Іванівський районний суд Одеської
Іванівський районний суд Одеської
Справа № 499/1260/13-ц
Провадження № 2/499/49/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"27" березня 2014 р.
смт.
Іванівка

Іванівський районний суд Одеської
області у складі головуючого судді
Кравчука О.О., учасника цивільного
процесу секретаря судового засідання
Моторко О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
Розквітнівської сільської ради
Березівського району Одеської області
про встановлення факту постійного
проживання разом із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, встановлення
факту належності житлового будинку
померлому та визнання права власності
на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

30 серпня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовною заявою до ОСОБА_2,
Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
Розквітівської сільської ради
Березівського району Одеської області
в якій просила встановити факт її
постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, встановити факт належності
житлового будинку ОСОБА_4 та визнати за
нею право власності на спадкове майно
яке залишилося після смерті ОСОБА_4 та
складається з земельної ділянки площею
7.04 га, яка розташована на території
Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
житлового будинку АДРЕСА_1 та грошових
вкладень у філії № 5437 Іванівського
відділення Ощадного банку СРСР.

17 лютого 2014 року позивач надала до суду
заяву за якою відмовилась від позовних
вимог до відповідача ОСОБА_5 в зв'язку з
його смертю, яка ухвалою суду від 17
лютого 2014 року була задоволена.

Позивач та її представник позовні
вимоги підтримали, просили
задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
заперечували проти позову, просили
відмовити в задоволені позовних вимог
в повному обсязі.

Представник відповідача
Розквітівської сільської ради не
заперечував проти задоволення
позовної заяви.

Представник відповідача Бузінівської
сільської ради належним чином
повідомлений про дату та час до
судового засідання не з'явився,
направив до суду заяву про розгляд
справи за його відсутності та зазначив,
що вимоги відносно земельної ділянки
не визнає в зв'язку з складенням
заповіту на іншу особу.

Сторонам в ухвалі про відкриття
провадження у справі від 19 вересня 2013
року роз'яснено, що вони зобов'язані
подати до суду усі наявні, належні та
допустимі докази й надано строк для
подання до суду доказів (а.с.45-46).

Суд забезпечивши сторонам сприяння
всебічному, повному з'ясуванню
обставин справи вирішив справу на
підставі наступних доказів наданих
сторонами.

Згідно свідоцтва про смерть мати
позивача ОСОБА_4 ( далі - спадкодавець)
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Після смерті спадкодавця відкрилася
спадщина, яка складається з земельної
ділянки площею 7.04 га розташованої на
території Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
житлового будинку АДРЕСА_1 та грошового
вкладу у філії 5437 Іванівського
відділення Ощадного банку СРСР (а.с 9-18).

Спадкодавець на час відкриття спадщини
була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1,
що підтверджується копією паспорту
(а.с.34).

Позивач починаючи з 03 січня 1990 року і до
дня відкриття спадщини була
зареєстрована в будинку АДРЕСА_2, що
підтверджується копією паспорту (а.с.37).

З копій свідоцтв про народження
вбачається, що спадкоємцями першої
черги є позивач та ОСОБА_5, як діти
спадкодавця (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с. 80 ).

Відповідно до довідки виданої
виконкомом Бузинівської сільської
ради Іванівського району Одеської
області від 20 березня 2013 року № 380
спадкодавець згідно погосподарської
книги з особовим рахунком № 499 була
зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.23).

Спадкодавець 09 лютого 2004 року склала
заповіт, який був зареєстрований у
Спадковому реєстрі під № 41819882,
посвідчений в Бузинівській сільській
раді Іванівського району Одеської
області. Відповідно до заповіту,
чинного на час розгляду справи,
спадкодавець заповідала ОСОБА_2
земельну ділянку площею 7.04 га, яка
розташована на території Бузинівської
сільської ради Іванівського району
Одеської області (далі - земельна
ділянка). Спадкова справа після смерті
спадкодавця нотаріальною конторою не
заводилася та з відповідними заявами
про прийняття спадщини спадкоємці не
зверталися. Фактичні дані складання
заповіту та не заведення спадкової
справи підтверджуються інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру (а.с.95-98).

Сторони не заперечували про наявність
фактичних даних перебування
спадкодавця в період з січня 2005 року по
день смерті за місцем проживання та
реєстрації позивача у будинку АДРЕСА_2
(а.с.20-21). Зазначені фактичні дані
підтверджуються довідками
Розквітівської дільничної лікарні від
12 березня 2013 року № 19 ( а.с. 19),
Розквітівської сільської ради
Березівського району Одеської області
від 20 березня 2013 року № 207 (а.с.20), й
показаннями допитаних в суді свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Листом від 11 січня 2031 року № 10/01-16
завідувач державної нотаріальної
контори роз'яснила позивачу щодо її
права звернення до суду з позовною
заявою про визнання додаткового строку
для прийняття спадщини (а.с.53).
Постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії нотаріус не виносила.

Встановивши зазначені обставини і
визначивши відповідно до них
правовідносини, суд вважає, що позовна
заява не підлягає задоволенню виходячи
з наступного.

Вирішуючи питання про застосування
норм матеріального права, суд виходив з
такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Виходячи з ст.392 ЦК України право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

З вимог ч.1 ст.1221 ЦК України передбачено,
що місцем відкриття спадщини є останнє
місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1, 2 ст.1220 ЦК України
внаслідок смерті особи відкривається
її спадщина. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи.

Частиною 1 ст.1223 ЦК України передбачено,
що право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті.

З ч.1 ст.1235 ЦК України вбачається, що
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

За ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину має подати нотаріусу заяву
про прийняття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України встановлено
обов'язок спадкоємця звернутися за
свідоцтвом про право на спадщину на
нерухоме майно.

Закон України "Про свободу пересування
та вільний вибір місця проживання в
Україні" ( в редакції положень Закону,
що діяли на час спірних правовідносин)
закріпив наступні норми й вжив терміни
в такому значенні ( далі - Закону).

За ст. 3 Закону: місце перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік; місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік; реєстрація - внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації; довідка про
реєстрацію місця проживання або місця
перебування - документ, який видається
органом реєстрації особі за її вимогою
та підтверджує реєстрацію місця
проживання або місця перебування
особи.

З ст. 6 Закону вбачається, що громадянин
України, а також іноземець чи особа без
громадянства, які перебувають в
Україні на законних підставах,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання. Для
реєстрації особа подає письмову заяву.
Заява особи про реєстрацію місця
проживання є єдиною підставою для
реєстрації місця проживання особи.

Відповідно до ст. 8 Закону реєстрація
місця перебування здійснюється за
заявою особи, яка зобов'язана подати її
протягом семи днів після прибуття в
місце перебування. При реєстрації
місця перебування особи інформація про
неї повідомляється до органу
реєстрації за місцем проживання особи.

В пунктах 187, 211, 212 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України (чинної на час
спірних правовідносин), затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі -
Інструкції) встановлено.

Місцем відкриття спадщини визнається
останнє постійне місце проживання
спадкодавця, а якщо воно невідоме, -
місцезнаходження майна або його
основної частини.

Свідоцтво про право на спадщину
видається спадкоємцям, що прийняли
спадщину, тобто тим, які постійно
проживали разом зі спадкодавцем чи
подали заяву нотаріусу про прийняття
спадщини. Доказом постійного
проживання разом зі спадкодавцем
можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, відповідного органу
місцевого самоврядування про те, що
спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом зі
спадкодавцем; копія рішення суду, що
набрало законної сили, про
встановлення факту своєчасного
прийняття спадщини; реєстраційний
запис у паспорті спадкоємця або в
будинковій книзі, який свідчить про те,
що спадкоємець постійно проживав разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, та інші документи, що
підтверджують факт постійного
проживання разом зі спадкодавцем.

