Справа № 466/4616/13
Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/1599/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря:
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2 її представника -
ОСОБА_3,

ОСОБА_4, її
представника - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
та її представника - ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львов від 20 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
повернення боргу,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львов від 20 грудня 2013 року
вищезазначений позов задоволено
частково.

Суд стягнув з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
борг у сумі 4000 дол. США, що еквівалентно
31972,00 грн., 40820,65 грн. відсотків за
користування коштами, а всього 72 792 грн.
65 коп.

Суд стягнув з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2
868,01 грн. 01 коп. судового збору,
сплаченого нею при подачі позову до
суду та 1000 грн. сплачених за правову
допомогу.

У задоволені решти вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4 та її
представник - ОСОБА_5

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт ОСОБА_4 стверджує, що вона
грошей у позивачки не позичала та їх не
отримувала, а фактично гроші у
позивачки позичала ОСОБА_6 і вона
повинна їх повернути разом із
процентами.

Апелянт зазначає, що суд безпідставно
не зупинив провадження у справі до
вирішення Сихівським РВ ЛМУ ГМВСУ у
Львівській області заяви з приводу
вчинення шахрайських дій ОСОБА_6
відносно ОСОБА_2

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволення
позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що
18.08.2009року ОСОБА_2 передала
відповідачці ОСОБА_4 4000,00 дол. США, які
остання зобов'язувалася повернути
18.08.2012 року, а також сплачувати 3% за
місяць користування коштами.

Означене вище стверджується розпискою
ОСОБА_4 від 18.08.2009 року (а.с. 30).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Суд першої інстанції, задовольняючи
частково позов, правильно встановив та
виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 не
виконала свого зобов'язання за
договором позики, своєчасно не
повернувши суми боргу позивачці
відповідно до розписки, яка становить
4000,00 дол. США (а.с. 30), а тому обґрунтовано
дійшов висновку, що зазначену
заборгованість та відсотки за
користування коштами необхідно
стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачки.

Із правової позиції, висловленої у
Постанові Верховного Суду України від
18.09.2013 року у справі № 6-63цс13,
вбачається, що письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Договір позики укладається в письмовій
формі, якщо його сума не менш, як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми (ч.1 ст. 1047 ЦК
України).

Отже, договір позики має ознаки
реального правочину, виконання якого
відбувається в момент його укладення, і
сам договір є свідченням цього
виконання.

Таким чином, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Доводи апеляційної скарги стосовно
непередання позивачкою відповідачці
визначеної розпискою суми грошових
коштів не спростовують висновків суду
першої інстанції, оскільки договір
позики відповідачка не оспорювала і
такий договір позики не визнаний
недійсним в установленому законом
порядку.

Ураховуючи наведене вище, колегія
суддів доходить висновку, що судом
правильно встановлено фактичні
обставини справи, зібраним доказам
дана оцінка, правильно застосований
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду справи, передбачена
ЦПК України, тому оскаржене рішення
відповідає вимогам закону й підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та її
представника - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львов від 20 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.