РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року
Справа № 561/248/14-ц

Зарічненський районний суд
Рівненської області в складі

головуючого судді Зейкан Н.
М.

при секретарі Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач публічне акціонерне
товариство «Ідея Банк» звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за кредитним договором в
загальному розмірі 42254,14 грн., в
тому числі: 5850,00 грн. - прострочений борг
по сплаті кредиту; 8990,75 грн. -
прострочені проценти; 80,14 грн. -
строкові проценти; 27273,25 грн. - пеня за
несвоєчасне погашення платежів; 60,00
грн. - віндикаційні витрати.

Свої вимоги позивач мотивував
невиконанням ОСОБА_1 зобов'язань по
сплаті банківської позики, відсотків
за користування позикою та інших
платежів, взятих відповідачем на себе
за кредитним договором № Ю90.120.71704,
укладеним між ПАТ «Плюс Банк»
правонаступником якого є позивач.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився. В заяві,
адресованій суду, просив суд
розглядати цивільну справу без його
участі.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_2 у поданих суду письмових
запереченнях проти позову, а також в
поясненнях частково визнав позов,
заявив про застосування строку
позовної давності щодо вимоги позивача
про стягнення перших двох із
вісімнадцяти щомісячних платежів в
розмірі 325,00 грн. простроченого боргу за
графіком щомісячних платежів, які
разом становлять 650 грн., а також щодо
всього розміру пені, нарахованої за
несплату основної суми кредиту та
процентів. При цьому, представник
відповідача зазначив про
неправильність обчислення процентів
за користування кредитом та навів
розрахунок про те, що обґрунтованим
розміром процентів за час користування
відповідачем кредитом є 3378,58 грн., а не
8990,75 грн., як це просить стягнути
позивач. Представник відповідача
вказував, що позовні вимоги в частині
стягнення віндикаційних витрат в
розмірі 60,00 грн. та строкових процентів
в розмірі 80,14 грн. є необґрунтованими.

Заслухавши представника відповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведений позивачем
розрахунок стягнення, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення, з наступних
підстав.

Як вбачається з кредитного договору №
Ю90.120.71704 від 14.12.2010 р. між ПАТ
«Плюс Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Ідея Банк» і відповідачем було
укладено кредитний договір. Відповідно
до п.1 договору банк зобов'язався надати
відповідачу кредит на поточні потреби
в сумі 5850,00 грн., включаючи витрати на
страховий платіж, а відповідач
зобов'язався повернути його разом з
процентними платежами і комісіями
згідно з умовами цього договору та
додатку № 1 від 14.12.2010 р. до даного
договору (а.с.11-18).

Згідно пунктів 1.2., 1.4. вищезазначеного
кредитного договору банк надає кредит
строком на 18 місяців, за користування
яким позичальник сплачує проценти в
розмірі 0,001% річних від залишкової суми
кредиту на протязі перших трьох
місяців дії цього договору, та 20% річних
від залишкової суми кредиту - на
протязі решти строку дії цього
договору.

За змістом п.1.5. кредитного договору за
обслуговування кредиту банком
відповідач зобов'язався сплатити плату
за кредитне обслуговування в розмірі
0,00 % річних на протязі перших трьох
місяців дії договору та 2,99 % щомісячно
від початкової суми кредиту - на
протязі решти строку дії кредитного
договору.

Відповідно до змісту п.2.1.кКредитного
договору та графіку щомісячних
внесків за цим договором (додаток № 1),
відповідач зобов'язаний був повернути
кредит з процентами та платою за
кредитне обслуговування в 18 щомісячних
внесках до 14 числа кожного місяця,
перший з яких за графіком платежів мав
бути сплачений відповідачем до 14.01.2011
р., а останній вісімнадцятий платіж - до
14.06.2012 р.

Із ордеру-розпорядження № 1 про видачу
кредиту (а.с.12) вбачається, що
відповідачу було перераховано
кредитні кошти в розмірі 5351 грн. 75 коп.