Спадкоємці, які пропустили строк для
прийняття спадщини, можуть за згодою
всіх інших спадкоємців, які прийняли
спадщину, подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини за місцем відкриття
спадщини. Такі заяви спадкоємців мають
бути викладені у письмовій формі і
подані нотаріусу до видачі свідоцтва
про право на спадщину. Справжність
підписів спадкоємців на заяві має бути
засвідчена у відповідності до правил,
викладених у пункті 207 цієї Інструкції.

Спадкоємець, якому за рішенням суду
встановлено додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини,
повинен у межах установленого судом
строку прийняти спадщину шляхом
подання нотаріусу за місцем відкриття
спадщини відповідної заяви.

Нотаріус при видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом перевіряє
факт смерті спадкодавця, час і місце
відкриття спадщини, наявність підстав
для закликання до спадкоємства за
законом осіб, які подали заяву про
видачу свідоцтва, склад спадкового
майна, на яке видається свідоцтво про
право на спадщину. На підтвердження цих
обставин від спадкоємців обов'язково
вимагаються відповідні документи.

Так, факт смерті і час відкриття
спадщини підтверджуються свідоцтвом
органу реєстрації актів цивільного
стану про смерть спадкодавця.

Місце відкриття спадщини
підтверджується: свідоцтвом органу
реєстрації актів цивільного стану про
смерть спадкодавця, якщо останнє
постійне місце проживання і місце його
смерті збігаються; довідкою
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу про його постійне місце
проживання; записом у будинковій книзі
про постійне проживання спадкодавця, а
якщо місце проживання померлого
невідоме - документом (витягом з
Реєстру прав власності та ін.) про
місцезнаходження нерухомого
спадкового майна або його частини. Якщо
об'єктів нерухомого майна декілька й їх
місцезнаходження різне, місцем
відкриття спадщини є місцезнаходження
одного із об'єктів цього майна за
вибором спадкоємців. За відсутності
нерухомого майна місцем відкриття
спадщини є місцезнаходження основної
частини рухомого майна, що може бути
підтверджено відповідним свідоцтвом
про державну реєстрацію транспортного
засобу, витягом з реєстру прав
власності на цінні папери тощо.

Відповідно до ч.1 п.3 ст. 34 Закону України
«Про нотаріат» нотаріуси наділенні
повноваженнями щодо вчинення
нотаріальні дії по видачі свідоцтва
про право на спадщину.

З ст.67 Закону України «Про нотаріат»
вбачається, що свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, встановленому цивільним
законодавством. Спадкоємці, які
пропустили строк для прийняття
спадщини, можуть бути за згодою всіх
інших спадкоємців, які прийняли
спадщину, включені до свідоцтва про
право на спадщину як такі, що прийняли
спадщину. Така згода спадкоємців
повинна бути викладена у письмовій
формі і подана нотаріусу до видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Зі змісту ст.42 Закону України «Про
нотаріат», п.1, 2 глави 2 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22 лютого 2012 року №
296/5 (далі - Порядку) вбачається, що
нотаріальні дії вчиняються в день
подачі всіх необхідних документів.
Вчинення нотаріальної дії може бути
відкладено в разі необхідності
витребування додаткових відомостей
або документів від фізичних та
юридичних осіб або надсилання
документів на експертизу, а також якщо
відповідно до закону нотаріус повинен
впевнитись у відсутності у
заінтересованих осіб заперечень проти
вчинення цієї дії. Строк, на який
відкладається вчинення нотаріальної
дії в цих випадках, не може
перевищувати одного місяця.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про
нотаріат», п.1, 3 глави 13 Порядку на
вимогу особи, якій відмовлено у
вчиненні нотаріальної дії, нотаріус
або посадова особа, яка вчиняє
нотаріальні дії, зобов'язані викласти
причини відмови в письмовій формі і
роз'яснити порядок її оскарження. Про
відмову у вчиненні нотаріальної дії
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить відповідну постанову.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат»,
п.1, глави 14 Порядку передбачають, що
нотаріальна дія або відмова у її
вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду.

