Справа №592/1067/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Литовченко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/941/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 44
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 09 квітня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3

про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, -

в с т а н о в
и л а:

У лютому 2014 року позивачі звернулися до
суду з вищезазначеним позовом, свої
вимоги обґрунтовували тим, що квартира
АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної
сумісної власності. З 05 березня 2010 року
по 07 вересня 2011 року співвласник
вказаної квартири ОСОБА_5 перебував у
шлюбі з ОСОБА_9, яка вселилася та
зареєстрована у зазначеній квартирі,
як член сім'ї власника. Будь-яких угод
про порядок користування цією
квартирою між власниками та
відповідачкою при вселенні не було.
ОСОБА_3 у спірній квартирі без поважних
причин не проживає з кінця 2010 року. Вже
більше трьох років відповідачка на
законних підставах проживає разом зі
своїми батьками та малолітньою дитиною
АДРЕСА_2. Зніматися з реєстрації в
квартирі АДРЕСА_1 в добровільному
порядку відповідачка не бажає.
Посилаючись на такі обставини,
позивачі просили на підставі ч. 2 ст. 405
ЦК України визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 09 квітня 2014 року позов
задоволено.

Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 243,60 грн. судового
збору, тобто по 60,90 грн. кожному.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
позивачами обставин, що мають значення
для справи, які суд вважав
встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
позові.

Всі доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що судом першої
інстанції не враховано, що: 1)
відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» від 12 квітня 1985 року №2 у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки; 2) суд першої
інстанції не взяв до уваги той факт, що
відповідачка була змушена виселитись з
спірної квартири та, що позивачі
вчиняли перешкоди в користуванні
позивачкою спірною квартирою; 3) в
зв'язку з скрутним матеріальним
становищем та зайнятістю вихованням
дитини відповідачка не мала змоги
отримати правову допомогу та офіційно
задокументувати факт вчинення
перешкод у користуванні квартирою; 4)
позивачі підтвердили заміну ними
замків у вхідних дверях з метою
створення перешкод для відповідачки у
користуванні спірною квартирою.

У судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4
підтримали доводи апеляційної скарги,
а ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_10
заперечували проти них, вважали
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
позивачам на праві спільної сумісної
власності належить однокімнатна
квартира АДРЕСА_1, загальною площею 24,21
кв.м.

05 березня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб.

У вищевказаній квартирі зареєстровані
власник квартири ОСОБА_5, його дружина -
ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу, та
їхній малолітній син ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_1, як члени сім`ї власника.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 07 вересня 2011 року шлюб
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано та
визначено місце проживання
малолітньої дитини Давида з матір'ю.

Вказаним судовим рішенням встановлено,
що сторони не проживають з травня 2011
року.

На час звернення до суду, ОСОБА_3 до
цього близько трьох років без поважних
причин відсутня у вищевказаній
квартирі позивачів, нею не доведено, що
позивачі створили їй перешкоди у
користуванні даною квартирою. ОСОБА_3
із малолітнім сином проживає у
двокімнатній квартирі АДРЕСА_2, у якій
їй на праві спільної часткової
власності належить 1/4 частка.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено позивачами,
тоді як ОСОБА_3 на порушення положень
ст. 60 ЦПК України, не надала належних
доказів на підтвердження своїх
заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Житлове приміщення, яке вони мають
право займати, визначається його
власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Пунктом 39 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом із ним,
мають право користування цим житлом
відповідно до закону (особистий
сервітут, частина перша статті 405 ЦК).
Суди повинні мати на увазі, що таким
законом не може бути ЖК УРСР, а
застосуванню підлягають норми,
передбачені главою 32 ЦК.

З урахуванням зазначеного суди повинні
виходити з того, що стосовно права
членів сім'ї власника житлового
приміщення на користування ним
підлягають застосуванню положення
статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом,
договором чи заповітом, на підставі
яких встановлено сервітут, то
відсутність члена сім'ї понад один рік
без поважних причин є юридичним фактом,
що є підставою для втрати членом сім'ї
права користування житлом. У цьому
випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР
застосуванню не підлягають.

Саме з вищезгаданих положень правильно
виходив суд першої інстанції
задовольняючи позов, протилежного
відповідачкою ОСОБА_3 не доведено.

Доводи апеляційної скарги також не
підтверджуються належними та
допустимими доказами, за своїм
характером зводяться до припущень та
невірного, а також довільного
викладення фактичних обставин справи,
тлумачення норм права.

Відповіднодо ч. 1 ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

У матеріалах справи відсутні письмові
заяви позивачів про визнання тієї
обставини, що саме у вищезгаданий
період часу вони чинили перешкоди
відповідачці у користуванні спірною
квартирою. Із журналів судових
засідань (а.с. 19, 24-25, 41-43, 48-49), не
вбачається, що позивачі робили усні
заяви про визнання вищезгаданих
обставин.

Крім того, колегія суддів враховує, що
відповідно до фотокопії свідоцтва про
право власності на житло від 11 червня
2007 року, яку ОСОБА_3 надала суду
апеляційної інстанції (а.с. 83-84), їй на
праві спільної часткової власності
належить 1/4 частка двокімнатної
квартири загальною площею 48,4 кв.м. за
адресою АДРЕСА_2, в якій вона проживає
разом з малолітнім сином після того, як
у 2011 році добровільно припинила
проживання в квартирі позивачів.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 09 квітня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -