАТ «МГЗК», 9
квітня 2008 року з ним стався нещасний
випадк, згідно висновку МСЕК ві
визнаний інвалідом 1 групи та
встановено 100 % втрати працезданості.
Крім того, визначено потребу у
додаткових видах допомоги та придбанні
спеціальних засобів пересування.

Він неодноразово звертався з
відповідними заявами до відповідача
щодо надання визначених висновком МСЕК
спеціальних засобів пересування -
коляски MEYRA. Але йому було відмовлено, в
зв'язку з ненаданням коштів
управлінням Фонду.

Просив суд визнати бездіяльність
неправомірною та зобовязати видати
йому коляску.

1 квітня 2014 року позивач збільшив
позовні вимоги та посилаючись на те, що
неправомірною бездіяльністю
відповідача на якого Законом України
'"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку та професійного захворювання,
які спричинили втрату працездатності"
покладено обов'язок відшкодовувати
потерпілими у зв'язку з втратою ними
працездатності витрати на медичну та
соціальну допомогу, в тому числі на
додаткове харчування, придбання ліків,
спеціальний медичний, постійний
сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК, йому було
завдано моральні страждання. У зв'язку
з чим, вважає, що відповідач
зобов'язаний компенсувати йому
спричинену моральну шкоду, яку він
оцінюю у 25 000 грн.

Ухвалою Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 29 квітня
2014 року провадження в частині позовних
вимог про зобов'язання вчинити певні
дії закрито, в зв'язку із відмовою від
позовних вимог, оскільки 15 квітня 2014
року виділено коляску позивачу.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила задовольнити у повному обсязі,
суду пояснила , що ОСОБА_1 звернувся до
Фонду з приводу видачі коляски в 2011
році. Відмовилися від запропонованої
коляски, оскільки вона не була такою,
яка вказана у висновку МСЕК,
працівники Фонду не є медичними
працівниками та не можуть визначати
модель коляски. Ніяких дій з боку фонду
не було, в зв'язку з чим позивач був
змушений звертатись до управління
фонду в Дніпропетровській області та
Виконавчої дирекції м.Київ. В вязк уіз
незабезпеченням засобом пересудвання
позивач протягом тривалого часу не міг
виходити на вулицю, докладав
додаткових зусиль для організації
свого життя, чим завдано моральну
шкоду.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, в
обґрунтування своїх заперечень
зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку та отримує страхові виплати у
відділенні виконавчої дирекції Фонду у
м. Марганець. Згідно висновку МСЕК
рекомендовано забезпечити ОСОБА_1
коляскою MEYRA. Від запропонованих
спеціалістами відділення фонду
інвалідних колясок інших моделей
інвалід та його дружина відмовились.
Після чого 17 січня 2012 року було
направлено лист начальнику управління
в Дніпропетровській області з
проханням розглянути заяву ОСОБА_1 Йому
не відомо з якої причини бульше до
зазначено питання не зверталися.
15 квітня 2014 року ОСОБА_1
виділено коляску. Вважає, що дії
відповідача були правомірними, тому
просив суд відмовити в задоволені
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи та дослідивши надані
докази, суд встановив наступне:

За правилами статей 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставі
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні і
ці обставини ніким не оспорюються
позивач працював гірником очисного
вибою 5 розряду шахти 3/5 ВАТ
«Марганецький ГЗК», 9 квітня 2008
року, під час виконання своїх трудових
обов'язків, з ним стався нещасний
випадок під час якого його було
травмовано.

Згідно виписки огляду МСЕК від 22.07.2010 р.
ОСОБА_1 встановлено перша група
інвалідності зі 100% ступені втрати
професійної працездатності з 22.07.2010
року безстроково та визначена потреба
у додаткових видах допомоги, в тому
числі забезпечення коляскою MEYRA.

Приписами ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»визначено, що
завданням страхування від нещасного
випадку є: відшкодування шкоди,
пов'язаної з втратою застрахованими
особами заробітної плати або
відповідної її частини під час
виконання трудових обов'язків,
надання їм соціальних послуг у зв'язку
з ушкодженням здоров'я, а також у
разі їх смерті здійснення страхових
виплат непрацездатним членам їх сімей.

Частиною 4 статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»передбачено, що Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків фінансує витрати на медичну
та соціальну допомогу, в тому числі на
додаткове харчування, придбання
ліків, спеціальний медичний,
постійний сторонній догляд, побутове
обслуговування, протезування,
санаторно-курортне лікування,
придбання спеціальних засобів
пересування тощо, якщо потребу в них
визначено висновками МСЕК.

Відповідно до ст..46-1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності»закупівля товарів,
робіт і послуг за кошти соціального
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, здійснюється
відповідно до вимог та процедур,
визначених Законом України "Про
здійснення державних закупівель".

Відповідно до Положення про
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації потерпілих
унаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання (далі Положення),
затвердженого Постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України 25.03.2008
р. № 23, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 19 червня 2008 р. за №
545/15236, потерпілі мають право на
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації відповідно до
Закону України «Про
загальнообовязкове державне соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Вказаним Положенням
визначено механізм безоплатного
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації потерпілих
унаслідок нещасних випадків на
виробництві або професійних
захворювань.

Згідно п.1.4. Положення, потерпілі
забезпечуються технічними та іншими
засобами реабілітації за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України.

У п. 1.5 вказаного положення зазначено,
що необхідність у забезпеченні
потерпілих технічними та іншими
засобами реабілітації визначають
медико-соціальні експертні комісії з
розробленням індивідуальної програми
реабілітації на підставі висновку
лікувально-консультативної комісії
лікувально-профілактичних закладів.

