Справа № 461/4317/14-ц
Провадження № 4-с/461/52/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014
м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого судді - Романюка В.Ф.,

при секретарі - Куц Н.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
скаргою Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Львівгаз» на постанову ВП
№39578537 від 25.12.2013 року Галицького
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції,-

в с т а н о в и в:

скаржник - ПАТ «Львівгаз» звернувся із
скаргою на дії державного виконавця, в
якій просить визнати дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого
А.М. щодо винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу від 25.12.2013 року
неправомірними; скасувати постанову
державного виконавця Галицького ВДВС
ЛМУЮ Білого А.М. про винесення
постанови про повернення виконавчого
документа стягувачу від 25.12.2013 року;
зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ у Львівській
області Білого А.М. відновити виконавче
провадження згідно судового наказу від
14.05.2013 р.

В обґрунтування поданої скарги,
покликається на те, що 14.05.2013 року
Галицьким районним судом м.Львова
видано судовий наказ у справі щодо
стягнення заборгованості за спожитий
природний газ з ОСОБА_2 на суму 800,21 грн.
Однак, 25.12.2013 року Галицьким ВДВС
винесено постанову про повернення
виконавчого документу стягувачу. Дану
постанову скаржник отримав лише 08.04.2014
року, про що свідчить вхідний штамп
канцелярії на супровідному листі
Галицького ВДВС. З даною постановою не
погоджується, оскільки в матеріалах
виконавчого провадження наявний акт
державного виконавця про перевірку
майнового стану боржника, в якому
зазначено, що при виході за вказаною
адресою перевірити майновий стан
боржника не вдалось, оскільки не було
доступу до житла. Не знаючи майнового
стану боржника, державний виконавець
не вправі виносити постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, оскільки не може робити
висновок про наявність чи відсутність
у боржника майна, на яке може бути
накладено стягнення. Скаржник вважає,
що постанова про повернення
виконавчого листа стягувачу є
незаконною, а тому оскаржувану
постанову слід скасувати.

Представник скаржника у судове
засідання не з'явився, подала заяву про
розгляд скарги у її відсутності та
просила таку задоволити в повному
об'ємі.

Старший державний виконавець
Галицького ВДВС ЛМУЮ Білий А.М. в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про час, дату та
місце розгляду скарги, а тому суд
вважає за можливе розглядати таку за
відсутності останнього.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України
фіксування судового засідання
технічним засобом здійснює секретар
судового засідання або за
розпорядженням головуючого інший
працівник апарату суду. У разі неявки у
судове засідання всіх осіб, які беруть
участь у справі, чи в разі якщо
відповідно до положень цього Кодексу
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, суд
приходить до висновку, що така підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст.383 ЦПК України, учасники
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що
Галицьким районним судом м.Львова від
14.05.2013 р. видано судовий наказ у справі
щодо стягнення заборгованості за
спожитий природний газ з ОСОБА_2 на суму
800,21 грн./а.с.4/. Однак, державним
виконавцем Галицького ВДВС Білим А.М.
було винесено постанову про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
оскільки у боржника відсутнє майно, на
яке може бути звернено стягнення, а
здійсненні державним виконавцем
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» заходи щодо
розшуку такого майна виявились
безрезультатними. /а.с.3/.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
для виконання на всій території
України.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо: у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернуто стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
цього Закону заходи щодо розшуку
такого майна виявилися
безрезультатними.

Як вбачається з оскаржуваної
постанови від 25.12.2013 року, в такій
державний виконавець зазначає п.2 ч.1
ст.47 Закону України «Про виконавче
провадження», вказуючи, що у божника
відсутнє майно, на яке може бути
звернено стягнення, а здійсненні
державним виконавцем відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження» заходи щодо розшуку
такого майна виявились
безрезультатними.

Суд вважає, що таке твердження
державного виконавця помилковим з
огляду на наступне.

Відповідно до ст.52 Закону України «Про
виконавче провадження» звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації. У разі відсутності у
боржника коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається також
на належне боржнику інше майно, за
винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника статочно визначається
державним виконавцем. Стягнення на
майно боржника звертається в розмірі
і обсязі, необхідних для виконання
за виконавчим документом, з
урахуванням стягнення виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Крім того, ч.7 ст.52 згаданого закону,
передбачено, що, у разі якщо сума, що
підлягає стягненню за виконавчим
провадженням, не перевищує десяти
розмірів мінімальної заробітної плати,
звернення стягнення на єдине житло
боржника та земельну ділянку, на якій
розташоване це житло, не здійснюється.
У такому разі державний виконавець
зобов'язаний вжити всіх заходів для
виконання рішення за рахунок іншого
майна боржника.

З наведеного випливає, що державним
виконавцем належних дій, передбачених
цим законом вчинено не було.

Крім цього, ст.47 ЗУ «Про виконавче
провадження» передбачено вичерпний
перелік підстав для повернення
виконавчого документа, однак при
здійсненні державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку майна боржника, виявились
безрезультатними.

Таким чином, наявність в особи
невиконаних зобов'язань, покладених на
неї судовим наказом є підставою для
обмеження її у праві виїзду за межі
України. Однак, державним виконавцем не
було вжито заходів для виконання
покладених обов'язків відповідно до
ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження.
Разом з тим, суд не уповноважений своєю
ухвалою відновляти виконавче
провадження, а тому скаргу слід
задоволити частково та зобов'язати
державного виконавця вчинити дії щодо
відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст.ст.197, 383 ЦПК України,
Конституцією України, Законом України
«Про виконавче провадження», суд,-

ухвалив:

скаргу задоволити частково.

Визнати неправомірними дії державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого
А.М. про повернення виконавчого
документа стягувачу від 25.12.2013 року.

Скасувати постанову державного
виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого
А.М. про повернення виконавчого
документа стягувачу від 25.12.2013 року.

Зобов'язати державного виконавця
Галицького ВДВС ЛМУЮ Білого А.М.
вчинити дії щодо відкриття виконавчого
провадження на підставі судового
наказу №461/5445/13-ц від 14.05.2013 р., виданого
Галицьким районний судом м.Львова.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя
В.Ф. Романюк