Справа № 367/5235/13-ц Головуючий у І
інстанції Саранюк Л.П.Провадження №
22-ц/780/1776/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 36
УХВАЛА

Іменем України

19 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
склади головуючого - судді Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря Токар
Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 06 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_1, ОСОБА_3, третя особа:
приватний нотаріус Ірпінського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

21 червня 2013 року ОСОБА_2 звернувся
до суду із позовом про визнання
заповіту недійсним.

Свої вимоги обґрунтував тим, що
згідно заповіту від 06 грудня 1996 року
його мати - ОСОБА_5 розпорядилася своїм
майном у вигляді земельної ділянки
НОМЕР_1 товариства «Сокіл», що
знаходиться в АДРЕСА_1 - будинком та
пристройками на користь ОСОБА_1.

Як вбачається із заповіту, він
посвідчений секретарем виконкому
Митрофановою Н.В. і зареєстрований в
реєстрі за №258.

Заповіт не відповідає вимогам
чинного законодавства, оскільки не
підписаний спадкодавцем і в ньому не
зазначено місце його складання.

Заочним рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 06
листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Заповіт, складений від
імені ОСОБА_5 06 грудня 1996 року,
посвідчений і зареєстрований за №258
посадовою особою - секретарем
виконкому Коцюбинської селищної Ради
Митрофановою Н.В., визнано недійсним.

На обґрунтування ухваленого
рішення судом першої інстанції
зазначені обставини, викладені у
позовній заяві.

ОСОБА_1, не погоджуючись із
заочним рішенням, в особі свого
представника - ОСОБА_7, подав апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
при його ухваленні.

Просив скасувати рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 06 листопада 2013 року та
відмовити у задоволенні позову.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
06 грудня 1996 року ОСОБА_5, на випадок
своєї смерті розпорядилася своїм
майном - земельною ділянкою НОМЕР_1
товариства «Сокіл», що знаходиться в
АДРЕСА_1 - будинком та пристройками, на
користь ОСОБА_1 ( а.с. 9, 51, 166, 169 ).

Заповіт, як зазначено,
посвідчений секретарем виконкому
Митрофановою Н.В. і зареєстрований в
реєстрі за №258 ( там же ).

При цьому, на заповіті наявний
відбиток печатки Коцюбинської
селищної Ради народних депутатів та
підпис в графі «Державний нотаріус» (
там же ).

Однак, підпис у графі «Заповіт
підписано гр. ОСОБА_5» відсутній ( там же
).

Не заповнена і графа заповіту
«Особу заповідача встановлено,
дієздатність його перевірено» ( там же
).

Згідно журналу реєстрації
нотаріальних дій Коцюбинської
селищної ради народних депутатів за
1995-1996 роки розписка про одержання
нотаріально оформленого документа
відсутня ( а.с. 53 ).

Таким чином, судом першої
інстанції було встановлено з
достовірністю, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Окрім цього, рішенням
апеляційного суду Київської області
від 20 серпня 2013 року ОСОБА_1 було
відмовлено у визначенні додаткового
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини за заповітом після смерті
ОСОБА_5 за відсутності поважних причин
для цього ( а.с. 244-247 ).

За таких обставин, на переконання
суду другої інстанції, Ірпінський
міський суд Київської області
правильно прийшов до переконання про
порушення п.п. 13, 36, 38 «Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України» від 25
серпня 1994 року, ст.ст. 535, 541 ЦК України 1963
року, при посвідченні заповіту ОСОБА_5
та висновку про обґрунтованість
заявлених вимог.

При цьому, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 15, 16, 1247, 1257 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 58, 60, 212-215, ЦПК України,
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
по справі, дав відповідну оцінку
належних і допустимих доказів у справі
згідно положень ст. 212 ЦПК України.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, зокрема ст. 541 ЦК України 1963
року, ст. 230 ЦПК України, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи у
суді другої інстанції.

Інші доводи, викладені в апеляції,
зокрема, про відсутність апелянта та
його представника при ухваленні
рішення та постановленні ухвали по
заяві про його перегляд, не
спростовують висновки суду першої
інстанції про обґрунтованість
заявлених позовних вимог і не є
правовою підставою для задоволення
апеляційних вимог.

А тому, викладені у апеляції доводи суд
другої інстанції відносить до числа
формальних, відповідно, рішення,
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч.
3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити. Заочне рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 06
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_1, ОСОБА_3,
третя особа: приватний нотаріус
Ірпінського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий
А.С. Сержанюк

Судді:
С.О. Журба

О.П. Коцюрба