Застосовуючи зазначенні в рішенні
нормативно-правові акти, беручи до
уваги пояснення сторін, показання
свідків, письмові докази, відмовляючи у
позові за кожною вимогою суд виходить з
таких мотивів.

Спадкодавець, в установленому статтями
6, 8 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" порядку, після
прибуття до місця проживання позивача
місце свого постійного проживання за
реєстрацію в будинку АДРЕСА_1 не
змінювала. Відповідних заяв не
подавала. Документи надані позивачем
не можуть підтверджувати факт
постійного проживання спадкодавця у
позивача.

Позивач на час смерті спадкодавця не
була зареєстрована за місцем її
постійного проживання та реєстрації.

Тобто, останнім постійним місцем
проживання спадкодавця є с. Бузинове
Іванівського району Одеської області.

Виходячи з системного аналізу ч. 1 ст. 29,
ч.1 ст.1221, ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ст. 3
Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" суд констатує, що
місце проживання необхідно відрізняти
від місця перебування фізичної особи,
тобто того місця, де вона не проживає, а
тимчасово знаходиться, а саме по собі
знаходження особи за певною адресою
без реєстрації за цією адресою свого
місця проживання чи місця перебування
не може вважатись її місцем проживання.

За таких обставин останнім постійним
місцем проживання спадкодавця і місцем
відкриття спадщини слід вважати
будинок АДРЕСА_1, а будинок АДРЕСА_2
тимчасовим місцем проживання
(перебування) без реєстрації.

При цьому судом зазначається, що вимога
про встановлення факту постійного
проживання разом із спадкодавцем на
час відкриття спадщини підлягала б
задоволенню судом, якщо у паспорті
спадкоємця була відсутня відмітка про
місце реєстрацію особи.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією, яку висловив Пленум
Верховного Суду України в абзаці 3 п. 3
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» в якому пленум роз'яснив,
що місцем відкриття спадщини є останнє
місце проживання спадкодавця, яке
визначається за правилами статті 29,
частини другої статті 1221 ЦК. Якщо
спадкодавець мав кілька місць
проживання, місцем відкриття спадщини
вважається останнє місце реєстрації
спадкодавця.

Позивачем не надано доказів наявності
правовстановлюючих документів на
будинок АДРЕСА_1 або їх втрати, й не
можливості їх відновлення чи отримання
в передбаченому законом порядку.

Тому, суд констатує, що факт володіння
особою жилим будинком на праві
власності може встановлюватись судом,
якщо наявний правовстановлюючий
документ на цей будинок втрачений і у
заявника не має можливості підтвердити
наявність права власності не в
судовому порядку.

Позивач в установленому порядку
спадщину, яка відкрилася після смерті
спадкодавця не прийняла. З письмовою
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину у встановлені цивільним
законодавством строки до нотаріуса не
подавала. До суду з позовною заявою про
визнання додаткового строку для
прийняття спадщини не зверталась. Факт
наявності чинного заповіту, за яким
спадкодавець заповідала відповідачу
ОСОБА_2 земельну ділянку унеможливлює
визнання права власності на неї за
позивачем.

При цьому суд констатує, що визнання
права власності на спадкове майно в
судовому порядку є винятковим способом
захисту, що має застосовуватися, якщо
існують перешкоди для оформлення
спадкових справ у нотаріальному
порядку.