Судом встановлено, що фактично
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором не виконав,
оскільки ним не здійснено жодного
платежу по поверненню кредиту,
процентів та інших, погодженим
договором, платежів.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ч.1 ст.257 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

За змістом норм ст.ст. 261, 530, 631 ЦК
України суд приходить до висновку про
те, що у разі порушення боржником
строків сплати чергових платежів,
передбачених договором, відповідно до
ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом
всього часу - до закінчення строку
виконання останнього зобов'язання (у
даному випадку за кредитним договором,
який укладений між позивачем і
відповідачем - до 14.06.2012р.) вправі
заявити вимоги про дострокове
повернення тієї частини позики, що
підлягає сплаті разом з нарахованими
процентами, а також стягнути
несплачені до моменту звернення
кредитора до суду з позовом, щомісячні
платежі (з процентами) в межах позовної
давності щодо кожного із цих платежів.
В останньому випадку, перебіг позовної
давності буде починатись в залежності
від закінчення строку сплати кожного
із щомісячних платежів.

Відтак у разі неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором позовна давність за вимогами
кредитора про повернення кредитних
коштів і процентів за користування
кредитом, повернення яких відповідно
до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення кожного
чергового платежу.

Аналогічні правові висновки були
зроблені Верховним Судом України у
постановах від 06.11.2013р. та 19.03.2014р. при
розгляді справ №6-116цс13 та №6-20цс14
відповідно, які обов'язкові для
застосування судом.

Із досліджених судом долучених
позивачем до позовної заяви копій
матеріалів вбачається що позивач
реалізував своє право на позов і
фактично звернувся з ним до суду лише
20.02.2014 р., тобто в день здачі позовної
заяви в поштове відділення.

Оскільки відповідач не сплатив за
графіком перший та другий щомісячний
платіж до 14.01.2011 р. та до 14.02.2011 р. по 325,00
грн. кожний, то початок перебігу
позовної давності по стягненню цих
двох конкретних платежів виник на
наступний день після прострочення
платежу, а саме 15.01.2011 р. та 15.02.2011 р.
відповідно.

Трирічний строк позовної давності,
встановлений ч.1 ст.257 ЦК України, до
вимог про стягненню цих двох із
вісімнадцяти платежів сплив 15.01.2014 р. та
15.02.2014 р. відповідно.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частини 3, 4 статті 267 ЦК України).

Представник відповідача у поданих суду
письмових запереченнях проти позову, а
також безпосередньо в суді зробив
заяву про застосування позовної
давності.

Беручи до уваги ці обставини, заяву
представника відповідача, а також те,
що вимоги позивача в цій частині є
обґрунтованими, суд погоджується в цій
частині з доводами представника
відповідача про наявність підстав для
відмови у стягненні перших двох із
вісімнадцяти платежів простроченої
основної суми боргу (тіла кредиту) по
325,00 грн., а всього 650,00 грн. за пропуском
позовної давності.

Вимоги позивача про стягнення решти
суми позики в розмірі 5200,00 грн.
(5850,00 - 650,00=5200,00) є обґрунтованими,
заявлені в межах строку позовної
давності, а тому підлягають до
задоволення.

Позивач також нарахував відповідачу та
просить суд стягнути з останнього
8990,75 грн. процентів за користування
кредитом.

В той же час, позовна заява та
довідка-розрахунок заборгованості
ОСОБА_1 за кредитним договором Ю90.120.71704
від 14.12.2010 р. (а.с.3) містить лише сам по
собі вказаний позивачем загальний
розмір процентів, жодного ж їх
розрахунку в матеріалах справи не
міститься.

За умовами п.1.4. укладеного між
сторонами кредитного договору
відповідач зобов'язаний був сплачувати
позивачу проценти у розмірі 20%
починаючи із 15.03.2011 р.

Згідно доводів позовної заяви, позивач
просить суд стягнути заборгованість
відповідача за цим договором, у тому
числі, по сплаті процентів, за період
станом на 08.01.2014 р.

В пункті 1.4. кредитного договору
значиться, що позичальник сплачує
проценти за користування кредитом від
залишкової суми кредиту.

Оскільки, відповідач не повернув
позивачу жодної частини кредиту, то
нарахування процентів за договором
здійснюється у розмірі 20 % річних на всю
суму отриманого відповідачем кредиту
(на 5850,00 грн.) за період користування
відповідачем цією банківською позикою
із 15.03.2011 р. по 08.01.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем здійснено нарахування
процентів та заявлено вимогу про їх
стягнення за період із 15.03.2011 р. по 08.01.2014
р., тобто за 2 роки 10 місяців і 24
дні користування відповідачем
банківською позикою, що становить 1054
дні (2х365 + 10х30 + 24 = 1054).

