Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 травня 2014 року
м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі:

головуючого судді
Суходольського О.М.

при секретарі
Івлєвій С.М.

з участю представника позивачки
ОСОБА_1

відповідачки
ОСОБА_2

представників відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Черкаси цивільну справу
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, про
поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_6, ОСОБА_2 про поділ спільного
майна подружжя, мотивуючи позов тим, що
з 07.08.2009р. позивачка та відповідач
ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому
шлюбі. В період шлюбу сторони придбали
житловий будинок по АДРЕСА_1 та
придбали автомобіль Ніссан Тіда, 1.6,
д.н.НОМЕР_1. Сторони не можуть дійти
згоди про порядок володіння та
користування вказаним майном, тому,
позивачка і звернулась з даним позовом
до суду. Після декількох змін та
уточнень позовних вимог, позивачка
просила: 1) визнати недійсним продаж
автомобіля Ніссан Тіда 1.6 у формі
довідки-рахунку від 15.11.2013р., 2)
скасувати відомості про реєстрацію ТЗ
Ніссан Тіда 1.6, д.н.НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_2,
здійснену Черкаським ВРЕР УДАІ; 3)
визнати за позивачкою право власності
на ? частину вказаного автомобіля; 4)
зобов'язати ОСОБА_2 повернути у
власність позивачки спірний
автомобіль; 5) визнати за позивачкою
право власності на ? частину будинку, що
розташований по АДРЕСА_1, як спільне
сумісне майно подружжя.

В судовому засіданні позивачка та
її представник адвокат ОСОБА_1 позовні
вимоги з урахування уточнень
підтримали в повному обсязі, просили
позов задовольнити. Позивачка вказала,
що будь-якої згоди на відчуження
спірного автомобіля вона не надавала.
Об'яву на продаж автомобіля вона не
подавала. Додатково ОСОБА_1 вказала, що
шлюб між позивачкою та відповідачем
ОСОБА_6 було розірвано за рішенням
Черкаського районного суду від 10.01.2014р.,
і після розірвання шлюбу позивачка
змінила прізвище на «ОСОБА_5».

В судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_2 та представники
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов
визнали частково, вказавши, що
відповідачі не заперечують щодо поділу
житлового будинку по АДРЕСА_1 між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, по ? частині за кожним
як спільне сумісне майно подружжя. Щодо
решти позовних вимог заперечили,
просили відмовити в їх задоволенні,
мотивуючи тим, що спірний автомобіль
Ніссан Тіда 1.6 (я5кий на даний час
зареєстрований за відповідачкою
ОСОБА_2) хоча і був придбаний ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 під час шлюбу, однак автомобіль
був придбаний не за спільні кошти
подружжя, а за кошти від реалізації
автомобіля, що належав батькові
відповідача ОСОБА_6, про що до суду
надані відповідні докази. Тому
вказаний автомобіль не є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.
ОСОБА_6 переоформив вказаний
автомобіль на ОСОБА_2 без сплати
останньою будь-яких коштів та без
укладення договору купівлі-продажу.
ОСОБА_2 вказала, що фактично спірний
автомобіль Ніссан Тіда придбавався за
її кошти і мав бути оформлений на неї,
однак вона перебувала в м.Алчевську і
не змогла приїхати до сина для
оформлення автомобіля, тому автомобіль
був за її кошти придбаний, але
зареєстрований на сина - ОСОБА_6

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи, суд
встановив наступні фактичні обставини
справи та відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що з 07.08.2009р.
позивачка та відповідач ОСОБА_6
перебували в зареєстрованому шлюбі,
який розірвано за рішенням Черкаського
районного суду від 10.01.2014р., і після
розірвання шлюбу позивачка змінила
прізвище на «ОСОБА_5». В період шлюбу
сторони придбали житловий будинок по
АДРЕСА_1 та придбали автомобіль Ніссан
Тіда, 1.6, д.н.НОМЕР_1. Сторони не можуть
дійти згоди про порядок володіння та
користування вказаним майном.

Вказаний будинок був придбаний ОСОБА_6
в ОСОБА_8 згідно договору
купівлі-продажу житлового будинку від
14.05.2010р., право власності зареєстровано
в КП «ЧОО БТІ» 25.06.2010р.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Таким чином, суд вважає, що вказаний
будинок по АДРЕСА_1 є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
позивачки і відповідача ОСОБА_6 Даний
факт сторонами визнається. Тому
вказаний будинок необхідно поділити
між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем
ОСОБА_6, визнавши право власності по ?
частині будинку за кожним. У зв'язку з
цим, позовні вимоги в цій частині є
доведеними і підлягають до
задоволення.