Також суд зауважує, що факт відмови
позивачу в задоволенні нотаріальної
дії може підтверджуватись тільки
наявністю винесеної нотаріусом
відповідної постанови, умовою для
переходу в порядку спадкування права
власності на об'єкти нерухомості, в
тому числі на будинок, земельну
ділянку, вклади є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Позивачем не було надано достатніх
доказів, що за життя її мати набула
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку. За таких обставин
позивач також не набуває права
власності у порядку спадкування. До
позивача можуть перейти лише визначені
майнові права, які належали
спадкодавцю на час відкриття спадщини.
Для набуття права власності у
встановленому законодавством порядку
позивач повинен здійснити дії, які
необхідні для набуття права власності
на визначене нерухоме майно.

Перевіряючи фактичні та правові
підстави можливості визнання права
власності на будинок, земельну ділянку
оцінюючи у сукупності з іншими
доказами, суд констатує, що позивачем
надано певні документи, які могли бути
підставою для визнання за нею права
власності на будинок у порядку
спадкування, такі, як довідка щодо
відомостей із погосподарської книги,
технічний паспорт на будинок. Разом з
тим позивачем не було надано до суду
документів щодо висновку спеціалістів
про технічний стан будинку дотримання
санітарних, протипожежних вимог в
будинку, можливості використання
будинку за умови його незадовільного
стану, рішення про надання земельної
ділянки у безстрокове користування для
будівництва будинку, довідки
виконавчого комітету місцевої ради про
право власності на будинок або
документу про відмову виконкому
місцевої ради в оформленні права
власності, постанови нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Отже, позивач повинна була
реалізовувати своє право, за наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину, шляхом подання відповідної
заяви до нотаріуса. Позивач після
смерті матері до нотаріальної контори
з відповідною заявою не зверталася,
хоча для цього мала підстави, а у
випадку винесення нотаріусом будь-яких
рішень щодо відкладення або відмови у
вчиненні нотаріальної дії шляхом
винесення відповідної постанови мала б
право звернутися до суду щодо
оскарження дій нотаріуса за правилами
позовного провадження.

Зазначені висновки узгоджуються з
правовою позицією, яку висловив Пленум
Верховного Суду України в пунктах 23, 24
постанови Пленуму Верховного суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» де пленум роз'яснив, що
свідоцтво про право на спадщину
видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Особа, яка не прийняла спадщину в
установлений законом строк, може
звернутися до суду з позовною заявою
про визначення додаткового строку для
прийняття спадщини відповідно до
частини третьої статті 1272 ЦК.

При розгляді цих справ слід перевіряти
наявність або відсутність спадкової
справи стосовно спадкодавця у
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини, наявність у
матеріалах справи обґрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину.

Визначаючи спадкоємцеві додатковий
строк для подання заяви про прийняття
спадщини, суд не повинен вирішувати
питання про визнання за ним права на
спадщину. Спадкоємець після визначення
йому додаткового строку для прийняття
спадщини має право прийняти спадщину в
порядку, установленому статтею 1269 ЦК,
звернувшись в нотаріальну контору,
після чого вважається таким, що прийняв
спадщину.

За таких обставин суд вважає, що право
позивача не було порушеним, так як
позивач має інші механізми реалізації
своїх прав за умови звернення до
нотаріуса та виконкому місцевої ради
для оформленні права власності в
порядку спадкування, а у разі відмови
має право на звернення до суду.

Вирішуючи справу керуючись
процесуальними нормами суд зазначає,
що за ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, в межах позовних вимог та на
підставі поданих ними доказів.

З ч.1 ст.58 ЦПК України вбачається, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України,
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, виходячи з наведених
матеріальних та процесуальних норм,
аналізуючи зібрані у справі докази,
кожен окремо та всі в сукупності суд не
знайшов підстав для задоволення
позову.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Бузинівської сільської ради
Іванівського району Одеської області,
Розквітнівської сільської ради
Березівського району Одеської області
про встановлення факту постійного
проживання разом із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, встановлення
факту належності житлового будинку
померлому та визнання права власності
на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через Іванівський районний суд
Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду апеляційної
скарги.

СуддяО. О. Кравчук