Розмір процентів за користування
відповідачем наданим йому кредитом у
розмірі 5850,00 грн. за період із 15.03.2011 р.
по 08.01.2014 р. становить 3378,58 грн.
(5850,00х0,20:365х1054= 3378,58).

Таким чином, вимоги позивача про
стягнення процентів за користування
кредитом підлягають до часткового
задоволення, а саме в розмірі 3378,58 грн.

Тому, у задоволенні решти суми
заявлених до стягнення процентів у
розмірі 5612,17грн. (8990,75 грн. - 3378,58 грн. =
5612,17) слід відмовити за
необґрунтованістю позову в цій
частині.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до переконання про
необґрунтованість позовних вимог і в
частині вимог про стягнення 80,14 грн.
строкових процентів та 60,00 грн.
віндикаційних витрат, оскільки вони
жодним чином не обґрунтовані в
позовній заяві, не підтверджені
документально, в кредитному договір не
передбачені, а тому суд рахує, що
відповідач не має зобов'язання по їх
сплаті.

Згідно умов кредитного договору, а
також із наданого позивачем графіку
щомісячних платежів до нього, графа
«Розмір щомісячної плати за кредитне
обслуговування», відповідач
зобов'язався щомісячно починаючи із
четвертого платежу сплачувати банку
174,92 грн. плати за кредитне
обслуговування.

В той же час, із чіткого змісту позовної
заяви та аналогічної
довідки-розрахунку заборгованості
ОСОБА_1 встановлено, що позивач в
поданому суду позову не просить
стягнути плату за обслуговування
кредиту, жодну з частин якої відповідач
фактично банку не сплатив, оскільки у
графах «Нарахована плата за
обслуговування кредиту» значиться «
0,00».

Позивач є особою яка самостійно
визначає предмет позову, а також його
підставу, якою він обґрунтовує свої
вимоги.

З цих підстав суд дійшов до переконання
про те, що позивач вимог про стягнення
плати за обслуговування кредиту не
заявляв.

В той же час, позивач просить суд
стягнути із відповідача 27 273,25 грн. -
пені за несвоєчасне погашення
платежів, яка нарахована позивачем за
невиконання зобов'язань по поверненню
банку 5850,00 грн. суми позики та
нарахованих процентів, хоча розрахунок
пені на надав.

Суд не погоджується із обґрунтуванням
позивача про стягнення пені в розмірі
27273,25грн. при одержаному кредиті 5850,00
грн. з наступних підстав.

Згідно п.2.4. кредитного договору банк
має право стягнути з позичальника пеню,
що нараховується за кожен день
прострочки на прострочену суму
(кредиту, процентів, плати за
обслуговування кредиту) в розмірі: 0,15 % -
в період прострочення оплати від 1 до
60 днів та 0,65% - в період
прострочення оплати з 61 дня та по день
повного погашення боргу за цим
договором.

Згідно ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Враховуючи, що позивачем пропущено
строк позовної давності до основної
вимоги в частині стягнення перших двох
платежів, про застосування якої
відносно основного боргу і пені
заявлено представником відповідача, то
позовні вимоги в частині стягнення
пені, нарахованої за несплату цих двох
платежів, не підлягають задоволенню у
зв'язку із спливом строку звернення до
суду про їх стягнення.

Тому, пеня нараховується на
шістнадцять окремих вищезазначених
щомісячних платежів із збільшенням
кожного на щомісячну суму процентів за
користування повною сумою кредиту.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Саме така правова позиція була
висловлена Верховним Судом України у
постанові від 06.11.2013р. при розгляді
справ № 6-116 цс 13, яка обов'язкова для
застосування судом.

Отже, спеціальна позовна давність
стосовно неустойки фактично означає
можливість стягнення неустойки
(штрафу, пені) за один рік за умови, якщо
не сплив строк позовної давності щодо
основної вимоги.

Представник відповідача у своїх
письмових запереченнях, зробив заяву
про застосування позовної давності
щодо вимог про стягнення всього
розміру пені.

Однак із вищенаведеного аналізу умов
укладеного між сторонами кредитного
договору та виходячи із норм ч. 2 ст. 258
ЦК України і правової позиції
Верховного Суду України суд вважає, що
є підстави для стягнення із
відповідача пені нарахованої за
останні дванадцять місяців перед
зверненням позивача до суду, вірним
розрахунком якої суд вважає зазначений
в пункті 2.4. кредитного договору розмір
0,65 %, оскільки ці дванадцять місяців
перебувають поза 60-денним періодом,
коли пеня нараховувала в розмірі 0,15 %.

Прострочений розмір основного боргу і
процентів, на яку нараховується пеня за
останні 365 днів, що передували дню
звернення позивача із позовом,
утворюється із суми шістнадцяти
щомісячних платежів основного боргу,
до яких не сплив трьохрічний строк
позовної давності (5200,00) із усією сумою
процентів в розмірі 3378,58 грн., що разом
становить 8578,58 (5200,00+3378,58=8578,58).

Таким чином, розмір пені за останні 12
місяців перед зверненням позивача до
суду становить 20 352,68грн.
(8578,58х0,65:100х365=20352,68).

Згідно ч.2 ст.616 ЦК України суд має право
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника, якщо
кредитор умисно або з необережності
сприяв збільшенню розміру збитків,
завданих порушенням зобов'язання, або
не вжив заходів щодо їх зменшення.

Як видно із матеріалів справи, кредит
був одержаний відповідачем наприкінці
2010 року і був наданий йому строком
на 18 місяців, мав повертатись у вигляді
18-ти щомісячних платежів, однак
відповідач не повернув позивачу
жодного із вісімнадцяти щомісячних
платежів

За змістом п. 3.4.1. кредитного договору
позивач був уповноважений на
проведення перевірки фінансового і
матеріального стану позивача, а
відповідно до п. 3.4.3. у разі погіршення
фінансового стану відповідача позивач
також був уповноважений поставити
питання про дострокове повернення
кредиту.

Однак, не перевіряючи матеріальний
стан відповідача після несплати ним
щомісячних платежів ще на початку 2011
року, не одержавши від відповідача
жодного платежу за кредитним
договором, позивач продовжував
нараховувати пеню протягом трьох
років, а тому суд вважає, що позивач
своєчасно не вжив заходів щодо
зменшення збитків за укладеним із
відповідачем кредитним договором.

Також, згідно ч.3 ст.551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Судом встановлено, що розмір
нарахованої позивачем та заявленої до
стягнення неустойки значно перевищує
розмір збитків позивача у вигляді
неповернутого кредиту та процентів за
його користування в загальному розмірі
8730,33 грн.

Тому, з цих підстав суд находить
можливим зменшення розміру неустойки.

В той же час, згідно п.6 ч.1 ст.3 ЦК України
загальними засадами цивільного
законодавства є справедливість,
добросовісність та розумність.

Відповідач одержавши від позивача суму
позики не повернув банку жодної її
частини.

Враховуючи наведене, суд не може
повністю погодитись із доводами заяви
представника відповідача про
зменшення розміру неустойки до 50 % суми
основної заборгованості ОСОБА_1, та
вважає за доцільне зменшити
обґрунтований розмір неустойки 20352,68 до
рівня 100 % суми основної заборгованості,
а саме до 8730,33 грн. (5351,75 грн. фактично
перерахованої відповідачу суми
кредиту + 3378,58 грн. несплачених
відповідачем процентів за
договором=8730,33).

Таким чином, суд дійшов висновку про
стягнення із відповідача 5200,00 грн.
простроченої основної суми боргу (тіла
кредиту), 3378,58 грн. прострочених
процентів за користування кредитом, та
8730,33 грн. пені

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Стягнути пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог із ОСОБА_1
на користь ПАТ «Ідея Банк» 173,07 грн.
сплаченого позивачем судового збору, а
решту судових витрат в розмірі 249,47 грн.
залишити за позивачем.

На підставі ст.ст. 254, 257, 258, 261, 266, 267, 530, 631,
1050 Цивільного кодексу України,
керуючись ст.ст. 88, 214-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов публічного акціонерного
товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1
стягнення боргу за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Ідея Банк»
(код19390819, рахунок №1704.980 у ПАТ
"Ідея Банк", МФО 336310) 5200,00 (п'ять тисяч
двісті) гривень простроченого боргу по
сплаті суми кредиту, 3378 (три тисячі
триста сімдесят вісім) гривень 58
копійок прострочених процентів за
користування кредитом та пені в
розмірі 8730 (вісім тисяч сімсот
тридцять) гривень 33 копійки, а всього
17308 (сімнадцять тисяч триста вісім)
гривень 91 копійку.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ідея
Банк» 173,07 гривень судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Рівненської області через
Зарічненський районний суд
Рівненської області.

Головуючий Н.
Зейкан

Повне рішення виготовлено 23.05.2014 року.