Що стосується позовних вимог,
пов'язаних із розподілом спірного
автомобіля Ніссан Тіда 1.6, суд вважає
наступне.

За клопотанням учасників процесу була
призначена та проведена судова авто
товарознавча експертиза, згідно
висновку якої від 21.03.2014р. №67 ринкова
вартість автомобіля Ніссан Тіда,
д.н.НОМЕР_1, 2011р.в., з урахуванням терміну
експлуатації та технічного стану
складає 110771,21грн.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу 13.12.2012р.
автомобіль Ніссан Тіда 1.6, легковий
хетчбек-В, бежевого кольору, 2011року
випуску, був зареєстрований за ОСОБА_6,
реєстраційний №НОМЕР_1.

Згідно довідки-рахунку від 15.11.2013р.
вказаний автомобіль, вартістю 96000грн.,
був проданий ОСОБА_2. Судом встановлено,
що договору купівлі-продажу чи
будь-якого іншого договору щодо
відчуження вказаного автомобіля не
було укладено, а фактично відбулась
перереєстрація автомобіля від одного
власника на іншого. В матеріалах справи
відсутні докази, що ОСОБА_2 сплачувала
кошти ОСОБА_6 за переоформлення
автомобіля. ОСОБА_2 пояснила, що
будь-яких коштів своєму синові за
переоформлення автомобіля, вона не
сплачувала.

Таким чином, позовна вимога щодо
визнання недійсним продажу автомобіля
у формі довідки рахунку від 15.11.2013р., - є
взагалі безпідставною та не
ґрунтується на положеннях закону.
Позовних вимог про визнання правочину
удаваним, - позивачка не заявляла.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу 15.11.2013р. вказаний
автомобіль був зареєстрований за
ОСОБА_2

В судовому засіданні допитаний свідок
ОСОБА_9, який перебуває в дружніх
стосунках з родиною ОСОБА_2. Свідок
пояснив, що в ОСОБА_6 був у власності
автомобіль ВАЗ-2115, 2007р.в. Потім він
обміняв ВАЗ-2115 на Опель Омега, під час
обміну автомобілів свідок був
присутній при обміні, це було в
м.Корсунь-Шевченківський. При обміні
ніхто ніяких коштів не доплачував.
Свідок припускає, що обмін
автомобілями був проведений шляхом
оформлення довіреностей. Автомобілем
Фольксваген ОСОБА_6 також користувався.

Згідно ст.369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. Розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним із
співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ
№11 від 21.12.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Жодного доказу придбання спірного
автомобіля за спільні кошти подружжя
позивачкою до суду не надано. Разом з
цим, в матеріалах справи наявні докази,
а саме: акт прийому-передачі
транспортного засобу від 26.02.2008р.,
накладна від 26.02.2008р., письмова розписка
ОСОБА_10 від 03.02.2012р., письмова розписка
ОСОБА_11 від 21.10.2012р., які свідчать про те,
що джерелом походження коштів,
витрачених на придбання спірного
автомобіля, є кошти, отримані від
реалізації автомобіля, що належав
батькові відповідача ОСОБА_6

Тому, суд вважає, що спірний автомобіль
Ніссан Тіда 1.6, д.н.НОМЕР_1, не є об'єктом
права спільної сумісної власності
позивачки і відповідача ОСОБА_6

У зв'язку з цим, суд вважає, що
задоволенню підлягає лише вимога про
поділ житлового будинку по АДРЕСА_1. В
задоволенні тих позовних вимог, що
пов'язані із поділом автомобіля Ніссан
Тіда, необхідно відмовити повністю у
зв'язку з їх безпідставністю та
недоведеністю.

Керуючись ст.ст.60, 69, 70, 71 Сімейного
кодексу України, ст.ст.368, 369 Цивільного
кодексу України, ст.ст.174, 213-215 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Поділити спільне сумісне майно
подружжя між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а саме:
визнати по ? частині за кожним право
власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
по АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції.

Повний текст рішення складений 22
травня 2014 року.

Суддя: О. М. Суходольський