Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді :
Гордійчук С.О.

суддів : Буцяка З.І.,
Боймиструка С.В.

секретар судового засідання
:Демчук Ю.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 26 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою.

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Рівненського міського суду
від 26 лютого 2014 року у задоволенні
позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою відмовлено.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі представник позивача вказує на
його незаконність, оскільки воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи.
Відмовляючи в задоволенні у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду, суд
не врахував, що даний спір є негаторним
і строки позовної давності на нього не
поширюється. Крім того, судом не
враховано, що добудова тамбура (в
робочому проекті зазначена прибудова
прихожої 7,3 кв. м) біля будинку АДРЕСА_1
здійснювалася саме під час проведення
реконструкції квартири в 2004-2005 роках і
є самовільним будівництвом, так як
здійснена всупереч будівельним та
санітарно-технічним нормам. Не
враховано, що розпорядженням міського
голови від 21.04.2003 року був наданий
дозвіл лише на реконструкцію АДРЕСА_1
під офіс, а не прибудову прихожої до
цієї квартири розміром 7,3 кв.м

Прибудова спірного тамбуру до квартири
відповідача впливає на її права як
власника суміжної квартири, оскільки
реконструкція квартири зроблена з
розширенням площі квартири
відповідача та виходить за межі самої
квартири та займає близько 1 м стіни
квартири позивача та спричиняє йому
ряд незручностей.

Крім того, прибудова тамбуру зроблена
на прибудинковій території будинку без
виділення в користування відповідачу
частини земельної ділянки, а тому
вважає, що дана прибудова є самочинною.

Покликається на те, що в матеріалах
справи відсутні належні та допустимі
письмові докази про законність
прибудови тамбуру (прихожої) на
окремому фундаменті. Також, відсутні
документи передбачені Законом України
«Про планування і забудову територій»
від 20.04.2000 року, що свідчить про
самочинність прибудови

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з таких
підстав.

Відмовляючи в задоволені
позовних вимог суд першої інстанції
правильно виходив з того, що позивач не
довела суду, що проведена відповідачем
добудова порушує її права у
користуванні належною їй квартирою
спричиняє незручності, зокрема у
квартирі відсутнє природне освітлення,
а самостійне зміщення відповідачем
стічних труб, що призводить до стіканню
води по стінах її квартири, внаслідок
чого в квартирі відчувається сирість,
тощо.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними.

Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, ст. ст. 386, 391
ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування
своїм майном.

Підставою для задоволення позову
власника є встановлення факту
порушення прав власника і об'єктивно
існуючих перешкод у здійсненні ним цих
прав.

Способи захисту цивільних прав, у тому
числі захисту права власності,
визначені в ст. 16 ЦК України, перелік
яких не є вичерпним.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 386,
391 ЦК України власник вправі звернутися
до суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на
звернення до суду з позовом про
знесення або перебудову самочинно
збудованого об'єкта нерухомості мають
як органи державної влади, так і органи
місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (ст. 391 ЦК), а
також власнику (користувачу) земельної
ділянки, якщо він заперечує проти
визнання за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на його
земельній ділянці, права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4
ст. 376 та ст. 391 ЦК) (п. 5 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ N 6 від 30 березня 2012 року.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Стаття 57 ЦПК України доказами у справі
визначає будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення спору.

З огляду на правила розподілу тягаря
доказування, саме на позивача
покладено обов'язок з доведення факту
дійсного порушення його прав, яке, на
його думку, полягає у позбавленні
можливості вільно користуватися та
розпоряджатися належним йому майном.
Між тим, наведену обставину доведено у
встановленому порядку не було.

Суд першої інстанції, не встановивши
факту порушення відповідачем прав
власника щодо користування власністю і
об'єктивно існуючих перешкод у
здійсненні ним цих прав, дійшов
обґрунтованого висновку про
необґрунтованість позовних вимог у
зв'язку з їх недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду в суді першої
інстанції і суд дав їм належну оцінку в
своєму рішенні.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору.

Разом з тим, оскільки суд відмовив у
позові з мотивів безпідставності
вимог, є зайвим посилання у рішенні ще
на одну підставу відмови у позові, а
саме на пропуск строку звернення до
суду. Таке посилання підлягає
виключенню з мотивувальної частини
рішення, що на його законність не
впливає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду
від 26 лютого 2014 року змінити,
виключивши із мотивувальної частини
рішення посилання суду як на підставу
відмови у позові на пропуск позивачем
строку позовної давності при зверненні
до суду .

В решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий :

Судді :