Згідно п.5.1 Положення, підставою для
забезпечення потерпілих засобами
пересування та іншими технічними
засобами реабілітації є відповідне
рішення МСЕК. Потерпілі, яким за
рішенням МСЕК установлено, що вони
мають потребу в засобах пересування та
інших технічних засобах реабілітації
звертаються до робочих органів
виконавчої дирекції Фонду з
відповідною заявою, яка реєструється в
журналі.

Для забезпечення засобами пересування
та іншими технічними засобами
реабілітації потерпілі звертаються до
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду за місцем реєстрації їх
проживання або за місцем фактичного
проживання у випадках, передбачених
абзацом другим пункту 3.1 цього
Положення.

Як встановлено в судовому засіданні,
після висновку МСЕК ОСОБА_1
неодноразово звертався до органів
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування з вимогами забезпечити
засобами пересування, що
підтверджується відповідними заявами.

До пояснень представника відповідача,
що вони вживали заходів щодо виділення
коляски ОСОБА_1 суд відноситься
критично, оскільки представник
відповідача не надав доказів цього, дії
відповідача полягали в направленні
листа в Управління виконавчої дирекції
Фонду в Дніпропетровській області 17
січня 2012 року, після чого протягом двох
років ніяких дій з боку відповідача
щодо віділення коляски позивачу не
було.

Суд вважає необгрутнованими доводи
представника відповідача, що позивач
відмовився отримати іншу коляску,
оскільки коляска MEYRA встановлена
висновком МСЕК, відповідач не
звертався до МСЕК з приводу заміни
зазначеномоделя коляски на іншу
модель.

Враховуючи викладене суд вважає, що
бездільність відповідача, яка
полягала у невидачі спеціального
засобу пересування ОСОБА_1В, протягом
строку з липня 2010 року по квітень 2014
року є протиправною, тому позовні
вимоги в цій части підлягають
задоволенню.

Щодо вимог позивача стягнути з
відповідача на його користь
відшкодування моральної шкоди,
завданої неправомірною бездіяльністю,
що призвело до порушення його права на
повне відшкодування шкоди в розмірі 25000
гри., суд вважає, що вимоги позивача в
цій частині необґрунтовані та не
підлягають задоволенню.

Відповідно із ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає у фізичній болі та
стражданнях, які фізична особа
отримала внаслідок каліцтва чи іншого
ушкодження здоровя, що дає підстави
суду вважати про заподіяння позивачеві
моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовуються особою, яка її завдала,
за наявності її вини.

Згідно розяснень, що містяться в п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди № 4 від 31.03.95 р., з
наступними змінами та доповненнями, та
вимог ст.23 ЦК України спроси про
відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та законодавством, яке
встановлю відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

Враховуючи, що ані ЦК України, іні іншим
законодавством не передбачено
стягнення моральної шкоди в
правовідносинах, що виникли між
сторонами, позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає,
що стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Пунктом 2 частини 3 ст.79 ЦПК України
передбачено, що до витрат, пов'язаних із
розглядом судової справи, належать
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

Частина 1 ст.88 ЦПК України передбачає,
що стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, не може перевищувати 40%
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи , яка надавала
правову допомогу, у судовому засіданні,
під час вчинення окремих процесуальних
дій поза судовим засіданням та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Як убачається з матеріалів справи між
позивачем ОСОБА_1 та адвокатом
ОСОБА_2 укладено договір № про надання
юридичних послуг від 20 грудня 2013 року -
надання консультацій та підготовка
позовної заяви до суду .

Згідно п.1.1 договору сторони домовилися
про оплату правових послуг в розмірі
800 грн. за ознайомлення з матеріалами
справи і досудового вирішення спору та
складання позовної заяви.

Позивач сплатив адвокату 800 гривень, що
підверджується квитанцією до
прибуткового касового ордеру від 27.12.2013
року.

Підтвердженням виконання робіт є звіт
адвоката про виконанні послуги.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України у
випадку якщо позивач не підтримує
своїх вимог унаслідок задоволення їх
відповідачем після пред'явлення
позову, суд за заявою позивача
присуджує стягнення всіх понесених ним
у справі витрат з відповідача.

Ухвалою Марганецького міського суду
від 29.04.2014 року провадження в частині
зобов'язання відповідача вчинити
певні дії закрито, в зв'язку із
забезпеченням позивача спеціальним
засобом перасування 15 квітня 2014 року.

Оскільки, на думку суду надано належні
та допустимі докази на підтвердження
понесених витрат на оплату правової
допомоги, а провадження було закрито
частково в звязку із задовленням
позову після звернення позивача до
суду, то витрати на правову допомогу
підлягають стягненню з відповідача.

Згідно ч.2 ст. 88 ЦПК України, якщо
сторону, на користь якої ухвалено
рішення, звільнено від оплати судових
витрат, з другої сторони стягуються
судові витрати на користь осіб, що їх
понесли, пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Якщо обидві
сторони звільнені від оплати судових
витрат, вони компенсуються за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що обидві сторони у
відповідності до ст.5 Закону України
"Про судовий збір" звільнені від сплати
судового збору, то у відповідності до
ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп. компенсується за рахунок
держави.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 88, 209,212, 214
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати бездіяльність Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганець
Дніпропетровської області
протиправною.

В частині позовних вимог щодо
стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Марганець
Дніпропетровської області на користь
ОСОБА_1 витрати на правову допомогу 800
гривень.

Судовий збір в розмірі 243 гривень 60
коп. компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Ю. А.
Тананайська